Справа № 343/1399/24
Суддя: Андрусів І. М.
Дата ухвалення: 2024-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 343/1399/24
Провадження №: 2-а/343/22/24
РІШЕННЯ

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2024 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано - Франкiвської областi в складi:

головуючого суддi Андрусіва І.М.,

з участю: секретаря судового засідання - Нікіфорової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Долинського районного суду Івано - Франківської області адміністративну справу № 343/1399/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано - Франківській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

за участю:позивачки - ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивачки та заперечень відповідача:

позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник адвокат Зошій Ю.Й., звернулась до суду із позовом (а.с. 15), в якому просить:

- скасувати постанову серії ЕГА №1461361 від 13.06.2024, якою її притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП;

- стягнути на її користь понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є співвласницею квартири в смт. Вигода Калуського району Івано Франківської області. 13.06.2024 вона викликала працівників поліції у зв`язку із тим, що дружина іншого співвласника даної квартири чинила їй перешкоди у користуванні майном. Прибувши на місце події, поліцейські склали відносно неї оскаржувану постанову. Однак, із винесеною відносно неї постановою вона не погоджується, вважає її незаконною, оскільки працівники поліції не переконались у підставності її звернення до поліції. Зазначає, що працівниками поліції не доведено саме завідомо неправдивий виклик поліції. У зв`язку із вищевказаним, просить оскаржувану постанову скасувати.

Від представниці відповідача - Головного управління Національної поліції в Івано - Франківській області надійшов відзив (а.с. 31-34), в якому вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Заперечення проти позову обґрунтовує тим, що 13.06.2024 позивачка зателефонувала у поліцію та повідомила про подію якої не було. Приїхавши на місце події, працівники поліції встановили, що будь яких протиправних дій відносно позивачки не вчинялось, а остання здійснила виклик поліції безпідставно. Після чого позивачці було роз`яснено її права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП і винесено оскаржувану постанову. Отже, оскаржувана постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представниця відповідача - Головного управління Національної поліції в Івано - Франківській області в судове засідання не з`явилась, хоча була повідомленою належним чином про день, час та місце розгляду справи, причин неявки не повідомила, будь-яких заяв та клопотань з даного приводу до суду не подавала.

Спір між сторонами не вирішений.

ІІ. Заяви, клопотання учасників справи, процесуальні дії у справі:

25 червня 2024 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та надано позивачці десятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали на усунення недоліків такої.

03 липня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду.

Судове засідання призначене 12.07.2024 відкладено у зв`язку із відсутністю електроенергії у приміщенні суду.

23 липня 2024 року від представника відповідача надійшов відзив.

ІІІ. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

відповідно до копії постанови серії ЕГА №1461361 по справі про адміністративне правопорушення від 13.06.2024, позивачка ОСОБА_1 , 13.06.2024 о 12.55 год., зателефонувала у поліцію та повідомила про подію, якої насправді не було, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП.

З оглянутого в судовому засіданні диску, долученого до відзиву (а.с. 40), судом встановлено, як позивачка ОСОБА_1 пояснює поліцейським, що дружина її брата, який також є співвласником квартири, без її дозволу викинула кухонну плиту, зняла огорожу, шафою заставила дверний прохід. Вона ображає її, перешкоджає у користуванні майном, не зважаючи на те, що вона також є співвласницею даної квартири. Позивачка просить поліцейських надати можливість написати їй заяву, оскільки її ображають. Працівник поліції визнав, що між позивачкою, її братом і дружиною останнього виник конфлікт на побутовому ґрунті. Після чого роз`яснивши позивачці її права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, виніс оскаржувану постанову.

Також судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , є співвласницею квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Також співвласником даної квартири є ОСОБА_2 (брат позивачки), що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Саме між дружиною співвласника квартири ОСОБА_2 і позивачкою ОСОБА_1 виникла конфліктна ситуація, з приводу чого останньою і було викликано працівників поліції.

Між сторонами виник спір відносно правомірності винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача та наявності чи відсутності підстав для її скасування.

ІV. Оцінка суду:

вислухавши пояснення позивачки, взявши до уваги відзив на позов, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить висновку про необхідність задоволення позову, виходячи із такого.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно - правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Згідно із ст. 9, 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, в тому числі, що посягають на громадський порядок і громадську безпеку (зокрема, передбачені ст. 183 КУпАП).

