Справа № 120/13384/23
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2024-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/13384/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Віятик Н.В.

Суддя-доповідач - Граб Л.С.

04 вересня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Білої Л.М. Сторчака В. Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Вінницької митниці на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Вінінтертрейд-Авто" до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вінінтертрейд-Авто" (далі ТОВ "Вінінтертрейд-Авто") звернулося до суду з позовом до Вінницької митниці, в якому просило:

-визнати протиправним і скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 21.04.2023 №UA401000/2023/000041/2;

-визнати протиправною і скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 21.04.2023 №UA401020/2023/000557.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року позов задоволено:

-визнано протиправним та скасовано рішення Вінницької митниці про коригування митної вартості товарів від 21.04.2023 №UA401000/2023/000041/2;

-визнано протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 21.04.2023 №UA401020/2023/000557.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

Розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 квітня 2023 року ТОВ "Вінінтертрейд-Авто" за зовнішньоекономічним договором №YBC 2019/07 від 15 липня 2019 року придбано у компанії виробника - YILSAN BRUSH COMPANY щітки для миття автомобіля 20 см (8 ліній), серійний номер 400/445 в кількості 10 000 шт. Загальна вартість закупівлі становила 5 100 (п`ять тисяч сто) доларів США.

У квітні 2023 року вказаний товар ввезено на митну територію України.

З метою митного оформлення в режимі імпорт вказаного товару, 20 квітня 2023 року позивачем до митного оформлення подано електронну митну декларацію (далі - ЕМД), яку прийнято в роботу митним постом «Вінниця» Вінницької митниці та присвоєно номер 23UA92U2. Зазначений товар, відповідно до укладеного договору та рахунку-фактури заявлено за основним методом визначення митної вартості за вартістю 5100 доларів США, про що зазначено в графі 42 ЕМД, та в графі 45 ЕМД вартість товару було відкориговано на суму транспортних витрат.

Разом з ЕМД позивачем надано наступні документи (графа 44 ЕМД):

- 0380 Рахунок-фактуру (інвойс) №YFI007 від 12.04.2023;

- 0730 Автотранспортну накладу №0017 від 12.04.2023;

- 0851 Сертифікат про походження товару № z 0217556 від 12.04.2023;

- 3001 Банківський платіжний документ, що стосується товару № 327 від 27.03.2023;

- 3004 Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №04 від 19.04.2023;

- 3007 Документ, що підтверджує вартість перевезення товару б/н від 19.04.2023;

- 3012 Каталог виробника товару від 01.01.2020;

- 4104 Зовнішньоекономічний договір (контракт) № YBC 2019/07 від 15.07.2019;

- 4301 Договір (контракт) про перевезення №04 від 10.04.2023;

- 9000 Лист від виробника 6/н від 21.04.2023;

- 9000 Заява надання додаткових документів б/н від 21.04.2023;

- 9000 Технічні характеристики від 12.04.2023;

- 9000 Заява про надання додаткових документів б/н від 24.04.2023;

- 9610 Копію митної декларації країни відправлення №22341300EX00294128 від 12.04.2023.

Згідно поданих документів визначено вартість імпортованого товару в сумі 5 100 доларів США та 13 000 грн. за доставку щіток для миття автомобіля (придбаного товару).

20.04.2023 та 21.04.2023 позивачу направлено електронні повідомлення щодо витребування додаткових документів, на що позивач надав відповідь, що інші документи надаватись не будуть.

За результатом розгляду поданої електронної митної декларації відповідачем прийнято рішення щодо відмови в митному оформленні, шляхом надання картки відмови №UA401020/2023/000557, а заявлену митну вартість скориговано шляхом винесення Рішення про визначення митної вартості №UA401000/2023/000041/2 від 21.04.2023, згідно якого митну вартість товару визначено за резервним методом визначення митної вартості.

Вважаючи протиправними рішення відповідача про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач звернувся до суду даним позовом.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ст.67 Конституції України закріплено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

За визначеннями наведеними у пунктах 23 та 24 частини 1 статті 4 МК України митне оформлення- виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль-сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

За змістом статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частини 1 та 2 статті 51 МК України).

