Справа № 380/4856/24
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2024-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2024 рокусправа № 380/4856/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої - судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі також відповідач), у якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення військової частини НОМЕР_1 про відмову у задоволенні прохання про звільнення з військової служби за сімейними обставинами ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі п.п «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", оформлене листом від 05.02.2024 № 982;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з військової служби на підставі п.п «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Зазначає, що відповідно до довідки акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 14.12.2023 його батьку позивача встановлено ІІ групу інвалідності. Відповідно до довідки ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» від 02.01.2024 № 33/34-29 батько позивача за станом здоров`я потребує сторонньої допомоги. Позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із рапортом від 02.02.2024, у якому просив звільнити з військової служби у зв`язку з необхідністю догляду за батьком. 05.02.2024 військова частина НОМЕР_1 за результатами розгляду рапорту позивача надала відповідь, оформлену листом від 05.02.2024 № 982, у якій зазначила, що надані ОСОБА_1 до рапорту документи не містять висновку МСЕК про те, що ОСОБА_2 , крім наявності інвалідності ІІ групи потребує постійного стороннього догляду, відтак немає підстав для звільнення з військової служби. На підтвердження підстав для звільнення з військової служби позивач разом із рапортом подав, зокрема документи, які підтверджують ступінь родинних зв`язків, а також документи, які підтверджують відсутність інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. Позивач звертає увагу, що довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААГ № 625078 від 14.12.2023 ОСОБА_2 (батьку позивача) було встановлено ІІ групу інвалідності, а довідкою ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» від 02.01.2024 № 33/34-29 підтверджується факт того, що ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує сторонньої допомоги. У зв`язку з наведеним позивач просив адміністративний позов задовольнити повністю.

Ухвалою від 11.03.2024 суддя відкрила провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін.

Відповідач позову не визнав. 16.04.2024 надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 28828), в якому зазначає, що необхідність стороннього догляду за батьком позивача повинна підтверджуватися відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. Необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії. Позивач до рапорту не долучив висновок медико-соціальної експертної комісії, який би підтверджував необхідність здійснення постійного догляду за його батьком, що свідчить про відсутність підстав для його звільнення з військової служби. Долучена позивачем до рапорту довідка № 33/34-29 від 02.01.2024 не може бути належною підставою для застосування п.п. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», і, як результат, звільнення позивача з військової служби за сімейними обставинами, оскільки така довідка не належить до документів, які підтверджують необхідність здійснення постійного догляду за його батьком. за таких обставин відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю.

17.05.2024 представник позивача подала письмові пояснення на відзив (вх. 10769ел.). Представник зазначає, що Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначає два документи альтернативно для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за особою або висновок медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

21.05.2024 від відповідача надійшли додаткові пояснення (вх. № 38891). Відповідач зазначив, що довідка ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» від 02.01.2024 № 33/34-29, долучена позивачем до рапорту про звільнення з військової служби, не може бути визнана документом, передбаченим чинним законодавством, на підставі якого позивач підлягає звільненню з військової служби. Долучену позивачем до рапорту довідку за №33/34-29 від 02.01.2024, неможливо визнати належною достатньою підставою для застосування п.п. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", і як результат, звільнення позивача з військової служби за сімейними обставинами, оскільки така довідка не належить до документів, що підтверджують необхідність здійснення постійного догляду за його батьком.

17.06.2024 представник позивача долучила пояснення, аналогічні поясненням від 17.05.2024.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків.

Суд встановив, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 є батьком позивача.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 626078, 14.12.2023 батьку позивача - ОСОБА_2 - встановлено ІІ групу захворювання, яка пов`язана з проходженням служби в ОВС.

Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, ОСОБА_2 встановлено ступінь втрати професійної працездатності 60 % .

Відповідно до довідки, виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» від 02.01.2024 № 33/34-29 ОСОБА_2 , він 22.09.2023 був оглянутий Обласною МСЕК № 1 та його визнано інвалідом ІІ групи. Діагноз: ХОЗЛ ІІІ ст., виражений обструктивний синдром, метапневмонічний дифузний пневмосклероз. Емфізема легень, ЛН ІІ-ІІІ ст. ІХС, стабільна стенокардія ІІ ФК, СН ІІ А ст. За станом здоров`я потребує сторонньої допомоги.

