Справа № 153/959/24
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2024-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 153/959/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дзерин М.М.

Суддя-доповідач - Сушко О.О.

03 вересня 2024 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Мацького Є.М. Залімського І. Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бердоус Ю. М.,

представника відповідача: Кондратюка В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 08 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову у справі про накладення адміністративного стягнення №116018 від 16.06.2024 винесену старшим зміни прикордонних нарядів віпс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІПС вищої категорії начальником 2 групи ІПС віпс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » впс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » штаб сержантом ОСОБА_2 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.202 КУпАП, адміністративне провадження відносно позивача за ч.1 ст.202 КУпАП, закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП - у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 08 липня 2024 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача в судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що з копії постанови про накладення адміністративного стягнення №1160018 від 16.06.2024, яка винесена старшим зміни прикордонних нарядів віпс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІПС вищої категорії начальником 2 групи ІПС віпс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » впс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » штаб сержантом ОСОБА_2 встановлено, що позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.202 КУпАП та накладеного адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн.

Виходячи із змісту оскаржуваної постанови, особою, яка її винесла, було встановлено, що 16.06.2024 о 18 год. 45 хв. на південно-східній околиці с.Іванків Могилів-Подільського району Вінницької області в районі прикордонного знаку №0175 на відстані 4500 м від лінії державного кордону, прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» в складі сержанта Михайла Генераліцького НОМЕР_2 було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який порушив прикордонний режим, а саме рухався на автомобілі марки Нісан «Терано» д.н.з. НОМЕР_3 дорогою, яка відсутня в державному реєстрі доріг та веде до державного кордону, чим порушив вимоги п.2.1.«Додаткових тимчасових режимних обмежень в контрольованих прикордонних районах», затверджених наказом МВС України від 07.09.2015 року №1075, тобто вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 202 КУпАП. При накладенні адміністративного стягнення враховано вимоги ст. ст. 33,34,35 КУпАП та застосовано покарання у вигляді мінімального штрафу передбаченого санкцією ч.1 ст. 202 КУпАП.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, позивач зазначає, що під час провадження у справі про адміністративне правопорушення оскаржувану постанову серії ПдРУ №116118 від 16.06.2024 винесено не уповноваженою на те посадовою особою, в розумінні ст.222-1 КУпАП: старший зміни прикордонного наряду не являється особою, яка є начальником органу охорони державного кордону, не є іншою посадовою особою, уповноваженою керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізовує політику у сфері охорони державного кордону України.

Відповідно до ч.2 ст.222-1 КУпАП від імені органів Державної прикордонної служби України розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: начальники органів охорони державного кордону та Морської охорони Державної прикордонної служби України та їх заступники; інші посадові особи, уповноважені керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону України.

Однак, абзацом шостим пункту 3 розділу II Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом МВС України 18.09.2013 № 898 (у редакції наказу МВС України від 21.12.2018 року № 1046), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 09.10.2013 за № 1729/24261 визначено, що від імені Держприкордонслужби розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 222-1 КУпАП, та накладати адміністративні стягнення мають право старші змін прикордонних нарядів та їх помічники, старші прикордонних нарядів у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон або контрольних пунктах в`їзду-виїзду.

Таким чином, оскаржувану постанову винесено уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону, старшим зміни прикордонних нарядів віпс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) впс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) штаб-сержантом ОСОБА_2 .

Що стосується складу адміністративного правопорушення, слід зазначити наступне:

В силу ч.1 ст.202 КУпАП відповідальність настає за порушення прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду виїзду.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у порушенні прикордонного режиму або режиму у пунктах пропуску через державний кордон України (формальний склад).

Суб`єкт адміністративного проступку - як громадяни, так і посадові особи.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини як у формі умислу, так й у формі необережності.

