Справа № 460/19078/23
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2024-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/19078/23 пров. № А/857/8655/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Довгої О.І. та Глушка І.В.,

з участю секретаря судового засідання - Василюк В.Б.,

а також сторін (їх представників):

від позивача не з`явився;

від відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 25.03.2024р. про відмову в роз`ясненні судового рішення (рішення суду від 29.11.2023р.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл. про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання нарахувати та виплатити підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення (суддя суду І інстанції: ОСОБА_2 , час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 25.03.2024р., м.Рівне; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 25.03.2024р.),-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 25.03.2024р. відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29.11.2023р. в адміністративній справі № 460/19078/23 (а.с.44-45).

Не погодившись із винесеною ухвалою, її оскаржив позивач ОСОБА_1 , який покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильної відмови в роз`ясненні судового рішення, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву про роз`яснення судового рішення задовольнити, не змінюючи змісту судового рішення (а.с.46-47).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд в оскаржуваній ухвалі покликався на норму Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», яка має суперечливий та неузгоджений характер.

Зокрема, норма ст.8 вказаного Закону має юридичну колізію (в праві та у законодавстві) із приписами ст.ст.22, 46, 56, 64 Конституції України, оскільки призводить до зменшення розміру підвищення до пенсії в 2024 році.

За таких обставин суд повинен застосувати норми прямої дії (ст.22 Конституції України) і не приймати до уваги положення спірного закону про державний бюджет.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає до задоволення, з наступних мотивів.

Статтею 254 КАС України встановлено, що за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.

Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

Системне тлумачення положень вказаної статті дозволяє дійти висновку, що рішення суду може бути роз`яснено у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення. Тобто, роз`яснення рішення суду - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового акта і викладенні рішення суду у більш ясній і зрозумілій формі.

Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. При цьому роз`ясненню підлягає рішення, яким справу вирішено по суті.

Як слідує з роз`яснень, що містяться в п.19 постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», роз`яснення судового рішення можливе тоді, коли воно є незрозумілим. В ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Необхідність роз`яснення судового рішення зумовлена його нечіткістю за змістом, коли останнє є незрозумілим як для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що повинні здійснювати його виконання.

Зрозумілість судового рішення полягає в логічному, чіткому, переконливому викладенні змісту рішення. Чіткість викладення передбачає, зокрема, що: терміни, вжиті у судовому рішенні, відповідають тому змісту, який вони мають за законодавством України; такі терміни чітко співвідносяться з поняттями, які вони позначають; текст правової норми, застосованої судом, відтворюється без перефразовування і при цьому зрозуміло, де наводиться правова норма, а де суд дає своє тлумачення її змісту. Судове рішення не повинно містити положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнювали чи унеможливлювали його виконання (п.6 постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі»).

Як слідує з матеріалів справи, 09.08.2023р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, із урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив визнати протиправними дії Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України в Рівненській обл. щодо ненарахування та невиплати йому підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, в розмірі, визначеному ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язати пенсійний орган здійснити нарахування та виплату йому підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам, відповідно до ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 05.07.2023р., з подальшими щомісячними виплатами (без кінцевої дати таких виплат) (а.с.1-3, 20).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 29.11.2023р. у справі № 460/19078/23 позов ОСОБА_1 задоволено; визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФ України в Рівненській обл. щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 з 05.07.2023р. підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, відповідно до ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі двох мінімальних заробітних плат; зобов`язано ГУ ПФ України в Рівненській обл. нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 05.07.2023р. підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, відповідно до ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі двох мінімальних заробітних плат (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік); вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.32-34).

Рішення суду не оскаржувалося в апеляційному порядку і набрало законної сили 30.12.2023р.

20.03.2024р. позивач ОСОБА_1 скерував поштою на адресу суду першої інстанції заяву про роз`яснення судового рішення, в якій просив у порядку ст.254 КАС України роз`яснити рішення суду, а саме вказати на те, що нарахування та виплата йому підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі двох мінімальних заробітних плат, визначеному ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», має проводитися з розміру розрахункової величини мінімальної заробітної плати в 2024 році (з січня 7100 грн., з квітня 8000 грн.) (а.с.35-42).