02.02.2024 позивач звернувся із рапортом до командира 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у якому клопотав про звільнення з військової служби у запас відповідно до п.п. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу» через такі сімейні обставини або інші поважні причини: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

До рапорту позивач долучив такі документи:

- копію свідоцтва про народження НОМЕР_3 від 22.07.1977;

- копію довідки визначення ступеня втрати працездатності серії 12 ААА № 027619 від 14.12.2023;

- копію висновку медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 626078 від14.12.2023;

- копію свідоцтва про хворобу № 91 від 27.03.1996;

- копію пенсійного посвідчення серії НОМЕР_4 від 02.01.2024;

- копію РНОКПП від 04.05.1998;

- копію паспорта громадянина України серії НОМЕР_5 від 28.02.1997;

- довідку з державної медичної установи № 33/34-29 від 02.01.24;

- довідку з пенсійного фонду України від 26.12.2023;

- витяг з реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб № 146451 від 27.12.2023:

- довідку з пенсійного фонду України від 22.12.2023;

- виписку-епікриз із медичної картки стаціонарного хворого № 4160п від 04.01.2024;

- відповідь із Міністерства юстиції України № 69/33.10-06-34 від 30.01.2024;

- заяву № 233 від 30.01.2024;

- копію свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 30.01.2024;

- копію свідоцтва про народження НОМЕР_6 від 30.01.2024;

- копію свідоцтва про смерть НОМЕР_7 від 27.06.2018.

За наслідками розгляду рапорту позивача командиром військової частини НОМЕР_1 , військова частина НОМЕР_1 листом від 05.02.2024 № 982 повідомила позивача, що надані до рапорту документи не містять висновку МСЕК про те, що гр. ОСОБА_2 , 1944 р.н., крім наявності інвалідності ІІ групи потребує постійного стороннього догляду. Підстав для звільнення з військової служби за сімейними обставинами немає.

Позивач, вважаючи таку відмову відповідача протиправною, звернувся з цим позовом до суду.

За змістом ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює та визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Закон №2232-XII).

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає, зокрема: прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Частиною 6 ст. 2 Закону №2232-XII визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Згідно з абзацами першим-другим ч. 1 ст. 39 Закону №2232-XII призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації. Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч 5 ст. 1).

Підстави звільнення з військової служби визначені ст. 26 Закону №2232-XII.

Частиною 5 ст. 26 Закону №2232 передбачено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи; необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Частиною 7 ст. 26 Закону № 2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджено Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 (далі - Положення №1153/2008).

Відповідно до п. 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог цього Положення, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009.

Відповідно до п. 14.10 розділу XIV цієї Інструкції, звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 413 від 12.06.2013 та визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років) (пункт 5 Додатку 19 до Інструкції).

Суд відзначає, що спір у цій справі виник у зв`язку з відмовою відповідача у звільненні позивача з військової служби на підставі п.п «г» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-XII.

Підставою для такої відмови стало те, що надані до рапорту документи не містять висновку МСЕК про те, що ОСОБА_2 , 1944 р.н., крім наявності інвалідності ІІ групи, потребує постійного стороннього догляду.

Натомість суд встановив, що звернувшись 02.02.2024 із рапортом про звільнення з військової служби, позивач долучив, зокрема довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 626078 від 14.12.2023, згідно якої батькові позивача - ОСОБА_2 - встановлено ІІ групу захворювання, яка пов`язана з проходженням служби в ОВС.

Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, ОСОБА_2 встановлено ступінь втрати професійної працездатності 60 % .

Відповідно до довідки, виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» від 02.01.2024 № 33/34-29, ОСОБА_2 , він 22.09.2023 був оглянутий Обласною МСЕК № 1 та його визначено інвалідом ІІ групи. Діагноз: ХОЗЛ ІІІ ст., виражений обструктивний синдром, метапневмонічний дифузний пневмосклероз. Емфізема легень, ЛН ІІ-ІІІ ст. ІХС, стабільна стенокардія ІІ ФК, СН ІІ А ст. За станом здоров`я потребує сторонньої допомоги.

З огляду на вказане спірним у цій справі є питання допустимості такого заключення, як висновку МСЕК на підтвердження необхідності здійснення позивачем постійного догляду за батьком та його звільнення із військової служби за сімейними обставинами.

