Справа № 400/3757/24
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2024-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/3757/24

Перша інстанція: суддя Брагар В. С.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д.

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, відповідно до Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 26.02.2020 по справі №821/1083/17,

В С Т А Н О В И В:

24.04.2024 позивач ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати позивачу середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за весь час затримки по день фактичного розрахунку 26.03.2024 по виплаті грошового забезпечення за період з 01.01.2020 до 22.11.2021;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за весь час затримки по день фактичного розрахунку 26.03.2024 року по виплаті грошового забезпечення за період з 01.01.2020 до 22.11.2021 включно відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 із застосуванням істотності частки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з врахуванням висновків щодо застосування норм права викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 року у справі №821/1083/17 провадження №11-1329aпп18.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на те, що від з 1999 року до 22.11.2021 проходив військову службу в ЗСУ та з 22.11.2021 був звільнений з військової частина НОМЕР_1 . Позивач вказував, що внаслідок неповного розрахунку при звільненні він був вимушений звернутись до суду з відповідним позовом, та в подальшому на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.09.2023 у справі №400/6718/23, з ним був проведений остаточний розрахунок тільки 26.03.2024 та виплачену грошове забезпечення в сумі 144892,42 грн.

Позивач зазначав, що 26.03.2024 він звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про нарахування та виплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, але листом військової частини НОМЕР_1 від 04.04.2024 йому було відмовлено у задоволенні вказаної заяви.

Оскільки така відмова є протиправною позивач був змушений 24.04.2024 звернутись до суду за захистом.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від24.05.2024, ухваленим в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження, задоволений позов ОСОБА_1 :

- визнав протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за весь час затримки по день фактичного розрахунку 26.03.2024 року по виплаті грошового забезпечення за час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 в період з 01.01.2020 до 22.11.2021;

- зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за весь час затримки по день фактичного розрахунку 26.03.2024 по виплаті грошового забезпечення за період з 01.01.2020 до 22.11.2021 включно відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 із застосуванням істотності частки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з врахуванням висновків щодо застосування норм права викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №821/1083/17 провадження №11-1329aпп18.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Так, апелянт зазначає, що на спірні правовідносини не поширюється дія статті 117 КЗпП України та приписи постанови КМУ №100 від 08.02.1995 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», оскільки в цій справі відсутній спір про суми, які мають бути виплачені при звільненні, та позивач не перебував з апелянтом у трудових відносинах, а проходив військову службу. Також апелянт звертає увагу на відсутність вини військової частини НОМЕР_1 у несвоєчасному розрахунку при звільненні, оскільки апелянт є розпорядником коштів самого нижчого рівня, і від апелянта не залежить повне та достатнє фінансування витрат на оплату грошового забезпечення, яке нараховувалось та виплачувалось у межах бюджетних асигнувань.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу посилався на доводи ідентичні тим, що викладені в позовній заяві та узгоджуються з висновками, викладеними в рішенні суду першої інстанції, у зв`язку з чим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Суд встановив, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 08.10.2021 №42-РС, звільнений у запас (за станом здоров`я) старший сержант ОСОБА_1 , командир відділення автотранспортного взводу роти матеріального забезпечення (а.с. 8).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 22.11.2021 №259 старший сержант ОСОБА_1 , командир відділення автотранспортного взводу роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , з 22.11.2021 виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с. 8-зворот).

Відповідно до матеріалів справи (а.с. 12-16) рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.09.2023 в іншій справі №400/6718/23, яке набрало законної сили 26.12.2023 в повному обсязі задоволений позов ОСОБА_1 до військової частини № НОМЕР_2 :

- визнані протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 за період з 01.01.2020 р. по 22.11.2021 р. грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови КМУ №704 від 30.08.2017, з урахуванням виплачених сум;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 за період з 01.01.2020 р. по 22.11.2021 р. провести ОСОБА_1 нарахування та виплату грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 р. та 01.01.2021 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови КМУ №704 від 30.08.2017;

- визнані протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови КМУ №704 від 30.08.2017;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови КМУ №704 від 30.08.2017;

- визнані протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови КМУ №704 від 30.08.2017;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови КМУ №704 від 30.08.2017;

