Справа № 243/4167/24
Суддя: Сидоренко І. О.
Дата ухвалення: 2024-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єд.унік.№243/4167/24
Провадження№2-а/243/34/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2024 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Сидоренко І.О.,

за участю секретаря Зубкова В.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник, адвокат Головкіна Наталія Андріївна, з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення. Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначає, що 16 квітня 2024 року військовослужбовцем ЗСУ ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачу було вручено повістку, якою його було викликано на 19 квітня 2024 року у період часу до 09-00 години до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження медичного огляду та визначення призначення на воєнний час. 19 квітня 2024 року позивач до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився. Незважаючи на свою неявку до ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач від вказаного територіального центру комплектування та соціальної підтримки не переховувався, проте представники ІНФОРМАЦІЯ_2 причинами його неявки не цікавились, а співробітники поліції не вживали жодних заходів з доставки його в порядку адміністративного затримання до ІНФОРМАЦІЯ_3 задля складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення. 21 травня 2024 року в порядку адміністративного затримання позивач був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де стосовно нього за неявку 19 квітня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 був складений протокол «Про порушення ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення» № 200 від 21 травня 2024 року та винесена постанова «По справі про адміністративне правопорушення» № 200 від 21 травня 2024 року. Вказаною постановою позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено на нього штраф у сумі 17000 гривень. В той же час, враховуючи, що адміністративне правопорушення, вчинене позивачем 19 квітня 2024 року, до позивача був застосований закон про адміністративну відповідальність, який набрав чинності лише 19 травня 2024 року і який значно посилює відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, порівняно із законодавством, що діяло станом на 19 квітня 2024 року, що суперечить приписам статті 8 КУпАП, позивач вважає необхідним визнати протиправною та скасувати вищенаведену постанову в частині накладення на нього штрафу та змінити застосований до нього захід стягнення за вчинене ним адміністративне правопорушення, визначивши його розміром штрафу у межах санкції тієї частини статті 210-1 КУпАП, яка діяла станом саме на 19 квітня 2024 року. У разі отримання оформленого повісткою виклику до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, військовозобов`язаний зобов`язаний з`явитись до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки не у будь-які дату та час, а у дату та час, чітко визначені в отриманому таким військовозобов`язаним виклику. В отриманій позивачем повістці не лише чітко визначена дата прибуття військовозобов`язаного до ІНФОРМАЦІЯ_2 , якою є 19 квітня 2024 року, а і визначений граничний час явки позивача до вказаного ІНФОРМАЦІЯ_4 «до 09:00 години». Приймаючи до уваги чітко визначені часові межі виконання позивачем обов`язку явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме 19 квітня 2024 року до 09-00 години, та враховуючи невиконання позивачем вказаного обов`язку 19 квітня 2024 року у строк до 09-00 години, можна дійти висновку, що адміністративне правопорушення, яке полягає у невиконанні позивачем вимог п. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» є вчиненим саме 19 квітня 2024 року о 09-00 годині, коли відбулась його неявка до ІНФОРМАЦІЯ_2 по отриманій ним повістці. Крім того, і протоколом «Про порушення ст. 210-1 ч. 3 Кодексу України про адміністративне правопорушення» № 200 від 21 травня 2024 року, і постановою «По справі про адміністративне правопорушення» № 200 від 21 травня 2024 року чітко зафіксовано, що позивач 19 квітня 2024 року не почав вчиняти адміністративне правопорушення, а вчинив. Що ж стосується подальшої неявки позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 , то така поведінка позивача впливає виключно на обчислення строків накладення на нього адміністративного стягнення, встановлених статтею 38 КУпАП, та не створює триваюче правопорушення, адже не змінює дату та час вчинення ним відповідного адміністративного правопорушення ця дата та час лишаються незмінними, а саме 09-00 година 19 квітня 2024 року, і ця дата та час не підлягають перенесенню на кожен новий день аж до притягнення особи відповідним ІНФОРМАЦІЯ_4 до адміністративної відповідальності.

