Справа № 200/4386/24
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2024-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2024 року Справа№200/4386/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Дмитрієва В.С., розглянувши порядку письмового провадження справу за позовом адвоката Верченко Ольги Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

01.07.2024 до Донецького окружного адміністративного суду, через систему Електронний суд, надійшов адміністративний позов адвоката Верченко Ольги Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 24.05.2024 №02 Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати зарахувати до пільгового стажу періоди роботи із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2: з 21.10.2008 по 08.12.2008, з 09.12.2008 по 05.04.2009, з 15.10.2009 по 15.04.2010, з 15.10.2010 по 03.10.2019, з 04.10.2019 по 07.01.2020, з 08.01.2020 по 02.03.2020, з 25.06.2021 по 16.05.2024;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 16.05.2024 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення у редакції згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 досягла пенсійного віку 50 років та має необхідний страховий та пільговий стаж для призначення пенсії, проте відповідач відмовив у призначенні пенсії, з посиланням на недосягнення пенсійного віку 55 років. Позивач вважає рішення протиправним та таким, що порушує її право на належне пенсійне забезпечення, оскільки вважає, що при призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №2 пенсійний орган повинен керуватись п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15).

Відповідач позов не визнав, надав відзив на адміністративний позов, зі змісту якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що позивачем не підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу в шкідливих та важких умовах праці та недосягненням пенсійного віку, згідно статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідач вказав, що до страхового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком 2 не зараховано період роботи протягом жовтня 2008 - травня 2024, згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 08.05.2024 № 1-697, оскільки вона не відповідає вимогам додатку № 5 до пункту 20 Порядку № 637.

Стосовно позовних вимог в частині призначення пенсії з 50 років, відповідач вказав, що на момент звернення із заявою про призначення пенсії, пенсія за віком на пільгових умовах призначається на умовах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції від 11.10.2017), яким передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки після досягнення ними 55 років.

Ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду від 05.07.2024 відкрито провадження в справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження, витребувано у відповідача докази у справі.

Оскільки суддя Дмитрієв В.С. у період з 05.08.2024 по 30.08.2024 перебував у відпустці, розгляд справи здійснюється після виходу з відпустки.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 17.02.1998 відділом міліції м. Українська Селидівського МВУМВС України у Донецькій області.

16.05.2024 ОСОБА_1 звернулась до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ, а саме Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області для розгляду заяви позивача.

Так, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №02 від 24.05.2024 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу в шкідливих та важких умовах праці та недосягненням пенсійного віку.

Відповідно до вище вказаного рішення, вік заявниці 52 роки 05 місяців. Страховий стаж особи становить 30 років 0 місяців 21 день. Пільговий стаж по Списку №2 становить 09 років 0 місяців 05 днів.

При цьому зазначено, що за результатом розгляду документів, доданих до заяви:

- до страхового стажу враховано всі періоди;

- до пільгового стажу роботи за Списком№2 не зараховано період роботи протягом жовтня 2008 - травня 2024, згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 08.05.2024 № 1-697, оскільки вона не відповідає вимогам додатку № 5 до пункту 20 Порядку № 637, а саме, відсутній підпис начальника відділу по Р з П та ЗДО. Крім того, не підтверджено документально право начальнику по Р з П та ЗДО на підпис довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за віком.

Отже, періоди роботи зазначені у вказаній вище пільговій довідці не зарахований до пільгового стажу позивача, оскільки така довідка підписана начальником відділу по Р з П та ЗДО, повноваження якого на підпис довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за віком, до заяви про призначення пенсії не надано.

Вважаючи протиправним рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах, позивач звернулась із позовом до суду.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Частиною першою статті 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Підстави надання пенсії особам за віком на пільгових умовах визначені статтею 114 Закону №1058-IV.

Так, відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі за текстом - Закон №1788) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, згідно пункту "б" частини 1 статті 13 наведеного Закону №1788 пенсія на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи призначається працівникам за наявності трьох обов`язкових умов у сукупності:

- зайняття повний робочий день на відповідних роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України;

- атестація робочих місць;

- досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

В свою чергу, статтю 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), рішенням Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020. Порядок застосування статті 13 визначає пункт 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020.

Так, відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти б-г статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 № 213-VIII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 стаття 13, частина друга статті 14, пункти б-г статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти б-г статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 № 213-VIII для осіб, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

"На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам;

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам".