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, висновки про наявність чи відсутність у діях позивача, адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Предметом судового дослідження у спірних правовідносинах є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Частиною 4 статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд зазначає, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними та допустимими доказами.

В той же час, Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності, а саме: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, після виявлення факту вчинення адмінправопорушення працівник поліції зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності доказування свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, судом встановлено, що позивачку ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, а саме за повідомлення поліції про подію, якої не було.

Статтею 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за завідомо неправдивий виклик пожежно рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно - рятувальних формувань.

Слід зазначити, що об`єктом даного правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку та законна діяльність спеціальних служб. Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП полягає у завідомо неправдивому виклику, зокрема, поліції. Дії особи при цьому спрямовані саме на зрив нормальної роботи таких необхідних для суспільства служб, як, зокрема, поліція. Особа викликає поліцейського ніби - то для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Особа, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає даремного виїзду на місце виклику поліцейських.

Частиною 2 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь - якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

За змістом п. 3, 5 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

Поліція також здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень (п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію»).

Як встановлено матеріалами справи, позивачка ОСОБА_1 визнана винуватою у завідомо неправдивому виклику поліції.

Однак, стороною відповідача на підтвердження даного факту не наданого жодного доказу.

Так, судом встановлено, що між позивачкою ОСОБА_1 , яка є співвласницею квартири та дружиною іншого співвласника виникла конфліктна ситуація на побутовому ґрунті. Даний факт підтверджується і оглянутим в судовому засіданні відеозаписом долученим до відзиву.

В той же час, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що поліцейським перед винесенням відносно позивачки ОСОБА_1 постанови про притягнення її до адміністративної відповідальності було перевірено та надано оцінку обставинам, які зумовили позивачку зателефонувати на лінію «102». Більше того, переконавшись, що між учасниками події справді є конфліктна ситуація, поліцейський вказав, що це цивільно правові відносини і після цього виніс оскаржувану постанову.

Суд звертає увагу, що навіть у випадку, коли особа звертається із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина також не може сама по собі бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності без з`ясування умислу на подання неправдивої інформації, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України.

При цьому, долучений відповідачем до матеріалів справи відеозапис не підтверджує факту наявності у позивачки прямого умислу на вчинення завідомо неправдивого виклику поліції, що свідчить про формальне винесення поліцейським оскаржуваної постанови, без урахування всіх обставин справи.

В п. 30 постанови Верховного Суду від 08.07.2020, справа №463/1352/16-а зазначено, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Отже, суд вважає, що представником відповідача не надано доказів вчинення і не доведено факт вчинення позивачкою ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд вважає, що будь - яких доказів на підтвердження факту вчинення позивачкою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, матеріали справи не містять, а також не містять доказів наявності ознак суб`єктивної сторони правопорушення, а саме - прямого умислу на здійснення завідомо неправдивого виклику поліції, а тому оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, ст. 6 КАС України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21.01.1999), зокрема, зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому, за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не вбачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у даній справі.

V. Розподіл судових витрат:

до понесених судових витрат позивачка ОСОБА_1 відносить сплачений нею судовий збір.

Так, позивачка сплатила судовий збір у розмірі 605,60 грн., на підтвердження чого в матеріалах наявна квитанція (а.с. 13).

З урахуванням положень ч. 1 ст. 139 КАС України, враховуючи те, що позов задоволено, а тому на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Івано - Франківській області слід стягнути 605,60 грн.

На підставі викладеного, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 8 Загальної декларації прав людини, ст. 19, 62 Конституції України, ст. 2, 9, 20, 72, 73-77, 90 КАС України, ст. 7, 9-11, 33, 183, 222, 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП, керуючись ст. 293, 294 КУпАП, ст. 241, 243, 246, 250-251, 255, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано - Франківській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕГА №1461361 по справі про адміністративне правопорушення від 13.06.2024, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Івано - Франківській області на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивачка: ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Івано - Франківській області, місцезнаходження: м. Івано - Франківськ, вул. Української Перемоги, 15, .

Суддя: І.М.Андрусів