Станом на 19 квітня 2024 року відповідальність за вчинене позивачем адміністративне правопорушення була передбачена частиною другою статті 210-1 КУпАП у редакції від 14 жовтня 2023 року, яка мала формулювання «Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян». Таким чином, станом на 19 квітня 2024 року розмір штрафу у грошовому виразі, який міг бути накладений на громадянина, винного у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, складав від 3400 грн. до 5100 грн. Натомість норма статті 210-1 КУпАП, а саме ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, яка посилює відповідальність за невиконання приписів п. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та на підставі якої 21 травня 2024 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, вчинене ним саме 19 квітня 2024 року, а також у відповідності до якої позивачу було визначено розмір штрафу, набрала чинності лише 19 травня 2024 року, а отже в силу прямих приписів ст. 8 КУпАП не могла бути застосована до правопорушення, яке сталося за місяць до набрання цією нормою чинності. За таких обставин, враховуючи, що і частиною третьою статті 210-1 КУпАП у редакції від 19 травня 2024 року, і частиною другою статті 210-1 КУпАП у редакції від 14 жовтня 2023 року, яка діяла станом на 19 квітня 2024 року, передбачена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, проте приймаючи до уваги, що частиною третьою статі 210-1 КУпАП у редакцій від 19 травня 2024 року порівняно із частиною другою статті 210-1 КУпАП у редакції від 14 жовтня 2023 року адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період посилена, ОСОБА_1 за вчинене ним 19 квітня 2024 року адміністративне правопорушення підлягає відповідальності не на підставі ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, яка набрала чинності 19 травня 2024 року, а на підставі ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, яка діяла станом на 19 квітня 2024 року і якою розмір штрафу був передбачений сумою від 3400 гривень до 5100 гривень.

У зв`язку з чим просить суд постанову керівника-начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_3 «По справі про адміністративне правопорушення» № 200 від 21 травня 2024 року визнати протиправною та скасувати в частині накладення на позивача адміністративного стягнення; змінити захід стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень, накладений на позивача, за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП постановою керівника-начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_3 «По справі про адміністративне правопорушення» № 200 від 21 травня 2024 року, на розмір штрафу в межах, визначених ч. 2 ст. 210-1 КУпАП у редакції, яка діяла станом на 19 квітня 2024 року.

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Представник позивача у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, за змістом якого позовні вимоги не визнаються в повному обсязі. На обґрунтування своєї позиції представник відповідача зазначає, що, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 154 від 23.02.2022 «Про затвердження Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, утворюються в АР Крим, областях, м.Києві, інших містах, районах, районах у містах. ІНФОРМАЦІЯ_5 статус юридичної особи не має, є відокремленим структурним підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_6 та безпосередньо йому підпорядковується. При здійсненні своєї діяльності керується Конституцією України, актами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, наказами та директивами Верховного Головнокомандувача Збройних Сил, Міноборони, Міністра оборони, Головнокомандувача Збройних Сил, Генерального штабу Збройних Сил, іншими нормативно-правовими актами, цим Положенням. На виконання спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 23.12.2019 № Д-322/1/11дск «Про формування територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у Збройних Силах України», з 01.11.2020 ІНФОРМАЦІЯ_7 реорганізовано у ІНФОРМАЦІЯ_8 . Згідно спільної директиви Міністерства оборони України та Головнокомандуючого Збройних сил України від 07.06.2021 № 321/1 ДСК ІНФОРМАЦІЯ_8 реорганізовано у ІНФОРМАЦІЯ_5 та його відділами (перший відділ - АДРЕСА_1 ).

21.05.2024 військовослужбовцем першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 складено протокол про вчинення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Вказаний протокол складено відносно військовозобов`язаного ОСОБА_1 . Також, відповідно до протоколу № 200 від 21.05.2024 позивачу було роз`яснено ст. 63 Конституції України, його права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, повідомлено про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. Виходячи з пояснень правопорушника та змісту позовної заяви, правопорушник визнає вчинене правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. 21.05.2024 начальником територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_3 винесено постанову № 200, відповідно до якої позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн. Відповідно до складеного протоколу та постанови за № 200 від 21.05.2024, що має своє підтвердження у позовній заяві та не оспорюється позивачем: 16.04.2024 позивачем отримано повістку щодо необхідності прибути 19.05.2024 о 09-00 годині до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 19.04.2024 позивач самостійно о 09.00 годині до ІНФОРМАЦІЯ_2 не прибув, як і у подальшому не прибував самостійно до 21.05.2024. 21.05.2024 працівниками поліції було супроводжено позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 21.05.2024 військовозобов`язаним першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 складено протокол № 200, щодо вчинення правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. За вказаним протоколом 21.05.2024 винесено постанову про притягнення військовозобов`язаного ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. 21.05.2024 позивачем отримано копію постанови.