- визнані протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2020, 2021 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 р. та 01.01.2021 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови КМУ №704 від 30.08.2017;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 нарахування та виплату грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2020, 2021 роки у розмірі місячного грошового забезпечення, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 р. та 01.01.2021 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови КМУ №704 від 30.08.2017;

- визнані протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2020, 2021 роки у розмірі місячного грошового забезпечення, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 р. та 01.01.2021 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови КМУ №704 від 30.08.2017;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 провести нарахування та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2020, 2021 роки у розмірі місячного грошового забезпечення, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 р. та 01.01.2021 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови КМУ №704 від 30.08.2017;

- визнані протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не врахування під час складання ОСОБА_1 грошового атестату розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови КМУ №704 від 30.08.2017, за період з 01.01.2020 р. по 22.11.2021 р.;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 виготовити та направити ОСОБА_1 новий грошовий атестат, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови КМУ №704 від 30.08.2017, за період з 01.01.2020 р. по 22.11.2021 р.;

- визнані протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не врахування під час складання ОСОБА_1 довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови КМУ №704 від 30.08.2017, за період з 01.01.2020 р. по 22.11.2021 р.;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 виготовити та направити ОСОБА_1 нову довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 р. та 01.01.2021 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови КМУ №704 від 30.08.2017, за період з 01.01.2020 р. по 22.11.2021 р.

На виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.09.2023 у справі №400/6718/23, військова частина провела відповідні перерахунки, про що була складна довідка розрахунок від 01.02.2024 (а.с. 17-19-зворот) та відповідно до якої розмір грошового забезпечення, зокрема, за вересень 2021 року мав становити 16373,50 грн та за жовтень 2021 року - 16373,50 грн, а всього позивачу на час звільнення мало бути донараховано 154610,62 грн (без відрахування податків та зборів).

Також, відповідно до матеріалів справи на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.09.2023 у справі №400/6718/23 позивачу 26.03.2024 було перераховано 144892,42 грн (а.с. 20).

Тобто остаточний розрахунок з позивачем відбувся 26.03.2024.

26.03.2024 позивач подав до військової частини НОМЕР_1 заяву (а.с. 24-25), в якій просив нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку 26.03.2024.

Листом від 04.04.2024 (а.с. 26-27) військова частина НОМЕР_1 відмовила у задоволені заяви позивача від 26.03.2024, посилаючись на відсутність правових підстав для нарахування і виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Враховуючи відсутність у матеріалах справи довідки про доходи позивача, що унеможливлює здійснення розрахунку розміру компенсації, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом відновлення порушеного права буде зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за весь час затримки по день фактичного розрахунку 26.03.2024 року по виплаті грошового забезпечення за період з 01.01.2020 року по 22.11.2021 року включно відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 із застосуванням істотності частки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з врахуванням висновків щодо застосування норм права викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №821/1083/17 провадження №11-1329aпп18.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність у позивача права на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, але вважає помилковими висновки суду першої інстанції про відсутність достатньої інформації для проведення судом розрахунку сум компенсації за затримку розрахунку при звільненні з огляду на таке.

Відповідно до статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Абзацом першим частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

У рішенні Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано застосував до спірних правовідносин положення КЗпП України.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012 за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За правилами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.

Частиною першою цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Водночас Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-ІХ положення статті 117 КЗпП України викладено в такій редакції:

«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.»

Закон України № 2352-ІХ та відповідно і нова редакція статті 117 КЗпП України набрали чинності з 19.07.2022.

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про непоширення на спірні правовідносини дії статті 117 КЗпП України та положень постанови КМУ №100 від 08.02.199, з огляду на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 13.09.2023 у справі №560/11111/22, відповідно до яких сума середнього заробітку, зокрема, у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні (стаття 117 КЗпП України) яка підлягатиме стягненню, має визначатися за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100). Суди першої і апеляційної інстанцій теж про це зазначили, але самої суми не розрахували. У зв`язку з цим колегія суддів наголошує, що задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України суд першої інстанції, має зазначити суму, яка підлягає стягненню, а в мотивувальній частині - навести розрахунок цієї суми, а також мотиви можливого зменшення її розміру, якщо для цього є підстави (з дотриманням приписів частини другої статті 117 КЗпП України). Покладання цього обов`язку на відповідача (роботодавця), суперечить приписам згаданої статті.

