Справа № 120/16652/23
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2024-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/16652/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Бошкова Юлія Миколаївна

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

02 вересня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Ладижинської міської ради Вінницької області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ладижинської міської ради Вінницької області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач, ОСОБА_1 , звернулася в суд з позовом до Управління соціального захисту населення Ладижинської міської ради Вінницької області (відповідача), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення Ладижинської міської ради № 03/519 від 23.12.2022 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні допомоги при народженні дитини.

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Ладижинської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 державну допомогу при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 10.04.2024 позов задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що нормами чинного законодавства позивачу гарантоване право на отримання допомоги при народженні дитини. При цьому, досліджуючи матеріали справи, а саме конверт, яким надіслано заяву позивача до УПСЗН Ладижинської міської адміністрації з додатками, судом встановлено, що такий відповідно до штемпеля пошти, було зареєстровано в республіці Польща 17.11.2022 та свідчить про те, що позивач звернулась за відповідною допомогою в межах визначеного законодавцем строку 12 місяців, а саме 17.11.2022 (момент реєстрації листа для відправки у поштовому відділенні).

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що допомога при народженні дитини призначається на підставі Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», яким передбачено, що зазначена допомога призначається на підставі свідоцтва про народження та у разі, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше 12 місяців з дня народження дитини тоді, як позивачем цей строк пропущено. Як орган державної влади, відповідач повинен діяти виключно в межах закону, а тому, встановивши, що заява на отримання соціальної допомоги подана поза межами визначеного строку, відповідач не мав іншого способу дії, інакше як відмовити в призначенні допомоги.

Вважає, що позивачка не була позбавлена можливості звернутися із заявою про призначення виплати дистанційно.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 народила сина ОСОБА_3 .

Реєстрацію народження проведено за заявою матері ОСОБА_1 , Відділом Реєстрації Актів Цивільного Стану м. Бидгощ 04.01.2022 , свідоцтво № 0461011/00/AU/2022/665109.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований громадянином України, що підтверджується довідкою про реєстрацію особи, яка видана Консульством України в Гданську № 61316/536-117 від 18.02.2022 .

15.04.2022 року видано паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження Польща.

Із витягу реєстрації територіальної громади № 2023/004167909, сформованого 02.06.2023 року, Ладижинською міською радою, встановлено, що місце проживання ОСОБА_3 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, ОСОБА_1 , у грудні 2022 року звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Ладижинської міської ради із заявою про призначення допомоги при народженні дитини.

Відповідно до інформації, зазначеної у паспорті громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_3 , останній з мамою прибули до України 27.05.2023.

Однак, допомога при народженні дитини позивачу виплачена не була. У зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулась до відповідача, та на звернення якої в червні 2023 року в усній формі було повідомлено, що такій відмовлено у призначенні допомоги при народженні дитини.

В подальшому, представник позивача звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Ладижинської міської ради з адвокатським запитом, за результатом розгляду якого 13.06.2023 відповідачем надіслано рішення про відмову в наданні допомоги при народженні дитини № 03/519 від 23.12.2022.

Зі змісту рішення слідує, що допомога ОСОБА_1 , призначена не була з підстав того, що заява до УПСЗН надійшла поштою з республіки Польща 16.12.2022, тобто пізніше 12 календарних місяців після народження дитини (дата народження дитини - 06.12.2021).

Окрім того, зазначено, що згідно Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, заяву про призначення допомоги при народженні дитини з необхідними документами, повинні були особисто подати мати (батько) дитини або через додаток Е-малятко за електронним підписом матері (батька), а також, що жінки, які мають зареєстроване місце проживання на території України і народили дитину під час тимчасового перебування за межами України, подають видані компетентним органом країни легалізовані в установленому порядку документи, що засвідчують народження дитини.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням відповідача, позивачка звернула за захистом прав та законних інтересів до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Так, згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

У статті 3 Конституції України визнаються найвищою соціальною цінністю людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги встановлює Закон України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми від 21 листопада 1992 року № 2811-ХІІ (далі - Закон № 2811 -XII).

