Справа № 120/15641/23
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

04 вересня 2024 р. Справа № 120/15641/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов"язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( далі - відповідач ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 . Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 12.03.2021 року № 98-ос ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас в зв`язку з закінчення строку контракту та наказом від 19.04.2021 року № 159-ос виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Позивач зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства на день звільнення з військової служби з ним мав бути проведений розрахунок за усіма видами забезпечення. Разом з тим, повного розрахунку не відбулося, а саме відповідач не виплатив йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.10.2016 та з 01.01.2018 по 28.02.2018.

Виплати в повному обсязі відповідачем здійснено лише 13.09.2023.

Оскільки остаточний розрахунок з позивачем у зв`язку із звільненням з військової служби відповідач провів тільки 13.09.2023, позивач звернуся до суду з даним позовом, в якому просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому середній заробіток за весь період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні, а саме з 19.04.2021 по 13.09.2023 включно у розмірі грошового забезпечення за шість місяців.

Ухвалою суду від 16.10.2023 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

30.10.2023 на адресу суду надійшла заява позивача про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог про:

визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати, на підставі Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року за весь час затримки виплати;

зобов`язання військову частину НОМЕР_1 , у відповідності до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.10.2016 та з 01.01.018 по 28.02.2018 за весь час затримки виплати, а саме за період з 19 квітня 2021 року по 13 вересня 2023 року.

Ухвалою суду від 06.11.2022 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог про:

визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати, на підставі Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року за весь час затримки виплати;

зобов`язання військову частину НОМЕР_1 , у відповідності до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.10.2016 та з 01.01.018 по 28.02.2018 за весь час затримки виплати, а саме за період з 19 квітня 2021 року по 13 вересня 2023 року, повернуто особі, яка її подала.

Ухвалою суду від 06.11.2023 позовну заяву в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Також встановлено сторонам строк для подання заяв по суті спору та витребувано у відповідача додаткові докази.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому представник заперечує проти задоволення адміністративного позову. Зокрема відповідач вказує, що позивач звільнявся у відповідності до вимог Положення №1115/2009, а тому і розрахунок проводився у відповідності до нього. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби України розраховується за всіма видами належного йому на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням, що підтверджується витягом з наказу начальника прикордонного загону №159-ОС від 19.04.2021, а не в порядку статті 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП).

Також відповідач зазначає, що повний розрахунок з позивачем по коштам індексації грошового забезпечення був проведений військовою частиною НОМЕР_1 19 квітня 2021 року, однак в розмірі, який не влаштовував позивача. Зазначене стало передумовою звернення позивача, який вважав такий розрахунок неправильним, до суду через два роки після звільнення. В подальшому, за наслідками розгляду адміністративного позову були прийняті рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18.04.2023 та постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08.08.2023 в справі №120/2106/23, якою вимоги позивача були задоволені. Саме тому, на виконання вказаних судових рішень НОМЕР_2 прикордонним загоном фактично здійснено остаточний розрахунок 13 вересня 2023 року, тобто більше ніж через два роки, у зв`язку із тим, що судом здійснювався розгляд справи за позовом ОСОБА_1 , а не з вини посадових осіб військової частини НОМЕР_1 .

На думку відповідача, за такого правового врегулювання, передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

При цьому стаття 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

За таких обставин відповідач вважає, що за наявністю спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні частини першої статті 117 КЗпП України є безпідставним.

Також відповідач вказує, що військовослужбовці правового статусу «працівник» не мають, проходження їх служби врегульовано спеціальним законодавством, тому чинність Кодексу законів про працю України на них не поширюється, а його норми, зокрема і норми ст.ст. 116, 117 КЗпП, не можуть поширюватись на відносини між військовими частинами та військовослужбовцями з приводу питань, які випливають з відносин проходження військової служби.

Військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять службу. Порядок проходження служби у ЗС України та інших військових формуваннях урегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, котрі перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність, тобто на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, Кодекс законів про працю України не поширюється.

Відповідь на відзив позивачем не подавалась.

Суд, з`ясувавши доводи сторін, викладені в поданих заявах по суті справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, встановив, що позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 12.03.2021 року № 98-ос ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас в зв`язку з закінчення строку контракту та в подальшому наказом від 19.04.2021 року № 159-ос виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Проте, повного розрахунку з позивачем в день звільнення з військової служби не відбулося, а саме відповідач не виплатив йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.10.2016 та з 01.01.2018 по 01.03.2018 року.

13.09.2023 на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі № 120/2106/23 позивачу виплачено кошти в сумі 31726,60 грн. індексації грошового забезпечення.

Разом з тим, після виплати вказаних коштів відповідачем не здійснено нарахування та виплату позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.04.2021 по 12.09.2023 включно.

Вважаючи протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_3 щодо нарахування та виплати середнього заробітку за період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні за період з 19.04.2021 по 13.09.2023 включно у розмірі грошового забезпечення за шість місяців, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує таке.

Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України, (в редакції Закону України "Про внесення змін в законодавчі акти України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 № 2352-IX (далі - Закон № 2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022), чинній на час звернення із позовом, у разі невиплати звини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Правовідносини щодо відшкодування заробітної плати за час затримки остаточного розрахунку врегульовані нормами Кодексу законів про працю України, Законом України "Про оплату праці" та Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (надалі - Порядок № 100).

Згідно із статтею 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

Передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. При цьому, визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Відповідно до чинного правового регулювання з 19.07.2022 року за затримку виплати належних сум при звільненні звільнений працівник має право на отримання середнього заробітку за весь час затpимки по день фактичного розpахунку, але не більше ніж за шість місяців.

Судом встановлено, що позивач звільнений з військової служби 19.04.2021 року.

Фактичний розрахунок (виплату всіх належних йому при звільненні сум) відповідач здійснив 13.09.2023, після набрання чинності статтею 117 КЗпП України в редакції Закону №2352-IX.

Відповідно до п. 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009, особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.

День звільнення є останнім робочим днем, який відповідним чином обліковується та оплачується на рівні звичайного робочого дня (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року по справі № 821/1226/16).

Саме в цей день (день звільнення, або день виключення зі списків частини для військовослужбовців) на підставі статті 116 КЗпП України роботодавець повинен був виплатити звільненому працівнику всі суми, що належать йому від роботодавця. А тому строк затримки фактичного розрахунку при звільненні слід рахувати з 20.04.2021 (наступний день після звільнення ), оскільки відповідальність за порушення зазначених норм починається з наступного дня після не проведення вказаних виплат.

За змістом статті 116, 117 КЗпП України виплата усіх коштів не звільняє відповідача від відповідальності за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Разом з тим, суд враховує, що статтею 117 КЗпП України, в редакції чинній на час фактичного розрахунку, встановлені обмеження щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - не більше ніж за шість місяців.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 про нараховане грошове забезпечення позивача за останніх повних два календарних місяці перед звільненням ( лютий-березень 2021 року ) загальний розмір виплаченого йому грошового забезпечення склав 23786 грн. Сукупна кількість календарних днів за цей період - 59 календарних днів.

Таким чином, середнє грошове забезпечення позивача за один день складає 403,15 грн. (23786 грн : 59 днів).

Фактичний розрахунок з позивачем після звільнення його з військової служби було проведено 13.09.2023 року, що підтверджується випискою з банку про зарахування коштів на рахунок позивача.

Відтак, час затримки остаточного розрахунку з позивачем при звільненні його з військової служби включає період з 20.04.2021 по 12.09.2023 включно і становить 876 календарних днів.

Разом з тим, з 19.07.2022 набрав чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" №2352-IX від 01.07.2022, яким положення статті 117 КЗпП України викладено в новій редакції та встановлено обмеження, згідно з якими виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюються не більш, як за шість місяців.

Таким чином, з урахуванням дати проведення остаточного фактичного розрахунку з позивачем (13.09.2023), середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, на який має право позивач, розраховується за шість місяців та становить 73776,45 грн. (183 календарних дні х 403,15 грн).

При цьому, суд не вбачає підстав для зменшення такої виплати, приймаючи до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 29.02.2024 в справі № 460/42448/22, щодо відсутності підстав застосовувати практику, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15, до періоду з 19 липня 2022 року, оскільки такі правовідносини регулюються вже чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати шістьма місяцями, в той же час правова позиція, викладена в постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15, була сформована за попереднього нормативного регулювання, яке не передбачало такого обмеження.

Разом з тим, зазначена сума є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 у справі №805/1008/16-а та була врахована Сьомим апеляційним адміністративним судом в постанові від 01.06.2023 у справі № 560/13248/22.

Таким чином, вирішуючи спір, суд з урахуванням заявлених вимог, які полягають у зобов`язанні відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 квітня 2021 року по 12 вересня 2023 року включно у розмірі грошового забезпечення за шість місяців, то сума компенсації на користь позивача за шість місяців становить 73776,45 грн.

Згідно з частиною 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог. Водночас, суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому, вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Обираючи правильний спосіб захисту порушених прав позивача суд виходить з того, що резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє. При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

За таких умов суд вважає за доцільне частково задовольнити позовні вимоги, обравши спосіб захисту порушених прав позивача у виді стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні з військової служби за період з 20.04.2021 по 12.09.2023 року включно з визначенням розміру грошового забезпечення за шість місяців у сумі 73776,45 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 90 КАС України).

Таким чином, перевіривши доводи сторін та оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити у спосіб визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні з військової служби за період з 20.04.2021 по 12.09.2023 року включно з визначенням розміру грошового забезпечення за шість місяців у сумі 73776,45 грн.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд не встановив факту понесення позивачем витрат зі сплати судового збору, адже від його сплати позивача звільнено в силу Закону України Про судовий збір від 8 липня 2011 року № 3674-VI.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні з військової служби за період з 20.04.2021 по 12.09.2023 року включно.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні з військової служби за період з 20.04.2021 по 12.09.2023 року включно з визначенням розміру грошового забезпечення за шість місяців у сумі 73776,45 грн ( сімдесят три тисячі сімсот сімдесят шість гривень 45 копійок ).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 )

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна