Справа № 380/6887/24
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2024-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 рокуЛьвівСправа №380/6887/24 пров. № А/857/16216/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Хомин Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 07 червня 2024 року про закриття провадження у справі №380/6887/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції ОСОБА_2 ,

час ухвалення рішення 07.06.2024,

місце ухвалення судового рішення не зазначено,

дата складання повного тексту судового рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі апелянт, позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач, ГУ ПФ України у Львівській області), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФ України у Львівській області щодо невиплати ОСОБА_1 нарахованої, але не виплаченої заборгованості з пенсійних та інших виплат в загальному розмірі 364541,14 грн (триста шістдесят чотири тисячі п`ятсот сорок одна гривня 14 коп);

- стягнути з ГУ ПФ України у Львівській області на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заборгованість з пенсійних та інших виплат в загальному розмірі 364541,14 грн (триста шістдесят чотири тисячі п`ятсот сорок одна гривня 14 коп).

В обґрунтування позову зазначив, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 у справі № 380/19548/21 відповідачем здійснено перерахунок та сформовано розмір доплати за судовим рішенням за період з 01.04.2019 по 30.06.2022 в розмірі 230346,43 грн, на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.10.2022 у справі № 380/13383/22 відповідачем здійснено перерахунок та сформовано розмір доплати за судовим рішенням за період з 01.04.2019 по 31.12.2022 в розмірі 80194,71 грн, на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.06.2023 у справі № 380/11101/23 відповідачем здійснено перерахунок та сформовано розмір доплати за судовим рішенням за період з 01.07.2021 по 30.09.2023 в розмірі 54000,00 грн. Проте, відповідач станом на дату подання цього позову не виплачує позивачу суму заборгованості в загальному розмірі 364541,14 грн, посилаючись у своїх відповідях на запити позивача на відсутність коштів.

Стверджує, що невиплата заборгованості за пенсією та іншими доплатами позивачу не відповідають Конституції України, оскільки протиправна бездіяльність відповідача є фактичною відмовою у виплаті перерахованої позивачу пенсії та інших доплат та порушує його права, гарантовані Конституцією України. Повідомив, що ані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ані Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», ані будь-яким іншим Законом України, не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат, а також не передбачено можливість сплати пенсії частинами у майбутньому та/або із застереженнями про наявність фінансування.

Оскільки відповідна бездіяльність порушує його права, звернувся із цим позовом до суду.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 07.06.2024 провадження в адміністративній справі закрито на підставі п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства; є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Ухвалу суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі є незаконною, необґрунтованою та такою, що винесена з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідач має перед позивачем непогашену заборгованість з невиплати сум пенсій та інших доплат в загальному розмірі 364541,14 грн. Відповідач не виплачує вказану заборгованість позивачу.

З позиції апелянта, при винесенні оскарженої ухвали суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що заявлені у позовній заяві вимоги не можуть бути предметом нового публічно-правового спору та розглядатися адміністративним судом у порядку іншого (нового) позовного провадження, оскільки спірні правовідносини стосуються невиконання рішень Львівського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 у справі №380/13383/22, від 31.10.2022 у справі №380/13383/22 та від 28.06.2023 у справі №380/11101/23, а тому провадження у справі підлягає закриттю, оскільки такий спір не може бути вирішений в жодній юрисдикції.

Позиція апелянта полягає в тому, що даний позов не може вважатися спором, який виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання рішень суду, оскільки на виконання судових рішень у справах №380/19548/21, №380/13383/22 та №380/11101/23 відповідача було зобов`язано виконати певні дії, зокрема, нарахувати та виплати пенсію та інші додаткові виплати. Однак рішеннями за цими справами відповідачу не визначався обов`язок виплатити саме заборгованість з пенсійних та інших виплат.

Отже нарахувавши виплати позивачу на виконання судових рішень пенсійний орган виконав судові рішення, в зв`язку з чим утворилась заборгованість з цих виплат. При цьому відповідач вказує, що всі три судові рішення виконані в повному обсязі. Однак, така невиплата є протиправною бездіяльністю.

