Справа № 480/9116/23
Суддя: С.В. Воловик
Дата ухвалення: 2024-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про повернення позовної заяви в частині позовних вимог
03 вересня 2024 року Справа № 480/9116/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Воловика С.В., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Суми заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог по справі №480/9116/23 за позовом ОСОБА_1 до Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови,
У С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якій просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову Старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Трегубова Олександра Володимировича від 09.05.2023 року ВП № 71763680 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови № 520736 від 07.04.2023 року, виданої УПП в Сумській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штраф у сумі 680 грн.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 06.10.2023 по справі №480/9116/23 позовну заяву ОСОБА_1 до Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови залишено без розгляду.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 06.10.2023 по справі №480/9116/23 залишено без задоволення.
Постановою Верховного Суду від 02.07.2024 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 06.10.2023 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2023 у справі №480/9116/23 скасовано, а справу направлено до суду І інстанції на продовження розгляду.
Ухвалою суду від 15.07.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.
В подальшому, позивачем до канцелярії суду подано заяву про збільшенням позовних вимог, в якій додатково просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №71763680 від 30.05.2023.
13.08.2024 року зазначена заява залишена судом без руху, оскільки подана з порушенням ст.ст. 160-161 КАС України.
В заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду позивач зазначив, що строк пропущений з поважних причин, оскільки останній дізнався про порушення своїх прав лише 07.08.2023 після того, як державним виконавцем на електронну пошту було надіслано ідентифікатор доступу для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд поновити строк звернення до суду.
Перевіривши матеріали поданої заяви, вбачається необхідним заяву про збільшення позовних вимог повернути позивачу на підставі ч.2 ст. 123, п. 9 ч.4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з наступного.
Згідно частини 1 та 2 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Як вбачається із прохальної частини заяви, позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №71763680 від 30.05.2023.
При цьому, позивач вважає, що ним не пропущено строк звернення до суду, оскільки про порушення своїх прав він дізнався лише 07.08.2023 після того, як державним виконавцем на електронну пошту було надіслано ідентифікатор доступу для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.
Суд зауважує, що Кодексом адміністративного судочинства України чітко визначено процесуальні строки, у межах яких учасники справи та усі зацікавлені особи можуть реалізувати право на апеляційний перегляд справи, гарантоване статтею 13 цього Кодексу та статтею 14 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».
Встановлення законом таких процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Такий підхід до визначення категорії поважності причин пропуску процесуального строку окреслено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.05.2020 у справі №9901/546/19, у якій акцентувалась увага й на тому, що нормами статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Проаналізувавши вищенаведені приписи процесуального закону, Велика Палата Верховного Суду підкреслювала, що ними чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду.
Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні відповідного процесуального документу, зокрема позовної заяви, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України також передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі, гарантує стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка ратифікована Україною Законом від 17.07.1997 №475/97-ВР.
Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
У абзацах другому, третьому підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 верховенство права охарактеризовано як панування права в суспільстві. Верховенство права, за позицією Суду, вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Зокрема, у пункті 40 справи «Пономарьов проти України» (заява №3236/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.
Сутність цього принципу полягає у тому, що в разі винесення судом рішення, що набрало законної сили, воно не може бути піддане сумніву.
За висновком Суду, було порушено пункт 1 статті 6 Конвенції щодо всіх заявників.
Тому, з метою забезпечення принципу правової визначеності та запобігання порушенню принципу верховенства права суди повинні досліджувати дотримання строку звернення до суду, причини його пропуску та послідовно застосовувати відповідні правові наслідки його спливу.
Цей висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №520/109/20.
Доводи позивача про те, що строк звернення до суду слід обраховувати з 07.08.2023 після того, як державним виконавцем на електронну пошту було надіслано ідентифікатор доступу для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, суд вважає безпідставними, оскільки ідентифікатор доступу для ознайомлення з матеріалами справи свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права. Крім того, суд додатково зауважує, що навіть якщо погодитись з позивачем, що порушене право виникло з 07.08.2023, то до суду із заявою про збільшення позовних вимог останній звернувся лише 24.07.2024, тобто більше ніж через рік.
Інших причин поважності пропуску строку звернення до суду, позивач в поданій заяві не наводить.
Доказів, які б підтверджували наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду матеріали справи також не містять.
Таким чином, враховуючи, що позивачем не надано достатніх доказів, які б вказували на існування поважних причин пропуску строку до суду, ті ж докази та пояснення, які надані позивачем та знаходяться в матеріалах позову, не можуть бути визнані поважними, а також беручи до уваги, що судом таких обставин та причин не встановлено, суд дійшов висновку про повернення заяви ОСОБА_1 до Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №71763680 від 30.05.2023, роз`яснивши йому, що відповідно до ч.8 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Керуючись ст. ст. 123, 169, 248, 256 КАС України, суд -
У Х В А Л И В:
Заяву ОСОБА_1 до Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №71763680 від 30.05.2023 - повернути позивачеві.
Роз`яснити позивачу, що повернення заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Суддя С.В. Воловик