09.05.2024 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Відповідно до частини 2 цього закону, цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Відповідно до картки документа розміщеного на сайті Верховної Ради України (https://zakon.rada.gov.ua/laws/card/3696-20) вказаний закон опубліковано 18.05.2024. Дата набрання чинності 19.05.2024. Статтею 8 КУпАП, визначено чинність закону про відповідальність за адміністративні правопорушення, а саме: особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення. Відповідно до останнього абзацу ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів. Відповідно до зазначеного позивач вчиняв правопорушення з часу коли зобов`язаний був прибути за повісткою 19.04.2024 до часу супроводження позивача працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме 21.05.2024. 21.05.2024 військовослужбовцем першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 складено протокол № 200, щодо вчинення правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Протокол складено на підставі ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та постановою № 200 від 21.05.2024 визначено відповідну санкцію. Відповідно до поданої позовної заяви, позивач не визначає та не надає будь яких документів які обґрунтовують його не можливість прибути за повісткою у визначений термін відповідно до частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до наданих документів, а також позивачем визнається та не оскаржується: 16.04.2024 позивачем отримано повістку щодо необхідності прибути 19.04.2024 о 09-00 годині до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 19.04.2024 позивач самостійно о 09.00 годині до ІНФОРМАЦІЯ_2 не прибув, як і у подальшому не прибував самостійно до 21.05.2024. 21.05.2024 працівниками поліції було супроводжено позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до ст. 254 визначено що, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Тобто 21.05.2024 виявлено (встановлено) особу правопорушника та військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_2 складено протокол № 200, щодо вчинення правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. При складанні протоколу позивач отримав копію протоколу та надав пояснення з приводу правопорушення визначеного у протоколі. Додаткових пояснень, клопотань, заяв від позивача не надходило. Відповідно до складеного протоколу визначено що, справу буде розглянуто о 17-10 годині 21.05.2024. Клопотань, заяв з приводу відкладення та/або перенесення розгляду справи від правопорушника не надходило.

У зв`язку з наведеним просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У відзиві представник відповідача зазначив, що просить суд розглянути справу за його відсутності.