При цьому, Конституційний Суд в пункті 4.1 Рішення № 1-р/2020 від 23.01.2020 зазначив, що статтею 13 Закону № 1788 до внесення змін Законом № 213 було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 10 років для працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, та на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.

Отже, у статті 13 Закону № 1788 до внесення змін Законом № 213 було встановлено такий пенсійний вік: у пункті а для чоловіків - 50 років, для жінок - 45 років; у пунктах б-з для чоловіків - 55 років, для жінок - 50 років.

У Законі № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, збережено вказану пропорцію щодо зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку без урахування різниці між пенсійним віком для чоловіків і жінок. У частині першій статті 13 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, встановлено однаковий пенсійний вік для чоловіків та жінок, а саме: у пункті а- 50 років (на 10 років менше, ніж загальний пенсійний вік), у пунктах б-з- 55 років (на 5 років менше, ніж загальний пенсійний вік).

Таким чином, статтею 13 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, передбачено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених у цих нормах.

Відповідно до пункту 4.4 Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 перевіряючи статтю 13, частину другу статті 14, пункти б-г статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, на відповідність Конституції України, Конституційний Суд України виходив з такого.

Вказаними положеннями Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років.

Згідно зі статтею 13, частиною другою статті 14, пунктами б-г статті 54 Закону № 1788 у редакції до внесення змін Законом № 213 у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у цих нормах, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію. Однак оспорюваними положеннями Закону № 213 змінено нормативне регулювання призначення пенсій таким особам.

Конституційний Суд України, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначає, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Отже, особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону № 1788 у редакції до внесення змін Законом № 213. Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Таким чином, стаття 13, частина друга статті 14, пункти б-г статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що у справах "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та 37943/06, рішення від 14 жовтня 2010 року) та "Серков проти України" (заява № 39766/05, рішення від 07 липня 2011 року) Європейський суд з прав людини дійшов висновку що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

За вказаних обставин, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах: необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року, та виходячи з принципу правової визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права, усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Отже, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Для визначення, чи є у ОСОБА_1 право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2, слід встановити досягнення нею 50-ти річного віку та наявність в неї стажу роботи не менше 20 років, з них за списком №2 не менше 10 років.

Так, вік позивача на дату подання заяви про призначення пенсії на пільгових умовах -

52 роки 05 місяців, страховий стаж - 30 років 0 місяців 21 день, пільговий стаж по Списку №2 - 09 років 0 місяців 05 днів.

При цьому, згідно зі спірним рішенням, періоди роботи протягом жовтня 2008 - травня 2024 не зараховані до пільгового стажу.

Стосовно спірних періодів, суд зазначає, що згідно з записами трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 13.07.1990, позивач працювала, зокрема:

шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля»

- з 21.10.2008 по 08.12.2008 учнем машиніста (кочегара) котельної та направлена на дільницю підйому і ремонту армування стволів (наказ №1066к, від 21.10.2008, запис №17);

- 09.12.2008 по 05.04.2009 машиністом (кочегаром) котельної 2 розряду (Наказ №1205к від 09.12.2008, запис №18, 19);

- з 15.10.2009 по 03.10.2019 машиністом (кочегаром) котельної 2 розряду (Наказ №801к від 08.10.2010, запис №22);

- з 04.10.2019 по 07.01.2020 теоретичне навчання за професією «машиніст підіймальних машин» з відривом від виробництва в СП УКК ВП «шахта «Котляревська» (наказ №817-к від 04.10.2019, запис №24);

- 08.01.2020 продовжено строк теоретичного навчання (наказ №27 від 02.01.2020, запис №25);

- 09.01.2020 по 02.03.2020 направлена учнем машиніста підіймальної машини на поверхні на дільницю підіймальних установок та ремонту вертикальних стовбурів на час виробничої практики (наказ №15к від 09.01.2020, запис №27);

- 25.06.2021 переведена машиністом підіймальних машин на поверхні на дільницю підіймальних установок та ремонту вертикальних стовбурів (наказ №530-к від 25.06.2021, запис №29).

Запис про звільнення трудова книжка позивача не містить.

