Справа № 440/15974/23
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2024-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 р. Справа № 440/15974/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.05.2024, повний текст складено 03.09.24 по справі № 440/15974/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи: з 19.10.1977 по 17.04.1978; з 01.10.1984 по 02.08.1985; з 09.02.1988 по 04.08.1992; з 05.08.1992 по 30.06.1994; з 01.07.1994 по 10.10.1994; з 11.10.1994 по 14.08.1999;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи у районах Крайньої Півночі: з 21.07.1983 по 01.10.1984; з 01.10.1984 по 02.08.1985; з 24.10.1985 по 20.06.1986; з 10.10.1986 по 04.02.1988; з 09.02.1988 по 04.08.1992; з 05.08.1992 по 30.06.1994; з 01.07.1994 по 10.10.1994; з 11.10.1994 по 14.08.1999 із розрахунку один рік за один рік і шість місяців роботи;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.08.2023 про призначення пенсії за віком.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, щодо відмови у призначенні пенсії за віком є неправомірними та такими, що порушують права та законні інтереси позивачки.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 у справі № 440/15974/23 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 28.08.2023 №79 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 23.11.1976: з 19.10.1977 по 17.04.1978, з 21.07.1983 по 01.10.1984 з 01.10.1984 по 02.08.1985 з 24.10.1985 по 20.06.1986 з 10.10.1986 по 04.02.1988 з 09.02.1988 по 04.08.1992 з 05.08.1992 по 30.06.1994 з 01.07.1994 по 10.10.1994 з 11.10.1994 по 14.08.1999, з яких періоди роботи у районах Крайньої Півночі : з 21.07.1983 по 01.10.1984 з 01.10.1984 по 02.08.1985 з 24.10.1985 по 20.06.1986 з 10.10.1986 по 04.02.1988 з 09.02.1988 по 04.08.1992 з 05.08.1992 по 30.06.1994 з 01.07.1994 по 10.10.1994 з 11.10.1994 по 14.08.1999 зарахувати на пільгових умовах, із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців роботи.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 21.08.2023, з урахуванням висновків суду при винесенні даного рішення.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу. Свою незгоду з рішенням суду обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 у справі № 440/15974/23 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позовні вимоги позивача не ґрунтуються на вимогах норм чинного законодавства України і, як наслідок, не підлягають задоволенню.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 21.08.2023 позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком.

28.08.2003 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області винесено рішення №79 про відмову у призначенні пенсії за віком.

Згідно цього рішення до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди роботи за трудовою книжкою від 23.11.1977 серії НОМЕР_1 :

- з 01.01.1992 по 04.08.1992, з 01.07.1994 по 10.10.1994, з 11.10.1994 по 14.08.1999, оскільки трудова діяльність проходила на території російської федерації;

- з 19.10.1977 по 04.04.1978 оскільки запис про звільнення зроблено з порушенням вимог пункту 4.1 Інструкції, а саме відсутній підпис відповідальної особи.

Зазначено, що страховий стаж складає 16 років 9 місяців 29 днів. Відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 20 років.

Позивач, не погоджуючись із таким рішенням відповідача, звернулася до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, вважає, що вказані періоди роботи підлягають зарахуванню до страхового стажу, окрім цього, вважає, що періоди роботи починаючи з 21.07.1983 по 14.08.1999 необхідно зараховувати в пільговому обчисленні (один рік і шість місяців за один рік роботи), як стаж роботи в районах Крайньої Півночі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача у зарахуванні спірних періодів роботи позивачки є протиправною та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції на підставі наступного.

Як зазначено в рішенні про відмову у призначенні пенсії, до страхового стажу позивачки не зараховано її періоди роботи у російській федерації.

Згідно зі ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Частиною 1, 2 статті 4 Закону №1058-IV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Отже, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що підставою для неврахування до страхового стажу періодів роботи позивача стало те, що з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, а 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон від 01.12.2022 № 2783-ІХ Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року. Тому після зупинення дії Конвенція 1993 року не застосовується у відносинах з російською федерацією та республікою Білорусь щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених у вказаних країнах, незалежно від дати їх видачі, посвідчення, з огляду на наступне.

За приписами статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.

Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань "відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди". Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Статтею 5 Угоди передбачається, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Частинами 2-3 статті 6 Угоди передбачено, що для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасників Угоди враховується трудовий стаж, придбаний на території будь-якої з цих держав, а так само на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Таким чином, на громадян України, які працювали на територіях інших держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалась дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу, його пільгового обчислення.

Зі змісту трудової книжки НОМЕР_1 від 23.11.1977, позивачка працювала у с.Вітім Ленського р-ну Республіки Саха (Якутія) з 1983 року, проте певні періоди не враховані відповідачем до страхового стажу: з 01.10.1984 по 02.08.1985 (запис у трудовій книжці № 10,11), з 09.02.1988 по 04.08.1992 (запис у трудовій книжці № НОМЕР_2 ) (додатково підтверджено архівною довідкою) з 05.08.1992 по 30.06.1994 (запис у трудовій книжці № НОМЕР_3 ) з 01.07.1994 по 10.10.1994 (запис у трудовій книжці № 23,24) (додатково підтверджено архівною довідкою) з 11.10.1994 по 14.08.1999 (запис у трудовій книжці № 25,26).

Записи про періоди роботи позивачки в російській федерації, зроблені в трудовій книжці, засвідчені відтисками печатки, не містять ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості, крім того, деякі з них підтверджуються архівними довідками (додаються).