Також, апеляційний суд зазначає, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення (постанова Верховного Суду від 11.08.2022 у справі №280/3637/20).

Так, апеляційний суд зазначає, що постановою КМУ №100 від 08.02.1995 затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати (надалі Порядок №100).

Пунктом 2 Постанови №100 від 08.02.1995 встановлено, що чинність цієї постанови поширюється на підприємства, установи і організації незалежно від форми власності, а також на фізичних осіб - підприємців та фізичних осіб, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників.

Порядок №100 застосовується у випадках, зокрема, в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати (п.п. «л» п. 1 Порядку №100).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до абз. першого пункту 3 Порядку №100, при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Відповідно до п. 5 Порядку №100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

За приписами п. 8 Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Враховуючи те, що статті 117 КЗпП України з 19.07.2022 зазнала змін в частині обмеження шістьма місяцями строку, за який роботодавець зобов`язаний сплати середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, апеляційний суд, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 14.03.2024 по справі №560/6960/23 зазначає таке.

Ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, в тому числі й після прийняття судового рішення.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Такий підхід в частині необхідності застосування принципів розумності, справедливості та пропорційності при визначенні суми розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, запроваджено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 26.06.2019 та від 26.02.2020 у справах № 761/9584/15-ц та № 821/1083/17, та застосовано Верховним Судом у постанові від 20.05.2020 у справі № 816/1640/17, висновки яких враховує і апеляційний суд.

Водночас Верховний Суд у постановах від 29.02.2024 у справі №460/42448/22, від 22.02.2024 у справі № 560/831/23, від 15.02.2024 у справі №420/11416/23, від 29.01.2024 у справі № 560/9586/22, від 30.11.2023 у справі №380/19103/22 та від 28.06.2023 у справі № 560/11489/22 зауважив на тому, що правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц викладено щодо приписів статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2352-ІХ.

Апеляційний суд зазначає, що підхід щодо критеріїв/способів зменшення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, був побудований з урахуванням, зокрема, того, що оплаті середнім заробітком підлягав весь час затримки по день фактичного розрахунку, оскільки на той час стаття 117 КЗпП України не обмежувала періоду, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні.

Разом із тим, відповідно до статті 117 КЗпП України, у чинній редакції, згідно з Законом № 2352-ІХ, час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.

За висновком Верховного Суду у наведених вище справах у разі коли спірний період стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні одночасно охоплюється дією редакцій статті 117 КЗпП України, як до змін, внесених Законом № 2352-ІХ та і після їх внесення, то за такого правового врегулювання спірний період варто умовно поділяти на 2 частини: до набрання змінами чинності 19.07.2022 і після цього.

Застосовуючи наведений підхід Верховного Суду, апеляційний суд зазначає, що у цій справі період з 23.11.2021 до 18.07.2022 включно (до набрання чинності Законом №2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом № 2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у шість місяців.

До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати може застосувати принцип співмірності і зменшити таку виплату.

Проте, період з 19.07.2022 до 26.03.2024 регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Аналогічний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 29.02.2024 у справі №460/42448/22, від 22.02.2024 у справі № 560/831/23, від 15.02.2024 у справі №420/11416/23, від 29.01.2024 у справі № 560/9586/22 та від 28.06.2023 у справі № 560/11489/22.

Водночас у межах цієї справи належить враховувати норми статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19.07.2022, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат. А також належить враховувати приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату шістьма місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до матеріалів справи, довідки-розрахунку від 01.02.2024, наданою військовою частиною НОМЕР_1 на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.09.2023 у справі №400/6718/23 (а.с. 17-19-зворот), військова частина була зобов`язана нарахувати позивачу грошове забезпечення за два місяці, що пережували звільненню у листопаді 2021 року, у вересні 2021 року в сумі 16373,50 грн, у жовтні 2021 в сумі 16373,50 грн.

Отже, розмір середньоденної заробітної плати позивача, який враховується для обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, становить суму грошового забезпечення за вересень та жовтень 2021 року (32747 грн) поділена на календарні дні вересня та жовтня 2021 року (61 календарний день) та складає 536,84 грн (32747/61).

Позивач був виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення 22.11.2021 (а.с. 8-зворот).

Отже, саме 22.11.2021 апелянт мав провести остаточний розрахунок з позивачем.