Відмовляючи у задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення, суд першої інстанції вказав на те, що заявник не навів будь-якого обґрунтування незрозумілості судового рішення; натомість, висловив оціночні судження щодо рішення суду, що набрало законної сили, та порядку його виконання.

Також процесуальним законом не передбачено роз`яснення судового рішення щодо способу його виконання.

Окрім цього, з мотивувальної та резолютивної частини рішення суду від 29.11.2023р. слідує, що воно є чітким і зрозумілим, в ньому наведено мотиви, з яких суд дійшов висновку щодо задоволення позову повністю, терміни, вжиті у ньому, відповідають змістові законодавства України, ці терміни чітко співвідносяться із поняттями, які вони означають, текст правових норм, застосованих судом, відтворений без перефразовування і при цьому зрозуміло, де наводиться правова норма, а де суд надає своє тлумачення її змісту з відповідними висновками в контексті аналізу обставин справи.

Порушене позивачем у заяві питання щодо розрахункової величини, з якої слід обраховувати підвищення до пенсії, є зрозумілим, позаяк розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, у 2024 році визначений ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» та становить 1600 грн.

З огляду на викладене, текст рішення суду від 29.11.2023р. труднощів для розуміння не викликає, суть його ясна та не двозначна, а тому розширеного тлумачення шляхом його роз`яснення та винесення процесуального документу з цього приводу не потребує.

Оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про роз`яснення рішення суду, оскільки рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29.11.2023р. в адміністративній справі № 460/19078/23 викладено із дотриманням вимог ст.246 КАС України, його мотивувальна і резолютивна частини є зрозумілими для виконання і задоволені вимоги не потребують роз`яснення.

Інститут роз`яснення рішення суду - це засіб виправлення формальних недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового акта, викладення рішення суду у більш ясній і зрозумілій формі.

При цьому, конкретного і вичерпного переліку критеріїв для визнання рішення незрозумілим процесуальний закон не визначає, але із його змісту слідує, що обґрунтування щодо незрозумілості має навести особа, яка звертається із заявою про роз`яснення судового рішення.

Разом з тим, у разі незгоди з мотивацією судового рішення особа, яка бере участь у справі, може оскаржити це судове рішення в порядку, встановленому процесуальним законом.

Оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини, виходячи із змісту позовних вимог та судового рішення, колегія суддів вважає, що під час вирішення спору судом не допущена неясність і невизначеність рішення суду в частині бездіяльності пенсійного органу, яка визнана протиправною, а також дій, які зобов`язаний вчинити ГУ ПФ України в Рівненській обл. для поновлення порушених прав позивача.

Наведені заявником недоліки судового рішення не призводять до неможливості виконання судового рішення, оскільки таке є чітким та зрозумілим.

Отже, текст рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29.11.2023р. в адміністративній справі № 460/19078/23 труднощів для розуміння не викликає, суть його є зрозумілою та не двозначною.

Разом з тим, зміст заяви про роз`яснення судового рішення фактично стосується роз`яснення порядку та способу виконання рішення суду.

Тобто, перед судом фактично поставлене питання про роз`яснення порядку та способу виконання рішення суду, яке не може бути вирішено в порядку, передбаченому ст.254 КАС України.

Водночас, вказаний процесуальний недолік може бути усунутий не роз`ясненням судового рішення, а шляхом зміни способу чи порядку виконання судового рішення (ст.378 КАС України).

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої ухвали не впливають та висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції підставно відмовлено в роз`ясненні рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29.11.2023р. в адміністративній справі № 460/19078/23.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків ухвали суду, а тому підстав для скасування ухвали колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Враховуючи результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, за правилами ст.139 КАС України судові витрати в цьому апеляційному провадженні розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.ст.310, 312, ч.2 ст.313, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 25.03.2024р. про відмову в роз`ясненні судового рішення (рішення суду від 29.11.2023р.) в адміністративній справі в адміністративній справі № 460/19078/23 залишити без задоволення, а згадану ухвалу суду без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді О. І. Довга
І. В. Глушко
Дата складання повного тексту судового рішення: 03.09.2024р.