Представник позивача, надіслала до суду відповідь на відзив за змістом якої, зазначає, що стосується доводів відповідача в частині суті адміністративного правопорушення, то позивач не заперечує факт вчинення ним о 09-00 годині 19 квітня 2024 року адміністративного правопорушення, яке виявилось у його неявці за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 у визначені отриманою ним повісткою дату та час. Натомість, що стосується доводів відповідача в частині застосованого до позивача закону про адміністративну відповідальність за вчинене ним адміністративне правопорушення, сторона позивача вважає необхідним зазначити таке. Частинами першою та другою статті 8 КУпАП беззаперечно визначено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. У свою чергу, Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, Указ Президента України «Про загальну мобілізацію» № 65/2022 від 24 лютого 2022 року, так само як і Закон України «Про оборону України» та Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», на які посилається відповідач як на підставу застосування до позивача за адміністративне правопорушення, вчинене ним о 09-00 годині 19 квітня 2024 року, закону про адміністративну відповідальність, який набрав чинності 19 травня 2024 року, жодним чином вищенаведені правила застосування закону про адміністративну відповідальність у часі, закріплені частинами першою та другою статті 8 КУпАП, не скасовують. В той же час, ч. 3 ст. 8 КУпАП, відповідно до якої провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення, на яку посилається відповідач як на підставу застосування до позивача закону про адміністративну відповідальність, діючого не станом на час вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а станом на час винесення стосовно нього постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, який (закон), до того ж, посилює відповідальність за вчинене позивачем адміністративне правопорушення, встановлює не правила застосування у часі закону про адміністративну відповідальність, а правила застосування у часі процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки правила застосування у часі закону про адміністративну відповідальність закріплені частинами першою та другою статті 8 КУпАП. У зв`язку з цим, використання під час вибору закону про адміністративну відповідальність, що підлягає застосуванню до особи, винної у вчинені адміністративного правопорушення, замість правила, яке регулює питання чинності у часі закону про адміністративну відповідальність, правила, яке регулює питання чинності у часі процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, є таким, що суперечить приписам статті 8 КУпАП. Крім того, Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року у справі № 1-зп, від 09 лютого 1999 року у справі № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року у справі № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Єдиний виняток з даного правила, закріплений ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Що стосується посилань відповідача на останній абзац частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», то сама по собі наявність у зазначеному Законі цієї норми не перетворює вчинене позивачем правопорушення на триваюче, оскільки позивач з жодними зверненнями до ІНФОРМАЦІЯ_2 з приводу його неможливості з`явитись до вказаного відділу у визначені отриманою ним повісткою дату і час, а також повідомленнями дати та часу його можливої явки до даного відділу не звертався, а отже адміністративне правопорушення позивачем було вчинено саме о 09-00 годині 19 квітня 2024 року, коли він не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а не 21 травня 2024 року, коли його в порядку адміністративного затримання було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_3 для складання протоколу про адміністративне правопорушення та винесення щодо нього постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, адже обов`язку з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_3 саме 21 травня 2024 року у позивача не існувало. Так, у Постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 804/401/17, від 03 травня 2018 року у справі № 487/2854/17 та від 18 грудня 2019 року у справі № 158/286/17, якими детально проаналізовано поняття «триваючого правопорушення», вказано, що триваючий характер адміністративного правопорушення впливає виключно на обчислення строків накладення адміністративного стягнення на особу, винну у вчиненні адміністративного правопорушення. Отже, доставка позивача 21 травня 2024 року в порядку адміністративного затримання до ІНФОРМАЦІЯ_3 для складання протоколу про адміністративне правопорушення та винесення щодо нього постанови про притягнення до адміністративної відповідальності вплинуло не на характер вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, перетворивши його на триваюче, а виключно сприяло притягненню позивача до адміністративної відповідальності в межах строків, визначених діючим станом на час винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності законодавством.

Суд, з`ясувавши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини.

21 травня 2024 року солдатом першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 складено протокол № 200 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно позивача ОСОБА_1 про те, що 16.04.2024 військовослужбовцем ЗСУ першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомлено громадянину ОСОБА_1 , про те, що 19.04.2024 року, 09 годині 00 хвилин, військовозобов`язаний ОСОБА_1 зобов`язаний прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 для постановки на військовий облік та визначення призначення на воєнний час, однак 19.04.2024 року ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 не прибув, чим порушив вимоги п. 1 ст. 22 та п. 2 ст. 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», скоївши дане правопорушення в умовах дії на території України особливого періоду.

21 травня 2024 року керівником-начальником територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_3 винесено постанову № 200 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень. Згідно постанови суть інкримінованого позивачу адміністративного правопорушення полягає в тому, що 16.04.2024 військовослужбовцем ЗСУ ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомлено громадянину ОСОБА_1 , про те, що 19.04.2024 року, 09 годині 00 хвилин, військовозобов`язаний ОСОБА_1 зобов`язаний прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 для постановки на військовий облік та визначення призначення на воєнний час, однак 19.04.2024 року ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 не прибув, чим порушив вимоги п. 1 ст. 22 та п. 2 ст. 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», скоївши дане правопорушення в умовах дії на території України особливого періоду.

Відповідно до повістки ОСОБА_1 зобов`язано прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження медичного огляду та визначення призначення на воєнний час 19.04.2024 до 09-00 год. за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно долученої представником відповідача розписки в отриманні повістки слідує, що 16.04.2024 ОСОБА_1 отримав повістку з`явитися за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 19.04.2024 до «09-00» год.

Також представником відповідача долучено витяг із наказу начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) від 07.03.2024 № 22, витяг із списку особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 , які призначені відповідальними за виявлення та складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ст. 287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон від 25.03.1992 року № 2233-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни зобов`язані, зокрема з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» посадові особи, винні в порушенні законів України та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, а також громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 оголошено проведення загальної мобілізації.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

За змістом ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 210-1 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 2 ст. 210-1 КУпАП в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин - станом на 19 квітня 2024 року).