Натомість остаточний розрахунок з позивачем був проведений 26.03.2024 (а.с. 20), та вказана обставина не заперечується апелянтом.

Отже, загальний строк затримки розрахунку при звільненні складає з 23.11.2021 до 26.03.2024 (день проведення остаточного розрахунку).

Враховуючи законодавчі зміни у статті 117 КЗпП України, про які було зазначено раніше, період часу з 23.11.2021 до 18.07.2022 не був обмежений шістьма місяцями, проте таке обмеження почало діяти з 19.07.2022, внаслідок чого, визнаючи період за який має бути стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені, апеляційний суд зазначає, що такий період складається з двох періодів:

- з 23.11.2021 до 18.07.2022, що становить 238 календарних днів;

- з 19.07.2022 до 19.01.2023, що становить 185 календарних днів.

При вирішенні питання щодо зменшення розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України за період з 23.11.2021 до 18.07.2022, апеляційний суд застосовуючи принципи розумності, справедливості та пропорційності при визначенні суми розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, запроваджені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 26.06.2019 та від 26.02.2020 у справах №761/9584/15-ц та №821/1083/17.

Враховуючи середньоденний розмір грошового забезпечення позивача 536,84 грн та кількість днів затримки розрахунку при звільненні за період з 23.11.2021 до 18.07.2022 238 календарних днів, апеляційний суд зазначає, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за цей період складає 127767,92 грн.

Як вбачається зі змісту копії рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.09.2023 у справі №400/6718/23, звільнившись з військової служби 22.12.2021, позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про перерахунок та виплату грошового забезпечення та сум належних до виплати при звільнені, тільки у грудні 2022 року.

Як зазначає сам апелянт, та не заперечує позивач, на час звільнення 22.11.2021, з позивачем був проведений розрахунок, зокрема нараховано належних до виплати коштів 191342,27 грн (з урахуванням податків і зборів), а сума коштів нарахованих позивачу 26.03.2024 на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.09.2023 у справі №400/6718/23 становить 154610,62 грн (з урахуванням податків і зборів).

Отже, на 22.11.2021 військова частина, мала нарахувати позивачу грошові кошти на загальну суму 345952,89 грн, але нарахувала 191342,27 грн, а суму 154610,62 грн було нараховано на виконання судового рішення.

Таким чином, 154610,62 грн, які були нараховані із затримкою, становить 44,69% від загальної суми, що мала бути нарахована позивачу на час звільнення 22.11.2021.

Враховуючи те, що загальна сума коштів, обрахованих апеляційним судом, як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 23.11.2021 до 18.07.2022 становить 127767,92 грн, то її частка, пропорційно сумі яка була затримана, (44,69%) складає 57099,48 грн.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 19.07.2022 до 19.01.2023 (шість місяців або 185 днів) становить 99315,40 грн (185 к. днів * 536,84 грн середньоденного ГЗ).

Отже, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача, яка має бути виплачена як компенсація у відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України, складає 156414,88 грн (57099,48+99315,40).

За наведених обставин, оскаржуване рішення суду першої інстанції має бути скасоване в частині обраного судом першої інстанції засобу відновлення порушеного права, з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 156414,88 грн.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням, не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б свідчили про відсутність у позивача права на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини справи, що призвело до порушення норм процесуального права, у зв`язку із чим, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, оскаржуване рішення скасуванню частково в частині способу відновлення порушеного права, з прийняттям в цій частині нового рішення.

Керуючись ст. ст. 2-12, 71-78, 242, 257, 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 травня 2024 року у справі №400/3757/24 скасувати в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за весь час затримки по день фактичного розрахунку 26.03.2024 по виплаті грошового забезпечення за період з 01.01.2020 до 22.11.2021 включно відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 із застосуванням істотності частки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з врахуванням висновків щодо застосування норм права викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №821/1083/17 провадження №11-1329aпп18.

Ухвалити в цій частині нову постанову, якою стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в сумі 156414,88 грн (сто п`ятдесят шість тисяч чотириста чотирнадцять гривень 88 коп.).

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 травня 2024 року у справі №400/3757/24 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, за наявності яких постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 03.09.2024

Суддя-доповідач С.Д. Домусчі
Судді Г.В. Семенюк О.І. Шляхтицький