Вказане свідчить про наявність іншого предмету та підстав позовної заяви, ніж ті, що у справах №380/19548/21, №380/13383/22 та №380/11101/23.

Предметом даного позову є саме стягнення заборгованості, що пов`язано з виконанням судових рішень.

Висновки в ухвалі суду щодо того, що цей спір повинен вирішуватися відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» також є помилковим та не відповідає обставинам справи.

Позивач фактично позбавлений ефективних механізмів захисту прав на отримання належних йому виплат, що порушує його права на одержання заборгованості. Вважає належним способом захисту саме стягнення такої заборгованості з відповідача.

Відповідачем не надано доказів відсутності або недостатності коштів, необхідних для здійснення виплати позивачу вказаної заборгованості.

Відсутність встановленого механізму погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду не звільняє державу в особі уповноваженого органу Пенсійного фонду від обов`язку здійснити таку виплату та не може позбавляти особи права на одержання належної їй суми пенсії.

Апелянт просив скасувати ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 07.06.2024 у справі №380/6887/24 про закриття провадження у справі та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому, серед іншого, зазначив, що позивач по суті оскаржує виконання судових рішень, що набрали законної сили, на стадії виконання судового рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 розглянуті, визначено спосіб виконання шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії, з врахуванням виплачених сум.

Вказав, що черговість виплат на виконання рішення суду визначається датою набрання ними законної сили.

Станом на даний момент, відповідачем виплачено кошти (при надходженні з Державного бюджету України) на виконання судових рішень, які надійшли до боржника по 19.09.2020 включно.

Отже виплата коштів нарахованих ОСОБА_1 на виконання відповідних судових рішень буде здійснена після виділення коштів з Державного бюджету України.

Зважаючи на викладене, відповідач вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заявлені позивачем у позовній заяві вимоги не можуть бути предметом нового публічно-правового спору та розглядатися адміністративним судом у порядку іншого (нового) позовного провадження, оскільки спірні правовідносини стосуються невиконання рішень Львівського окружного адміністративного суду у справах №380/19548/21, №380/13383/22 та №380/11101/23.

Відповідач просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 07.07.2024 у цій справі без змін.

29.08.2024 від представника ОСОБА_1 - Врублевського І.О. надійшла заява про здійснення розгляду справи за відсутності заявника та його представника. просив задовольнити вимоги заявника, викладені у апеляційній скарзі, в повному обсязі.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п. 2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла переконання, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи свідчать, що позивач, звертаючись із цим позовом до суду, фактично просив суд зобов`язати відповідача виконати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 у справі № 380/19548/21, від 31.10.2022 у справі № 380/13383/22 та від 28.06.2023 у справі № 380/11101/23, на виконання яких відповідачем нараховано спірну суму заборгованості у розмірі 364541,14 грн.

Суд першої інстанції зазначив, що вимоги про «стягнення» заборгованості з виплати пенсії та «зобов`язання нарахувати та виплатити» пенсію є двома різними способами захисту порушеного права (що, окрім іншого, передбачає відмінний механізм їх виконання/реалізації), тобто є альтернативними варіантами вирішення спору .

Вирішення судом спору між сторонами шляхом застосування такого способу захисту порушених прав, як «зобов`язання нарахувати та виплатити» пенсію виключає в подальшому можливість особи звернутися до суду із позовом про «стягнення» заборгованості з виплати пенсії, адже фактично спір між сторонами вже вирішено.

Суд також зазначив, що при зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається.

Обраний позивачем у цій справі спосіб захисту - визнання протиправними дії відповідача та стягнення заборгованості з виплати пенсії за спірний період - є одним із способів виконання рішення суду, що визнається позивачем у позові.

Суд звернув увагу, що у разі незгоди із рішеннями, діями чи бездіяльністю, вчиненими відповідачем на виконання судових рішень у справах №380/19548/21, №380/13383/22 та №380/11101/23, позивач може скористатися процесуальним механізмом судового контролю та звернутися до суду першої інстанції із відповідною заявою про визнання таких рішень, дій чи бездіяльності протиправними відповідно до статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, а не подавати новий адміністративний позов.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.