Згідно з розрахунком стажу до спірного рішення, до пільгового стажу за Списком№2, зараховано періоди роботи: з 01.01.2011 по 31.10.2011 (10 місяців), з 01.02.2012 по 29.02.2012 (1 місяць), з 01.04.2012 по 30.04.2012 (1 місяць), з 01.06.2012 по 30.06.2012 (1 місяць), з 01.01.2013 по 27.03.2015 (2 роки 2 місяці 27 днів), з 01.04.2015 по 28.01.2017 (1 рік 9 місяців 28 днів), з 22.02.2017 по 31.12.2020 (3 роки 10 місяців 10 днів), що складає 9 років 0 місяців 5 днів.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на територіях, зазначених в абзаці другому пункту 18 цього Порядку (на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, в районі проведення антитерористичної операції або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, а також на територіях територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають/перебували в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)), стаж роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Так, форма ОК-5 містить відомості по спеціальному стажу позивача за спірні періоди, що обліковані за кодом підставки для обліку спецстажу ЗП3013Б1.

Згідно з Довідником кодів підстав обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року № 435, в редакції наказу Міністерства фінансів України від 15 травня 2018 року № 511: код підстави ЗПЗ013Б1 з 05 листопада 1991 року проставляється працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року № 461, і за результатами атестації робочих місць.

При цьому, разом із заявою про призначення пенсії позивачем була надано довідка ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввуілля» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №1-697 від 08.05.2024, щодо спірних періодів.

Проте, відповідач частково урахував періоди роботи позивач за Списком №2, не взявши до уваги довідку ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввуілля» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №1-697 від 08.05.2024, з посиланням на відсутність підпису начальника Р з П та ЗДО.

Дослідивши вказану вище довідку, суд зазначає, що остання містить печатку підприємства, підпис директора шахти (С. Вахула), головного бухгалтера ( ОСОБА_2 ), зав. архівом ( ОСОБА_3 ), отже підстави вважати довідку недостовірною або такою, що не відповідає додатку №5 постанови №637 відсутні.

Суд наголошує, що відповідач не спростовано факт зайнятості позивача на посаді, що передбачена Списком № 2, а лише вказав на певні недоліки в заповненні уточнюючої довідки, що не мають вплив на визначення періодів роботи позивача на такій посаді, та інших відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах за Списком № 2, як-то: відомостей щодо професії або посади; характеру виконуваної роботи; розділу, підрозділу, пункту, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинних документів за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі щодо атестації робочого місця.

Приймаючи оскаржуване рішення, відповідач не врахував, що не усі недоліки у складанні довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначені пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки, визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів (підписів) у таких документах.

Вказана довідка містить всю інформацію, що визначена п.20 Порядку № 637, а певні недоліки заповнення довідки про підтвердження пільгового стажу не можуть позбавляти позивача права на пенсійне забезпечення.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що надана уточнююча довідка містить неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні означеного періоду роботи позивачки до її пільгового стажу, що враховується для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Також слід зазначити, що у випадку, якщо подані позивачем документи про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Така позиція суду узгоджується також із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, відповідно до яких, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Натомість, відповідач не здійснював ніяких запитів на підтвердження спірних періодів роботи позивача та не надав доказів які б ставили під сумнів дійсність внесених записів до трудової книжки.

За таких обставин, суд вважає відповідач безпідставно не зарахував до пільгового стажу позивача за Списком № 2 періоди роботи вказаних у довідці ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввуілля» №1-697 від 08.05.2024.

Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання відповідача зарахувати періоди роботи позивача до пільгового стажу за Списком №2 з 21.10.2008 по 08.12.2008, з 09.12.2008 по 05.04.2009, з 15.10.2009 по 15.04.2010, з 15.10.2010 по 03.10.2019, з 04.10.2019 по 07.01.2020, з 08.01.2020 по 02.03.2020, з 25.06.2021 по 16.05.2024, суд зазначає, що матеріалами справи підтверджується часткове зарахування періодів роботи позивача за Списком№2, отже зарахуванню підлягають періоди роботи за виключенням вже зарахованих періодів.

Крім того, суд вважає за необхідне вказати, що пільговий стаж роботи позивача зарахований по 31.12.2020, при цьому з відомостей Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ОК-5) про застраховану особу ОСОБА_1 вбачається, що страхувальником ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввуілля» з березня по грудень 2010 року та з січня 2021 року по березень 2024 року заробітна плата нараховувалася, проте страхові внески не сплачено.