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. (ч. 3 ст. 210-1 КУпАП в редакції від 19 травня 2024 року).

Частиною першою статті 8 КУпАП визначено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

За приписами ч. 2 ст. 8 КУпАП закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Зі змісту оскаржуваної постанови від 21 травня 2024 року № 200 слідує, що 16.04.2024 військовослужбовцем ЗСУ першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомлено громадянину ОСОБА_1 , про те, що 19.04.2024 року, 09 годині 00 хвилин, військовозобов`язаний ОСОБА_1 зобов`язаний прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 для постановки на військовий облік та визначення призначення на воєнний час, однак 19.04.2024 року ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 не прибув, чим порушив вимоги п. 1 ст. 22 та п. 2 ст. 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», скоївши дане правопорушення в умовах дії на території України особливого періоду, у зв`язку з чим, керівником-начальником територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_3 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 гривень.

Виходячи з наведеного, в контексті спірних правовідносин, визначальним для кваліфікації дій позивача як порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене під час дії особливого періоду, є факт неявки позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 19 квітня 2024 року о 09 годині 00 хвилин за повісткою від 16 квітня 2024 року.

Однак, на момент інкримінованого позивачу правопорушення, а саме станом на 19 квітня 2024 року діяла редакція ст. 210-1 КУпАП від 14 жовтня 2023 року, яка не містила в собі ч. 3 ст. 210-1 КУпАП взагалі, норма ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, набрала чинності лише 19 травня 2024 року.

Посилання відповідача в обґрунтування правомірності прийняття оспорюваного рішення на те, що правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у контексті ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» є триваючим, не ґрунтується на законі, оскільки передбачений Законом обов`язок позивача щодо явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 був визначений конкретним строком - 19 квітня 2024 року о 09 годині 00 хвилин. Крім того, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, а саме 19.04.2024 діяла норма Закону на яку посилається відповідач в редакції від 19.04.2024 та ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не містила в собі обов`язку у разі неприбуття громадянина зобов`язання у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибути до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів. Окрім того, зі змісту суті адміністративного правопорушення, викладеної у протоколі про адміністративне правопорушення, на підставі якого було винесено постанову про адміністративне правопорушення № 200, позивачу інкримінується те, що він не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , саме 19.04.2024 о 09-00 год., тобто у самій фабулі правопорушення не інкримінується позивачу вчинення триваючого правопорушення у період з 19.04.2024 до 21.05.2024, тому доводи відповідача є нікчемними.

Таким чином суд приходить до висновку, що кваліфікація дій позивача за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП неможлива. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_4 не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Частиною 2 статті 58 Конституції України передбачено, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

На обов`язок доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 (справа №537/4012/16-а), від 08.11.2018 (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15.11.2018 (справа № 524/7184/16-а).

Слід зазначати, що відповідачем не наведено правомірності винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Судом в ході розгляду справи достовірно встановлено, що відповідачем винесено постанову з порушенням норм чинного законодавства, а саме не враховано вимоги законодавства щодо дії законів у часі, що призвело до не вірної кваліфікації дій позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ст. 9 ч. 2 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, на підставі вищевикладеного, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог, та з урахуванням того, що на момент вчинення інкримінованого позивачу правопорушення норми передбаченої ч. 3 ст. 210-1 КУпАП не існувало, скасувати постанову винесену керівником-начальником територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_3 № 200 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та закрити справу про адміністративне правопорушення, оскільки суд не вправі самостійно змінювати фабулу та кваліфікацію адміністративного правопорушення, яка по суті становить виклад обвинувачення.

Таким чином, суд приходить до висновку задовольнити позов, скасувати постанову винесену керівником-начальником територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_3 № 200 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на задоволення позовних вимог, суд вважає можливим стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 484,48 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 8, 9, 77, 90, 139, 159, 229, 241-246, 255, 268, 269, 286, 293, 297 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову керівника-начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_3 № 200 від 21 травня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - скасувати та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код юридичної особи: НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , судовий збір в розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривень 48 копійок.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду І.О. Сидоренко