У частині 2 статті 52 МК України зазначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Частиною першою статті 53 МК України врегульовано, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено,-банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності-інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування,-страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною третьою статті 53 МК України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з положенням частини четвертої вказаної статті у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті забороняється (частина п`ята статті 53 МК України).

Частиною першою статті 54 МК України визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 12.03.2019 у справі №820/8016/15 та від 26.11.2019 у справі №821/107/16.

Статтею 57 Митного кодексу України унормовано, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Частинами другою та третьою статті 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

За приписами частин четвертої п`ятої статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті-це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

При цьому, за висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 05.02.2019 у справі №816/1199/15-а, у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених ч.2 ст.55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

Верховний Суд в постанові від 02 липня 2020 року у справі №804/2061/17 зауважив, що розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.

Поряд з цим, Верховний Суд у постанові від 25 червня 2020 року у справі № 826/3096/16 вказав, що саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Так, в обгрунтування правомірності прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів та другорядного методу визначення митної вартості оцінюваних товарів митним органом зокрема зазначено, що згідно п.3.1 зовнішньоекономічного договору від 15.07.2019 №YBC 2019/07, товар поставлявся на умовах поставки EXW, що передбачає, що доставка товару та митне оформлення товару в країні відправлення покладається на покупця, проте згідно наданої довідки про транспортні витрати від 19.04.2023 №6/н, включені лише витрати на транспортування, проте не включені витрати на оформлення документів необхідних для експорту товару з країни відправлення, а також зазначено, що завантаження товару здійснювалось за рахунок продавця, що суперечить зазначеним у контракті умовам поставки EXW. Також встановлено, що перевезення товарів здійснювало ТОВ «АЛЕАНДА», при цьому що надані рахунок-фактура на вартість перевезення №04 від 19.04.2023 та довідка про транспортні витрати б/н від 19.04.2023 видані ФОП « ОСОБА_1 ». Зокрема в митній декларації країни відправлення зазначений рахунок - E-Fatura TPS-e-fatura V 397/1 від 12.04.2023, а до митного оформлення на митній території України подані рахунок-фактура (інвойс): YFI007 від 12.04.2023. З огляду на вищевикладене, існує обґрунтований сумнів достовірності задекларованої митної вартості. Враховуючи вищезазначене та положення ч.2,3 ст.53 МКУ, 20.04.2023 та 21.04.2023 декларанту було направлені електронні повідомлення щодо витребування додаткових документів згідно 4.2,3 ст. 53 МКУ. Декларантом було надіслано повідомлення-відповідь, що інші документи надаватись не будуть. У зв`язку з цим, є підстави вважати, що інвойс, який подавався до митного оформлення не містить достовірної інформації щодо «дійсної вартості» товару відповідно до статті VII ГАТТ. Враховуючи, що використані декларантом відомості для цілей визначення митної вартості не містять всіх конкретних числових значень щодо ціни, яка була сплачена, відповідно до пп.2, 3 статті 58 застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 МКУ. Митна вартість не може бути визначена за другорядними методами (ст. 59 МКУ та ст. 60 МКУ) по причині відсутності у митного органу інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, що були оформлені у митному відношенні. Визначити митну вартість за другорядними методами (ст.62 МКУ та ст.63 МКУ) неможливо з причини відсутності у митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Митна вартість буде визначена за резервним методом згідно ст.64 МКУ. Джерелом числового значення митної вартості є МД від 08.02.2023 №UA500530/2023/001339 за якою оформлено товар «Побутові вироби з пластмаси: -щітка для авто, не є частиною механізмів (з перероблених матеріалів] (MAXEL JUMBO ECO AUTO BRUSH From recycled materials)-1560шт., -щітка для авто, не є частиною механізмів (з перероблених матеріалів) (MAXEL 17 ECO CAR BRUSH From recycled materials)-1200шт.» та складає 2,42 дол. США за кг.