За змістом ст.23 Закону України «Про державний кордон України» у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, встановлюється прикордонний режим, який регламентує відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України правила в`їзду, перебування, проживання, пересування громадян України та інших осіб, провадження робіт, використання повітряних суден, обліку та тримання на пристанях, причалах, базах для стоянки малих і спортивних суден і в пунктах базування самохідних та несамохідних суден, їх плавання та пересування у внутрішніх водах України.

Пунктом 4 Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою КМУ від 27.07.1998 № 1147 встановлено, що нормативно-правові акти МВС з питань прикордонного режиму, видані в межах його повноважень та зареєстровані в установленому порядку, є обов`язковими для виконання центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, юридичними і фізичними особами.

Згідно з п.1 ч.2 «Додаткових тимчасових режимних обмежень в контрольованих прикордонних районах», затверджених наказом МВС України від 07.09.2015 №1075 у межах встановленої прикордонної смуги, визначених у пункті 1 Додаткових тимчасових режимних обмежень в контрольованих прикордонних районах, заборонено рух транспортних засобів (крім техніки та обладнання для агропромислового комплексу, задіяних у проведенні сільськогосподарських робіт) дорогами, які відсутні в реєстрі автомобільних доріг та ведуть до державного кордону, або на території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження і не забезпечують пересування до встановлених пунктів пропуску через державний кордон, контрольних пунктів в`їзду-виїзду та між населеними пунктами.

За правилами ст.ст. 245, 252 КУпАП України завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення і обов`язком органу, який її розглядає, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи і вирішення її в точній відповідності з законом. Оцінка доказів, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні, інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, також має ґрунтуватися на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, на підставі закону.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Положеннями ст.90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову. Аналогічна правова позиція викладена Верховим Судом у постанові від 14.03.2018 у справі № 760/2846/17.

У відповідності до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частина 2 статті 77 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, слід зазначити про обов`язок відповідача, відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, надати всі матеріали, що були або мали бути взяті ним до уваги при прийнятті рішення, вчиненні дії, з приводу яких подано позов.

В ході розгляду справи, відповідачем не надано жодних доказів, які б підтверджували, що позивач рухався автомобілем марки Нісан «Терано» д.н.з. НОМЕР_3 дорогою, яка відсутня в державному реєстрі доріг та веде до державного кордону. До матеріалів справи відповідачем не долучено план-схеми місця зупинки (виявлення) позивача, фото-відеофіксація правопорушення, рапортів працівників прикордонного наряду «Прикордонний патруль» в складі сержанта Михайла Генераліцького+1. Окрім цього, відсутні будь-які докази, які б вказували, що дорога по якій рухався позивач на південно-східній околиці с.Іванків Могилів-Подільського району Вінницької області в районі прикордонного знаку №0175 на відстані 4500 м є дорогою, яка відсутня в державному реєстрі доріг та веде до державного кордону.

У постанові, яка оскаржується, відповідачем не наведено посилання на докази, якими обґрунтовується рішення, винесене останнім про накладення на позивача адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.202 КпАП України. Крім того, жодного доказу не надано представником відповідача і під час судового розгляду справи.

Відтак, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самих правопорушень. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Аналізуючи усі обставини по справі та досліджені матеріали справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що позивач керуючи автомобілем на південно-східній околиці с.Іванків Могилів-Подільського району Вінницької області в районі прикордонного знаку №0175 на відстані 4500 м від лінії державного кордону, рухався в напрямку державного кордону, та на тій ділянці дороги, яка не внесена до Державного реєстру доріг.

Ретельний аналіз цих обставин вказує на відсутність об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 202 КУпАП, а саме не доведено порушення позивачем прикордонного режиму (рух транспортним засобом в напрямку державного кордону на тій ділянці дороги, яка не внесена до Державного реєстру доріг).

Беручи до уваги викладене, оцінивши наведені позивачем доводи на підтвердження заявлених позовних вимог, в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.202 КУпАП України, що є обставиною, яка виключає провадження у справі в розумінні положень п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 08 липня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Мацький Є.М. Залімський І. Г.