У аспекті цього суд відзначає, що питання про те, який саме орган видає медичний документ щодо необхідності здійснення постійного догляду дослідив Верховний Суд у постанові від 21.02.2024 у справі № 120/1909/23 та дійшов таких висновків. Визначення терміну «медичний висновок» наведено у п. 3 Порядку ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України «Деякі питання ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я» від 18.09.2020 № 2136, як електронний документ, що формується на підставі медичних записів в системі та містить висновок лікаря про тимчасову або постійну втрату працездатності, придатність до певних видів діяльності, про стан здоров`я пацієнта або щодо інших питань, визначених законодавством. У п. 3 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05.10.2020 № 705, термін «медичний висновок» вжито у значенні висновку у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого поліцейського. У п. 3 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337, термін «медичний висновок» визначено, як висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та висновок у формі рішення лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого про встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу.

Отже, медичний висновок - це документ, який містить дані про стан здоров`я особи та видається з питань, пов`язаних з таким станом здоров`я.

Суб`єктами формування та видачі медичного висновку є лікарі, лікарсько-консультативні та лікарсько-експертні комісії закладів охорони здоров`я.

В свою чергу, процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі - Положення № 1317).

Відповідно до п. п. 19, 24 Положення № 1317 комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акта огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акта огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.

Копія індивідуальної програми реабілітації надсилається також лікувально-профілактичному закладові і органові праці та соціального захисту населення за місцем проживання особи з інвалідністю. За місцем роботи зазначених осіб надсилається повідомлення щодо групи інвалідності та її причини, а у разі встановлення ступеня втрати професійної працездатності - витяг з акта огляду комісії про результати визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у додаткових видах допомоги.

З наведеного вбачається, що лікар, лікарсько-консультативна комісія та лікарсько-експертна комісія формують медичний висновок, а медико-соціальні експертні комісії - довідку, акт огляду (витяг з акту огляду).

Щодо повноважень лікарсько-консультативної комісії та медико-соціальної експертної комісії на видачу медичного висновку щодо необхідності здійснення постійного догляду, суд зазначає таке.

Так, Положенням №1317 визначено процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Відповідно до п. 3 Положення № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

За приписами п.п. 1 п. 11 Положення № 1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають:

ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;

потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;

ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;

причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;

медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.

У наведеному переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття «постійного догляду», який може бути визначений для осіб, яким інвалідність не встановлена, а вказано лише право визначати необхідність стороннього нагляду, догляду.

При цьому, поняття «сторонній догляд» не є тотожним поняттю «постійний догляд», позаяк перше говорить про те, ким надається догляд, а друге коли надається такий догляд. В свою чергу, поняття «постійний догляд» передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком.

В свою чергу, відповідно до Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 №189 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2021 № 1066), при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК (пункту 1 розділу III).

За приписами п. 3 розділу ІІІ цього Порядку до основних завдань ЛКК належить:

1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку;

2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності;

3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження;

4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені Фондом соціального страхування України за результатом перевірки обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).

Пунктом 4 розділу ІV Порядку передбачено, що ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи:

форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві»;

висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний),- до досягнення дитиною 16-річного віку.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 № 407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-2/о «Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі».

Згідно з п. п. 3, 4 цієї Інструкції такий висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги; висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі форми первинної облікової документації № 027/о «Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 № 110, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28.04.2012 за № 661/20974.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 №407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі».

Згідно з п. п. 2, 3 цієї Інструкції такий висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги; висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі заповненої лікарем загальної практики-сімейної медицини форми первинної облікової документації №025/о «Медична карта амбулаторного хворого №__», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 №110, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28.04.2012 за №661/20974.

Також повноваження ЛЛК визначені в наказі Міністерства охорони здоров`я України 31.07.2013 № 667 «Про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкції про порядок його надання». Так, у затвердженій вказаним наказом Інструкції мова йде про те, що висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу видається лікарською консультативною комісією закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю (пункт 1). Висновок ЛКК надається особі, що звернулася із заявою, згідно з формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 № 667, за підписами членів ЛКК, завіреними печаткою закладу охорони здоров`я, у структурі якого перебуває ЛКК (пункт 8).

Повертаючись до підстав для звільнення військовослужбовця з військової служби за п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», суд зазначає про недосконалість та неузгодженість термінів та понять в нормативно-правових актах стосовно питання, яким документом підтверджується необхідність здійснення постійного догляду та який орган має право видавати цей документ.

Аналізуючи повноваження медико-соціальної експертної комісії, передбачені Положенням №1317, є підстави для висновку, що така визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.

Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійного стороннього догляду, то суд приходить до переконання, що такі повноваження можуть бути віднесені до лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, які також мають право приймати висновки, зокрема, про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою № 080-2/о) з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг.

