Справа № 500/7880/23
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2024-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 рокуЛьвівСправа № 500/7880/23 пров. № А/857/3713/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Матковської З.М., Гінди О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року (головуючий суддя Мандзій О.П., м. Тернопіль, повний текст рішення складений 22.01.2024) за адміністративним позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернувся в суд з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 14.11.2023 № 027788.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що таке є незаконним і необґрунтованим, ухваленим судом всупереч завданню та основним засадам (принципам) адміністративного судочинства, при неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенні норм процесуального права, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в ньому обставинам справи, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, котрим позов задовольнити.

В апеляційній скарзі зазначає, що висновки суду першої інстанції, котрими обґрунтовано оскаржуване Рішення, та за якими здійснення перевезення вантажів транспортним засобом, обладнаним перевіреним аналоговим тахографом, за відсутності у водія тахокарти на дату перевезення, є правовою підставою для застосування адміністративного-господарського штрафу, передбаченого абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», необґрунтованими та такими, що не відповідають положенням матеріального права.

Вважає, що обставина невідповідності характеру вчиненого правопорушення, виду і розміру відповідальності за його вчинення, зафіксованого на відеозаписі та повідомленого головним спеціалістом водієві на місці складання акту № 028343 від 12.09.2023, змісту складеного ним акту та змісту оскаржуваної постанови, свідчить про не послідовність таких дій суб`єктів владних повноважень та вчинення ними дій необґрунтовано, не відкрито та всупереч принципу правової визначеності, і такій обставині судом першої інстанції не надано належної уваги та правової оцінки.

Відтак вважає, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання протиправною та скасування постанови № 027788 від 14.11.2023 про застосування адміністративно-господарського штрафу за порушення вимог ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачено абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», не відповідають вимогам ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України.

Крім того зазначає, що висновки суду першої інстанції щодо підстав перенесення Відповідачем розгляду справи з 07.11.2023 на іншу дату (на 14.11.2023), не відповідають обставинам справи, адже саме для ознайомлення відповідача із поясненнями позивача та відеозаписом процедури проведення перевірки, котрі заздалегідь (03.11.2023) були подані відповідачу, представнику позивача було запропоновано подати прохання про перенесення розгляду справи на іншу дату, а саме через тиждень на 14.11.2023.

Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечив щодо її доводів та просив залишити рішення суду без змін.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області на підставі щотижневого графіка проведення рейдових перевірок від 08.09.2023 та направлення на рейдову перевірку №0043398 від 08.09.2023 проведено рейдову перевірку (перевірку на дорозі) на а.д. М-30, 252 км, Хмельницька область.

12.09.2023 при проведенні рейдової перевірки (перевірки на дорозі), перевірено транспортний засіб марки MAN номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 з напівпричіпом марки KOGEL номерний знак НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_2 , посвідчення водія НОМЕР_5 . Власником вище згаданого транспортного засобу є ОСОБА_1 .

Водієм для перевірки надано товарно-транспортну накладну №ХЗБ00024929 від 12.09.2023, у якій автомобільним перевізником зазначено ФОП ОСОБА_1 .

Під час перевірки встановлено, що транспортний засіб обладнаний перевіреним та адаптованим аналоговим тахографом, але у водія відсутня тахокартка режиму праці та відпочинку за 12.09.2023, чим порушено вимоги ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Результати перевірки оформлені актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №028343 від 12.09.2023. Водій ОСОБА_2 отримав копію акту та надав пояснення в акті наступного змісту: «не змінив».

Розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт по акту №028343 від 12.09.2023 було призначено на 07.11.2023, про що позивача інформовано листом №73508/37/24-23 від 26.09.2023 та в якому 07.11.2023 представником позивача зазначено прохання перенести розгляд даного акту на 14.11.2023 у зв`язку із необхідністю вивчення матеріалів відеофіксації проведення перевірки.

Відділом державного нагляду (контролю) у Тернопільській області 14.11.2023 прийнято постанову №027788, якою за порушення вимог ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачено абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», застосовано до позивача адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000,00 грн.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції вірно врахував, що відповідно до п.3 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок № 1567) органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Як передбачено п.15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Згідно з п. 21 Порядку №1567, у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Відповідно до абз.1 п.25 Порядку №1567, справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Абзацом 2 пункту 27 Порядку №1567 передбачено, що за наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III (далі - Закон №2344-III).

Як передбачено ч.1 ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

У відповідності до ч.1 ст.34 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник повинен, зокрема, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Згідно з ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Зокрема, документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до ч.2 ст.49 Закону України «Про автомобільний транспорт», водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

Так, відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року N 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про працю України та Законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух» розроблено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340 (далі - Положення №340).

Як передбачено п.6.1 Положення №340, автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Згідно з п.7.1 Положення №340, органи, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху проводять перевірку встановленого режиму праці та відпочинку водіїв відповідно до законодавства України.

Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів регулюється Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті затверджену Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385 (далі - Інструкція №385).

Відповідно до п.1.4 Інструкції №385, контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.

Згідно із п.3.1 Інструкції №385, виробники транспортних засобів, перевізники, водії та пости сервісного обслуговування тахографів використовують тахографи, тахокарти, картки до цифрових тахографів, тип яких затверджено відповідно до вимог ЄУТР.

У відповідності до п.3.3 Інструкції №385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, зокрема, має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Як передбачено п.3.6 Інструкції №385, перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами, а також, наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності чинної особистої картки водія для цифрового тахографа.

Відтак, як вірно зазначив суд, системний аналіз вищенаведених законодавчих норм свідчить, що вказаний у ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» перелік документів не є вичерпним, тобто законодавцем передбачено можливість доповнити цей перелік іншими визначеними законодавством документами. Одним із таких документів є тахокарта, обов`язкова наявність якого передбачена в разі коли транспортний засіб обладнано аналоговим тахографом.