В свою чергу, судом першої інстанції, в частині щодо посилання митного органу на відсутність доказів, які підтверджують витрати на завантаження та митне оформлення товару, вірно зазначено наступне.

Відповідно до Контракту №YBC 2019/07 від 15 липня 2019 року пунктом 3.1. дійсно передбачено, що товар поставляється на умовах EX-WORKS Стамбул, згідно Інкотермс 2010.

Згідно з Інкотермс-2010 (Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати в редакції від 16 вересня 2010 року) постачання на умовах FXW означає, що товар і всі ризики, пов`язані з ним, переходять до покупця у момент самовивезення зі складу продавця або іншого обумовленого місця. З цієї миті зобов`язання продавця за постачанням вважаються виконаними.

За базисом постачання EXW покупець несе усі види ризиків і всі витрати з переміщення товару з території продавця до місця призначення. На продавця ж покладаються мінімальні зобов`язання: він повинен лише надати товар у розпорядження покупця в погодженому місці. Витрати з митного оформлення товару також лежать на покупцеві.

Як вбачається зі змісту пункту 4.1. Контракту, ціна товару включає в себе витрати з завантаження, експортного митного оформлення, а також вартість упаковки, тари та маркування.

Тобто, уклавши Контракт сторони хоча і визначили, умови постачання товару, водночас продавець взяв на себе відповідні зобов`язання щодо завантаження товару, а також митного оформлення.

У зв`язку із чим, відповідач безпідставно зазначив в оскаржуваному рішенні, що завантаження товару за рахунок продавця, суперечить зазначеним у контракті умовам поставки EXW.

Стосовно посилання відповідача на відсутність витрат по оформленню експортних документів, то як обгрунтовано вказано судом першої інстанції, відповідно до експортної декларації №23341300EX00294128, продавцем під час експорту товару було сформовано не тільки паперовий комерційний інвойс, а і електронну версію інвойсу - «-fatura». Вказаний документ був в «єдиному вікні» електронних послуг, які надаються митними органами Туреччини та на підставі нього було автоматично сформовано і експортну митну декларацію. Тобто, продавець товару після створення електронного інвойсу, без будь-яких додаткових витрат, забезпечив перевізника, а відповідно і позивача усіма необхідними документами, які необхідні для експорту товару. Зазначене підтверджується експортною декларацією, яка в розділі 44 містить інформацію, що ця декларація сформована на підставі електронної версії рахунку фактури - «TPS-e-fatura V 397/1».

Відносно доводів апелянта про те, що перевезення товарів здійснювало ТОВ «АЛЕАНДА», то кодегія суддів вказує на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та ФОП ОСОБА_2 як перевізником, укладено договір-замовлення № 04 від 10 квітня 2023.

Відповідно до вказаного договору-замовлення перевізник зобов`язувався завантажити товари двох різних продавців, які були придбані позивачем, а саме: продукція компанії ERENGROUP згідно інвойсу №ER0077 від 12.04.2023; продукція компанії Ylsan Brush згідно інвойсу №YFI007 від 12.04.2023 (яка і є предметом спору).

В свою чергу, в зазначеному Договорі визначено, що товар буде перевозитись на транспортному засобі з державним номерним знаком НОМЕР_1 та причепі з державним номерним знаком НОМЕР_2 . При цьому, у самому договорі не встановлено будь-яких заборон, щодо передоручення на перевезення зазначеного товару іншому перевізнику.

Слід зазначити, що транспортний засіб з державним номерним знаком СЕ4576AP та причепи з державним номерним знаком НОМЕР_2 , належать ТОВ «АЛЕАНДА».

Саме зазначені в Договорі транспортний засіб та причеп здійснювали доставлення товару до митної території України, що підтверджується міжнародною товаро-транспортною накладною (CMR) № 0017 від 12.04.2023, яка також була надана відповідачу під час розмитнення товару.

У зв`язку із вищезазначеним, витрати на перевезення товару, які зазначені в рахунку на надання транспортних послуг №04 від 19.04.2023 були виставлені саме ФОП « ОСОБА_1 », а не залученим цією компанією перевізником ТОВ « АЛЕАНДА».