Отже, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Згідно з пунктом 1, 4 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо: справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства; є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлені у позовній заяві вимоги не можуть бути предметом нового публічно-правового спору та розглядатися адміністративним судом у порядку іншого (нового) позовного провадження, оскільки спірні правовідносини стосуються невиконання рішень Львівського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 у справі № 380/19548/21, від 31.10.2022 у справі № 380/13383/22 та від 28.06.2023 у справі № 380/11101/23, а тому провадження у справі підлягає закриттю, оскільки такий спір не може бути вирішений в жодній юрисдикції.

Суд першої інстанції також роз`яснив позивачеві, що відповідно до ч. 2 ст. 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

При цьому, позивач жодним чином не позбавлений судового захисту, але не у порядку позовного провадження, а в порядку розгляду судом, який вирішив спір, процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у справах №380/19548/21, №380/13383/22 та №380/11101/23.

З цього приводу колегією суддів з`ясовано таке.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 у справі №380/19548/21 визнано протиправними дії ГУ ПФ України у Львівській області щодо відмови позивачу у проведенні перерахунку пенсії з 01.04.2019 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06.08.2021 №С/2961 та зобов`язано ГУ ПФ України у Львівській області здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату позивачу пенсії на підставі вказаної довідки, з урахуванням виплачених сум.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31.10.2022 у справі №380/13383/22 визнано протиправними дії ГУ ПФ України у Львівській області щодо зменшення основного розміру пенсії за вислугу років позивачу з 80% на 70% від відповідних сум грошового забезпечення та зобов`язано ГУ ПФ України у Львівській області провести з 01.04.2019 перерахунок та виплату основного розміру пенсії позивачу на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06.08.2021 №С/2961 із розрахунку 80% грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.06.2023 у справі №380/11101/23 визнано протиправними дії ГУ ПФ України у Львівській області щодо припинення нарахування та виплати щомісячної доплати у розмірі 2000,00 грн до призначеної пенсії позивачу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» та зобов`язано ГУ ПФ України у Львівській області нарахувати та виплатити позивачу щомісячну доплату у розмірі 2000 грн до призначеної пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» з дати її встановлення, виплату здійснити з урахуванням виплачених сум.

Станом на дату подання цього позову всі три рішення суду набрали законної сили.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою провести перерахунок виплат, належних позивачеві, та виплатити заборгованість за даними судовими рішеннями, однак вказані запити позивача залишилися без задоволення, відповідну суму коштів на його користь невиплачено.

Позиція позивача полягає в тому, що бездіяльність органу Пенсійного фонду у вигляді невиплати нарахованих позивачу згідно судових рішень сум пенсій та інших доплат, є протиправною, оскільки суперечить чинному законодавству та порушує право Позивача на отримання нарахованої суми пенсійних та інших виплат.

У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Проаналізувавши викладене у сукупності, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно зі ст. 370 КАС України та ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Невиконання судового рішення, яке набуло законної сили, або надання йому переоцінки суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності. Суд, за загальним правилом, не повинен брати до уваги посилання сторони у справі в обґрунтування своєї позиції на фактичні обставини, виникнення яких стало наслідком невиконання такою стороною судового рішення, що набуло законної сили.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 18.10.2018 у справі №638/643/17, від 18.04.2019 у справі №808/2291/16, від 21.11.2019 у справі №344/8720/16-а, від 29.11.2019 у справі №805/5043/15-а, від 20.02.2020 у справі №15/6834/15 та від 18.02.2022 у справі №520/3601/19.

Колегією суддів з`ясовано, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.12.2021, серед іншого, зобов`язано відповідача здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату позивачу пенсії на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06.08.2021 №С/2961 від 06.08.2016; рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.10.2022 у справі №13383/22, серед іншого, зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06.08.2021 №С/2961 із розрахунку 80% грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум; рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.06.2023 у справі №380/11101/23, серед іншого, зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу щомісячну доплату у розмірі 2000,00 грн до призначеної пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» з дати її встановлення, виплату здійснити з урахуванням виплачених сум.