Як встановлено судом, і це не заперечується сторонами, позивач здійснював перевезення транспортним засобом обладнаним перевіреним аналоговим тахографом.

Відповідно до акта проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №028343 від 12.09.2023 тахокартка режиму праці та відпочинку за 12.09.2023 водієм не надавалась.

При цьому, в акті, в графі «Пояснення водія про причини порушення», водій самостійно зазначив «не змінив».

Відтак, вірним є висновок суду першої інстанції, що непред`явлення водієм тахокарти за 12.09.2023 під час проведення рейдової перевірки є підставою для застосування до автомобільного перевізника відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Зокрема, приписами ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за:

за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абз. 3);

порушення режимів праці та відпочинку водіями транспортних засобів - штраф у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абз. 8).

Зазначеними нормами передбачена кваліфікацію різних за своїм складом порушень - відсутність документів, передбачених статтями 39 і 48 вказаного Закону, та порушення режимів праці та відпочинку водіями транспортних засобів.

Оскільки відсутність записів роботи тахографа за 12.09.2023 унеможливлює перевірити дотримання режимів праці та відпочинку водія, то норми абз.8 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» на розглядуваний випадок не поширюються.

Отже, вірним є висновок суду, що правильною кваліфікацією відсутності тахокарти за 12.09.2023 є саме приписи абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність посилання відповідача на те, що водієм надавалася заповнена тахокарта, яка знаходилася в тахографі, на дату, що передувала даті перевірки, що підтверджено матеріалами відеофіксації процесу перевірки, з огляду на відсутність тахокарти за 12.09.2023.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що позивач здійснював перевезення вантажів 12.09.2023 транспортним засобом обладнаним перевіреним аналоговим тахографом за відсутності у водія тахокарти за 12.09.2023, тобто без оформлення документів, перелік яких визначений ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», що є правовою підставою для застосування адміністративного-господарського штрафу, передбаченого абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Також, суд вірно зазначив, що згідно з п.25 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Строки застосування адміністративно-господарських санкцій передбачені у ст.250 Господарського кодексу України (далі - ГК України), згідно з частиною першою якої адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Судом також вірно зазначено, що у ст.250 ГК України законодавець встановив граничні строки застосування уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарських санкцій до суб`єктів господарювання за порушення зазначеними суб`єктами встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності. Фактично у наведеній статті містяться два строкові обмеження.

Одне з них полягає у тому, що адміністративно-господарські санкції не можуть застосовуватися після закінчення одного року з дня вчинення порушення суб`єктом господарювання встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Другий обмежувальний строк, встановлений у вказаній статті, полягає у тому, що адміністративно-господарські санкції не можуть бути застосовані пізніше шести місяців з дня виявлення порушення встановлених правил здійснення господарської діяльності уповноваженим органом державної влади або органом місцевого самоврядування. Таким чином, другий обмежувальний строк у застосуванні адміністративно-господарських санкцій полягає у тому, що їх не може бути застосовано пізніше шести місяців із дня виявлення правопорушення.

Отже, вірним є висновок суду, що при виявленні факту вчинення суб`єктом господарювання правопорушення під час здійснення господарської діяльності, суб`єкт владних повноважень, ухвалюючи рішення про накладення штрафу, має діяти в межах граничних строків, встановлених ч.1 ст.250 ГК України. Закінчення будь-якого із встановлених зазначеною статтею строків застосування адміністративно-господарських санкцій виключає застосування таких санкцій.

У справі, що розглядається, акт проведення перевірки складено 12.09.2023, а спірну постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу прийнято 14.11.2023.

Наведене свідчить, що територіальний орган Укртрансбезпеки, фактично порушивши строк розгляду справи, передбачений п.25 Порядку № 1567, застосував до позивача адміністративно-господарські санкції в межах строку, встановленого ст.250 ГК України.

Верховний Суд у постанові від 16.08.2023 у справі № 160/12371/22, застосовуючи вказані норми до правовідносин за аналогічних обставин, що й цій справі, виснував, що такі строки мають принципово різне значення, адже п.25 Порядку № 1567 стосується строку розгляду суб`єктом владних повноважень справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, а ст.250 ГК України визначає строк притягнення до відповідальності за таке порушення, який вираховується з дня його виявлення. При цьому, процедурні порушення при розгляді справи відповідачем жодним чином не нівелюють факт вчиненого порушення перевізником законодавства про автомобільний транспорт.

З огляду на вказане, суд дійшов вірного висновку, що відповідач застосував адміністративно-господарський штраф в межах шестимісячного строку, передбаченого ст.250 ГК України, що свідчить про правомірність прийняття постанови, і недотримання строку розгляду справи через поважність причин не впливає на такий висновок про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Судом також правильно зазначено, що розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт по акту №028343 від 12.09.2023 було призначено на 07.11.2023 (в межах двомісячного строку), про що позивача інформовано листом №73508/37/24-23 від 26.09.2023.

Крім того, суд вірно зазначив, що саме представником позивача 07.11.2023 зазначено в листі №73508/37/24-23 від 26.09.2023 прохання перенести розгляд даного акту на 14.11.2023 у зв`язку із необхідністю вивчення матеріалів відеофіксації проведення перевірки.

Враховуючи наведене колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для визнання протиправною та скасування постанови № 027788 від 14.11.2023 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу за порушення вимог ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачено абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», що відповідає вимогам ч.2 ст.19 Конституції України, ч.2 ст.2 КАС України.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Виходячи із зазначеного вище суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року по справі № 500/7880/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді З. М. Матковська
О. М. Гінда