Отже, обчислення стажу за період роботи в с. Вітім здійснюється згідно з законодавством російської федерації, на території якої у відповідний період відбувалась трудова діяльність позивачки, а пенсійне забезпечення громадян держав учасниць проводиться за законодавством держави, на території якого вони проживають.

Колегія суддів вважає, що позивачкою було подано відповідачу усі документи для підтвердження стажу її роботи на території іншої держави - російської федерації, при цьому такий стаж підлягає визнанню на території України відповідно до вищевказаних міжнародних договорів.

З огляду на вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що увесь офіційно набутий трудовий стаж позивачки на території російської федерації підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Положеннями статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Пунктом 7 Порядку №637 визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до пункту 7 параграфу «б» цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Пункт 3 Порядку №637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

При цьому пункт 7 Порядку №637 доповнює, що у якості документів про стаж, які передбачені вищезазначеним Порядком підтвердження наявного трудового стажу, за період роботи до 1 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген можуть надаватись договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», визначений постановою Ради Міністрів СРСР №1029 від 10 листопада 1967 року.

Підпунктом «д» пункту 5 Указу Президії ВР СРСР від 10 лютого 1960 року регламентовано, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Указом Президії ВР СРСР від 29 вересня 1967 року було скорочено тривалість трудового договору, який надає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, а саме: зарахування одного року роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком та по інвалідності, виключно працівникам, які прибули на роботу в райони Крайньої Півночі та місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі з інших місцевостей країни за умови укладення ними трудового договору про роботу в цих районах строком на три роки.

Пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" передбачено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Відповідно до пунктів 1, 2 Розділу 1 Інструкції №530/П-28, пільги, встановлені Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 "Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" і від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, що працюють з районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", надаються всім робочим і службовцям (в тому числі місцевим жителям і іншим особам, прийнятим на роботу на місці) державних, кооперативних і громадських підприємств, установ, організацій, що знаходяться в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26 вересня 1967 року, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.

Колегія суддів згодна з висновками суду першої інстанції, що достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців) є сукупність таких обставин, зокрема:

1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях;

2) поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10 лютого 1960 року та від 29 вересня 1967 року та Постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Отже, для обчислення пільгового стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка, або письмовий трудовий договір, або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Таким чином, достатньо одного із перерахованих документів для підтвердження пільгового стажу, а не їх сукупності.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 22.02.2021 року у справі №266/258/16-а, від 18.06.2020 року у справі №537/1415/17, від 18.06.2020 року у справі №140/1319/16-а, від 10.09.2019 року у справі № 348/2208/16-а, які враховуються судом при вирішенні даної справи відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , в періоди: з 21.07.1983 по 01.10.1984 (запис у трудовій книжці № НОМЕР_4 ) з 01.10.1984 по 02.08.1985 (запис у трудовій книжці № 10,11) з 24.10.1985 по 20.06.1986 (запис у трудовій книжці № 12,13) з 10.10.1986 по 04.02.1988 (запис у трудовій книжці № 14,15) з 09.02.1988 по 04.08.1992 (запис у трудовій книжці № НОМЕР_2 ) з 05.08.1992 по 30.06.1994 (запис у трудовій книжці № НОМЕР_3 ) з 01.07.1994 по 10.10.1994 (запис у трудовій книжці № 23,24 з 11.10.1994 по 14.08.1999 (запис у трудовій книжці № НОМЕР_5 ) позивачка працювала у с.Вітім Ленського р-ну Республіки Саха (Якутія) який, відповідно до Переліку районів Крайньої Півночі та місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР, як в редакції від 10 листопада 1967 року N 1020, так і в новій редакції від 3 січня 1983 року N12 входить до районів Крайньої Півночі та місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Отже, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що періоди роботи ОСОБА_1 в районах Крайньої Півночі належним чином підтверджені записами в трудовій книжці, а також наданими архівними довідками, тому повинен розраховуватися із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців роботи.

Також колегія суддів зазначає, що незарахування періоду роботи відповідачем з 19.10.1977 по 17.04.1978 з тої підстави, що запис про звільнення зроблений з порушенням вимог пункту 4.1 Інструкції, а саме відсутній підпис відповідальної особи, є неправомірним , оскільки вказаний період роботи, позивачка підтвердила додатково поданими архівними довідками від 30.10.2007 №05- 64/406 та №05-64/405.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів згодна з висновками суду першої інстанції про те, що відмова відповідача у зарахуванні спірних періодів роботи позивачки є протиправною, та підлягає скасуванню.

Також суд першої інстанції дійшов правильного висновку, застосовуючи механізм захисту права та його відновлення, вважаючи за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 28.08.2023 №79 про відмову у призначенні пенсії, а також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 23.11.1976: з 19.10.1977 по 17.04.1978, з 21.07.1983 по 01.10.1984 з 01.10.1984 по 02.08.1985 з 24.10.1985 по 20.06.1986 з 10.10.1986 по 04.02.1988 з 09.02.1988 по 04.08.1992 з 05.08.1992 по 30.06.1994 з 01.07.1994 по 10.10.1994 з 11.10.1994 по 14.08.1999, з яких періоди роботи позивачки у районах Крайньої Півночі: з 21.07.1983 по 01.10.1984 з 01.10.1984 по 02.08.1985 з 24.10.1985 по 20.06.1986 з 10.10.1986 по 04.02.1988 з 09.02.1988 по 04.08.1992 з 05.08.1992 по 30.06.1994 з 01.07.1994 по 10.10.1994 з 11.10.1994 по 14.08.1999 зарахувати на пільгових умовах, із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців роботи.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального та процесуального права неправильним.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції в оскаржуваній частині правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 по справі № 440/15974/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді В.А. Калиновський З.О. Кононенко