Крім того, суд зауважує, що абзац 4 п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначає два документи альтернативно для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за особою або висновок медико-соціальної експертної комісії, або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я».

Вказаний правовий висновок був підтриманий Верховним Судом у постановах від 11.04.2024 у справі № 420/16689/23 та 13.06.2024 у справі №520/21316/23.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 13.06.2024 у справі № 520/21316/23 наголосив на необхідності з`ясування чи відповідає висновок ЛКК встановленій формі.

Суд встановив, що при зверненні із рапортом 05.02.2024 долучив довідку, видану Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» від 02.01.2024 № 33/34-29 ОСОБА_2 , про те що він 22.09.2023 був оглянутий Обласною МСЕК № 1 та його визначено інвалідом ІІ групи. Діагноз: ХОЗЛ ІІІ ст., виражений обструктивний синдром, метапневмонічний дифузний пневмосклероз. Емфізема легень, ЛН ІІ-ІІІ ст. ІХС, стабільна стенокардія ІІ ФК, СН ІІ А ст. За станом здоров`я потребує сторонньої допомоги.

Між тим, за наслідком дослідження такого документу суд зазначає, що довідка Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» від 02.01.2024 № 33/34-29 не відповідає затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 № 407 формі первинної облікової документації №080-4/о "Висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі", формі первинної облікової документації №080-2/о "Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, внаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі".

Така довідка не містить вказівки з урахуванням яких законодавчих приписів її видано, а також посилання на підзаконний нормативно-правовий акт, яким затверджено її форму. Між тим, така довідка підписана одноособово, а не комісією, вона не містить відомостей про строк, на який її видано, тощо.

Таким чином, такий документ не є належним доказом наявності підстав для звільнення з військової служби.

Між тим суд встановив, що 25.03.2024 представник позивача згідно клопотання про долучення доказів (вх. № 22876), долучила до матеріалів копію висновку № 17 від 04.03.2024 про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, яка відповідає формі первинної облікової документації № 080-4/0 та протокол Пустомитівської центральної ЛКК № 129.

Проте, суд вважає, що вказані документи не можуть розглядатись як доказ при оцінці законності відмови військової частини НОМЕР_1 у звільнення позивача, так як військова частина НОМЕР_1 не була ознайомлена з цими документами при розгляді рапорту від 02.02.2024 та рішення про відмову у звільненні приймалось на основі документів доданих позивачем до свого рапорту про звільнення.

При цьому суд зазначає, що підставою для звернення до суду ОСОБА_1 у цій справі позивач визначив відмову військової частини НОМЕР_1 у звільненні з військової служби, яка оформлена листом від 05.02.2024 № 982. Тобто, копію висновку № 17 від 04.03.2024 про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, яка відповідає формі первинної облікової документації № 080-4/0 та протокол Пустомитівської центральної ЛКК № 129 позивач отримав пізніше, аніж звернувся до суду з цим позовом. При цьому, під час розгляду справи представник позивача жодних клопотань про зміну підстави позову не подавала.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст. 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем при здійсненні покладених на нього владних управлінських функцій були дотримані в повній мірі.

З урахуванням наведених вище висновків суду, у задоволенні позову необхідно відмовити.

При цьому, питання порушення процедури розгляду рапорту від 06.03.2024 щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби, відповідь на який була оформлена листом військової частини НОМЕР_1 від 07.03.2024, не є предметом оскарження в цій адміністративній справі. Жодних аргументів щодо відсутності рішення суб`єкта владних повноважень,прийнятого за наслідками розгляду рапорту від 06.03.2024, позивач не наводить.

А, отже, такі питання судом не розглядаються, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України.

Так, одними із основних принципів адміністративного судочинства є передбачений нормами ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін та диспозитивності.

Суть такого полягає в тому, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приймаючи рішення в спірних правовідносинах, суд, відповідно до ст. 9 КАС України, виходить із заявлених позивачем позовних вимог та обраного способу захисту порушеного права.

Питання визначення предмету позову, мотивів на його обґрунтування згідно з нормами КАС України є правом саме позивача, та підлягають самостійному доведенню і встановленню на підставі сукупності доказів з урахуванням принципу змагальність сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування у кожному конкретному випадку.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог повністю питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст. ст. 2, 6-9, 19-20, 22, 25-26, 90, 132, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, підпунктом 15.5 пункту15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд

в и р і ш и в :

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Судові витрати зі сторін стягненню не підлягають.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 03.09.2024.

СуддяПотабенко Варвара Анатоліївна