Крім того, як підставно зауважено судом першої інстанції, в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості не зазначено, яким чином вищезазначене передоручення вплинуло на митну вартість товару, та не зазначено підстав, які б вказували на нереальність таких витрат.

Щодо твердження Вінницької митниці про неподання митному органу документів на підтвердження митної вартості, то як зазначено судом першої інстанції, ТОВ «Вінінтертрейд-Авто» під час розмитнення товару, з метою підтвердження витрат на транспортування подавались: 3004 Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 04 від 19.04.2023; 3007 Документ, що підтверджує вартість перевезення товару б/н від 19.04.2023; 4301 Договір (контракт) про перевезення № 04 від 10.04.2023; 0730 Автотранспортну накладу № 0017 від 12.04.2023.

Слід зазначити, що калькуляція транспортних витрат не складалася, оскільки перевезення товару здійснювало без використання власного транспортного засобу позивача.

Витрати з перевезення товару підтверджуються Договіром-замовленням №04 від 10 квітня 2023 року, укладений між ТОВ «Вінінтертрейд-Авто» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 .

У договорі вказано маршрут (Стамбул Вінниця), найменування вантажу (аксесуари), його вагу і об`єм (12 тон), дату (19.04.20223) і адресу завантаження (Стамбул, Туреччина), ціну договору (41 500 грн.) та умови оплати (безготівковий), а також марку і номер автомобіля, який буде здійснювати перевезення ( НОМЕР_1 / CE4387XT).

Тобто, вказаний договір містить усі обов`язкові відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів.

За результатами перевезення, перевізником сформовано рахунок-фактуру №04 від 19 квітня 2023 року, в якій зазначено, що вартість транспортування всього вищевказаного товару від міста Стамбул (Туреччина) до митного посту Порубне (Україна) складає 33 000 грн.

Тобто, вартість перевезення в сумі 33 000 грн. складає загальну суму перевезення усього вищезазначеного товару та розподіляється пропорційно до ваги та займаної ним площі.

Так, позивачем, на підставі відомостей, що були надані перевізником, було підготовлено та подано до митного органу довідку про транспортні витрати відповідно до якої вони розподіляються наступним чином: За доставку продукції компанії ERENGROUP - 20 000 грн.; За доставку продукції компанії Ylsan Brush (яка і є предметом спору) - 13 000 грн. Також, в зазначеній довідці зазначено, що страхування вантажу не проводилось, а завантаження товару відбувалось за рахунок відправника.

Враховуючи вищезазначені обставини, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що ТОВ «Вінінтертрейд-Авто» підтверджено витрати на перевезення товару, а відповідно і його митну вартість, в свою чергу відповідач без належних на це підстав подані позивачем документи не врахував.

Верховний Суд в постанові від 02 липня 2020 року у справі №804/2061/17 зауважив, що розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами, як помилково вважає митний орган.

Поряд з цим, Верховний Суд у постанові від 25 червня 2020 року у справі № 826/3096/16 вказав, що саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Крім того, за висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 05.02.2019 у справі №816/1199/15-а, у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених ч.2 ст.55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод. При цьому, сама лише інформація з бази даних ЄЛІС ДФС про вантажну митну декларацію, яка була взята митним органом за основу при коригуванні митної вартості товару, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару, за такою декларацією, дійсно було імпортовано до України.

Отже, ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності належного обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом за відсутності цих документів, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування Відповідачем іншого, зокрема, другорядного методу визначення митної вартості товару.

Аналогічна правова позиція зазначена в численних постановах Верховного Суду, зокрема від 17 липня 2019 року у справі № 809/872/17 та від 27 березня 2020 року у справі №540/2605/18.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем не надано та матеріали справи не містять належних та достатніх аргументів та доказів з приводу того, що подані позивачем документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості товару, чи є недостатніми для визначення митної вартості товару за основним методом (ціною договору).

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Вінницької митниці залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Біла Л.М. Сторчак В. Ю.