Цей Закон спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 3 Закону № 2811-ХІІ одним із видів державної допомоги сім`ям з дітьми є допомога при народженні дитини.

Відповідно до ст. 10 Закону №2811-XII допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

За приписами ст.11 Закону №2811-XII для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним.

Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Зазначені норми Закону кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1751 від 27.12.2001 р.

Відповідно до пункту 12 Порядку №1751 допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Отже, вказаними нормами передбачені певні обмеження, які стосуються строку подання заяви про призначення допомоги при народженні дитини.

При цьому слід враховувати, що Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ХІ затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», яким введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому Указами Президента України неодноразово продовжувався строк дії воєнного стану в Україні, який триває і на теперішній час.

Відповідно до ст. 23 Закону №2811-XII рішення органу, що призначає і здійснює виплату державної допомоги, може бути оскаржено у вищестоящих органах виконавчої влади або у судовому порядку.

Як відзначено у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №591/610/16-a (K/9901/12622/18), допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не й батькам. Неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини (п. 34, 35).

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду 29 серпня 2018 року у справі №591/1474/17 (№K/9901/38353/18), від 02 жовтня 2018 року у справі №495/3711/17.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому, досліджуючи матеріали справи, а саме конверт, яким надіслано заяву позивача до УПСЗН Ладижинської міської адміністрації з додатками, судом встановлено, що такий відповідно до штемпеля пошти, було зареєстровано в республіці Польща 17.11.2022 та свідчить про те, що позивач звернулась за відповідною допомогою в межах визначеного законодавцем строку 12 місяців, а саме 17.11.2022 (момент реєстрації листа для відправки у поштовому відділенні). У зв`язку з чим, така підстава для відмови, як пропущення позивачем строку звернення за допомогою при народженні, є безпідставною та необґрунтованою.

При цьому, як вірно зазначає суд першої інстанції, реалізація позивачкою права на вільний вибір місця проживання/перебування, гарантованого Конституцією України не може ставитись в залежність від місця проживання/перебування особи та позбавляти права її дитину на отримання належної державної допомоги.

Також, встановлено з наявних матеріалів справи доказів, що реєстрацію народження дитини проведено Відділом Реєстрації Актів Цивільного Стану м. Бидгощ 04.01.2022 року, свідоцтво № 0461011/00/AU/2022/665109.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований громадянином України, що підтверджується довідкою про реєстрацію особи, яка видана Консульством України в Гданську № 61316/536-117 від 18.02.2022 року (зазначені документи перекладено на українською мовою).

Отже, вказані документи свідчать про те, що дитина зареєстрована громадянином України та повна виписка зі свідоцтва про народження ОСОБА_3 , перекладена присяжним перекладачем української мови м. Бидгощ, яка внесена до списку присяжних Перекладачів Міністерства Юстиції Республіки Польща № ТР/70/08. Яка перекладаючи документ підтвердила, що переклад відповідає оригіналу на польській мові.

Окремо суд першої інстанції обґрунтовано акцентує увагу, що консульська легалізація офіційних документів - це процедура підтвердження дійсності оригіналів офіційних документів або засвідчення справжності підписів посадових осіб, уповноважених засвідчувати підписи на документах, а також дійсності відбитків штампів, печаток, якими скріплено документ. Легалізація документів здійснюється для тих країн, які не підписали Гаазьку конвенцію 05.10.1961 року, що скасовує вимогу легалізації офіційних документів.

Враховуючи той факт, що і Республікою Польща, і Україною було підписано Гаазьку конвенцію, дане зобов`язання відповідача щодо легалізації документів позивачем є протиправне.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає обгрунтоваим висновок суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасування рішення Управління праці та соціального захисту населення Ладижинської міської ради № 03/519 від 23.12.2022 року щодо відмови ОСОБА_1 , у призначенні допомоги при народженні дитини, та наявність підстав для зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Ладижинської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 , державну допомогу при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Ладижинської міської ради Вінницької області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.