Вказані судові рішення набрали законної сили.

Отже, з зазначеного слідує висновок, що обов`язок відповідача щодо нарахування та виплати позивачу пенсії та інших додаткових виплат входить до предмета виконання рішень судів першої інстанції від 17.12.2021 у справі №380/19548/21, від 31.10.2022 у справі №380/13383/22, від 28.06.2023 у справі №380/11101/23, які набрали законної сили.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Положеннями ч. 1 ст. 373 КАС України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з нормами ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Аналіз вищезазначених законодавчих норм дозволяє дійти висновку, що неможливо зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого (нового) судового рішення в іншій справі, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому законом, зокрема на підставі виконавчого листа суду, який ухвалив відповідне рішення.

Водночас, процесуальним засобом забезпечення належного та своєчасного виконання судового рішення є судовий контроль, підстави та порядок здійснення якого визначені ст.ст. 382-383 КАС України.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Положеннями ч. 1 ст. 383 КАС України визначено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Наведені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення у справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання нового позову.

Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому нормами процесуального закону, та не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є фактичне спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Захист порушеного права особи на отримання безумовного виконання судового рішення, яке гарантується державою відповідно до статті 129-1 Конституції України, через звернення до суду у порядку судового контролю, порівняно з ініціюванням вирішення судом нового публічно-правового спору, має низку переваг для такої особи, зумовлених положеннями, зокрема, статей 383 та 249 КАС України, а саме, відсутність обов`язку сплачувати судовий збір, оперативність розгляду (заява в порядку судового контролю підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання; неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви) та ефективність виконання (за наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє окрему ухвалу і направляє її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону).

Таким чином, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що позивач не позбавлений можливості в межах адміністративних справ №380/19548/21, №380/13383/22, №380/11101/23 звертатися до суду в порядку ст.ст. 382, 383 КАС України з метою забезпечення виконання рішень суду, які, на його думку, виконуються неналежним чином, адже зазначене питання охоплюється рішеннями суду у справах №380/19548/21, №380/13383/22, №380/11101/23 та належить до предмету його виконання.

В той же час обраний позивачем у цій справі спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право позивача у разі визнання його судом порушеним.

При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №816/2016/17 (К/9901/50946/18), від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а (№ 11-1193апп18) та Верховного Суду у постановах від 21.08.2019 у справі № 295/13613/16-а, від 26.05.2020 у справах № 522/5265/17, № 522/1828/17.

Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України регламентовано, що суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Крім того, відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Такі фактичні обставини вказують на те, що публічно-правовий спір між позивачем та відповідачем вирішено вищевказаними судомими рішеннями Львівського окружного адміністративного суду, а спірні правовідносини виникли у зв`язку з невиконанням відповідачем зазначених рішень у повному обсязі.

Таким чином, вимоги позивача не підлягають розгляду в межах окремої справи за правилами адміністративного судочинства, а можуть бути вирішені на підставі відповідної заяви, поданої в порядку ст. 383 КАС України

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд під час вирішення справ №815/2252/16 (постанова від 12.05.2020), №170/167/17 (постанова від 16.12.2021), №400/822/20 (постанова від 31.01.2022), №233/3744/17 (постанова від 20.04.2022), № 345/4045/16-а (постанова від 11.05.2022).

Такі висновки щодо застосування норм процесуального права підлягають застосуванню і до спірних правовідносин.

Водночас, неможливість розгляду справи за правилами адміністративного судочинства є підставою для закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.03.2024 у справі №440/10029/22, від 11.12.2023 у справі №240/9339/22.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність закриття провадження у цій справі.

Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують позицію суду першої інстанції та відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 229, 238, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 07 червня 2024 року про закриття провадження у справі №380/6887/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 03.09.24