Суд зазначає, що працівник не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, яке вчинене роботодавцем - платником страхових внесків (єдиного внеску).

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу - позивача (форма Ок-5)) відомостей про сплату підприємством-роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії за спірний період не є підставою для позбавлення особи права на пенсію.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року в справі №208/6680/16-а, від 24 травня 2018 року в справі № 490/12392/16-а, від 4 вересня 2018 року в справі № 482/434/17, які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Таким чином, підстави для не зарахування до пільгового стажу працівника періодів роботи за які страхувальником (підприємством) не сплачено страхові внески, відсутні.

Отже, з огляду на викладене вище, суд частково задовольняє позовні вимоги в цій частині шляхом зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача за Списком №2 періодів роботи: з 21.10.2008 по 08.12.2008, з 09.12.2008 по 05.04.2009, з 15.10.2009 по 15.04.2010, з 15.10.2010 по 31.12.2010, з 01.11.2011 по 31.01.2012, з 01.03.2012 по 31.03.2012, з 01.05.2012 по 31.05.2012, з 01.05.2012 по 31.05.2012, з 01.07.2012 по 31.12.2012, з 2803.2015 по 31.03.2015, з 29.01.2017 по 21.02.2017, з 25.06.2021 по 16.05.2024.

При цьому, оскільки матеріалами справи підтверджується зарахування до пільгового стажу за Списком №2 періодів роботи з 01.01.2011 по 31.10.2011, з 01.02.2012 по 29.02.2012, з 01.04.2012 по 30.04.2012, з 01.06.2012 по 30.06.2012, з 01.01.2013 по 27.03.2015, з 01.04.2015 по 28.01.2017, з 22.02.2017 по 31.12.2020 позовні вимоги в частині зобов`язання зарахувати вказані вище періоди задоволенню не підлягають, як безпідставні.

Суд зазначає, що з урахуванням спірних періодів пільговий стаж позивача за Списком №2 складатиме більше 10 років, отже рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії позивачеві є неправомірним та підлягає скасуванню.

Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання відповідача призначити пенсію позивачеві відповідно до п. "б" ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 №213-VІІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, станом на дату подання заяви про призначення пенсії вік заявниці - 52 роки 05 місяців, страховий стаж особи - 30 років 0 місяців 21 день, пільговий стаж по Списку №2 - 09 років 0 місяців 05 днів. При цьому, стаж за Списком №2, з урахуванням періодів з 21.10.2008 по 08.12.2008, з 09.12.2008 по 05.04.2009, з 15.10.2009 по 15.04.2010, з 15.10.2010 по 31.12.2010, з 01.11.2011 по 31.01.2012, з 01.03.2012 по 31.03.2012, з 01.05.2012 по 31.05.2012, з 01.05.2012 по 31.05.2012, з 01.07.2012 по 31.12.2012, з 2803.2015 по 31.03.2015, з 29.01.2017 по 21.02.2017, з 25.06.2021 по 16.05.2024, складатиме більше 10 років. При цьому, робота за пільговою професією розпочато до 01.04.2015, отже позивач має право на призначення пенсії відповідно до п. "б" ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 №213-VІІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року є дня подання заяви про призначення пенсії.

Отже на підставі викладеного вище, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом зобов`язання відповідача призначити пенсію позивачеві.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з квитанцією від 30.06.2024 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн (1211,20 *0,8). Таким чином, судовий збір у розмірі 968,96 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2,5-10, 72-80, 159, 160, 171, 199-204, 205, 246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №02 від 24.05.2024 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про призначення пенсії від 16.05.2024, зарахувавши до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи: з 21.10.2008 по 08.12.2008, з 09.12.2008 по 05.04.2009, з 15.10.2009 по 15.04.2010, з 15.10.2010 по 31.12.2010, з 01.11.2011 по 31.01.2012, з 01.03.2012 по 31.03.2012, з 01.05.2012 по 31.05.2012, з 01.05.2012 по 31.05.2012, з 01.07.2012 по 31.12.2012, з 28.03.2015 по 31.03.2015, з 29.01.2017 по 21.02.2017, з 25.06.2021 по 16.05.2024 та призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі 1-5/2018 (746/15) з 16.05.2024.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1, ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.С. Дмитрієв