Справа № 466/6293/24
Суддя: Павлюк О. В.
Дата ухвалення: 2024-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №466/6293/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2024 року м. Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді Павлюк О. В.,

за участі:

секретаря судового засідання Гнаткович В. С.,

представника позивача Яська І. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Ясько І. В. звернувся до суду з позовом до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, у якому просить визнати протиправними та скасувати постанову серії РАП № від 17.07.2023, винесену спеціалістом 1 категорії інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил паркування та тимчасового затримання транспортних засобів управління безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Жидяком Володимиром Андрійовичем, про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, та постанову серії РАП № від 14.07.2023, винесену спеціалістом 1 категорії інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил паркування та тимчасового затримання транспортних засобів управління безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради ОСОБА_2 , про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, закрити провадження у справах.

В обґрунтування позову покликається на те, що вказані постанови є протиправними та незаконними, оскільки Позивач не здійснював паркування автомобіля «Kia Optima», д.н.з. НОМЕР_1 , як зазначено у постановах серії РАП № від 17.07.2023 та серії РАП № від 14.07.2023, оскільки паркування автомобіля «Kia Optima», д.н.з. НОМЕР_1 здійснювали працівники ТОВ «Холдинг «Гранд Готель», які вчинили правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідно до оскаржуваних постанов. Просить позов задовольнити та скасувати постановку про адміністративне правопорушення.

Крім цього Позивачем подано клопотання про поновлення строку на оскарження спірних постанов про накладення адміністративного стягнення, яке обґрунтовано тим, що вказані постанови фактично були отримані ним 28.05.2023.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 01 серпня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

05.08.2024 представниця відповідача Шпакова Т. подала відзив на позовну заяву, у якому щодо задоволення позову заперечила. Повідомила, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності як власника транспортного засобу марки «Kia Optima», д.н.з. НОМЕР_1 , який зафіксовано в момент вчинення правопорушення, а саме: здійснення стоянки з порушенням схеми паркування 01.07.2023 об 11:18 год., за адресою: проспект Свободи, 13, м. Львів; та здійснення стоянки з порушенням схеми паркування 29.06.2023 о 13:33 год., за адресою: проспект Свободи, 15, м. Львів. Представник відповідача стверджує, що інспектори з паркування належним чином розглянули справи про адміністративне правопорушення та винесли постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Просить відмовити у задоволенні позову.

12.08.2024 представник позивача надіслав до суду відповідь на відзив, у якій зазначає, що матеріали справи містять належні докази відсутності вини Позивача у вчиненні інкримінованих йому адміністративних правопорушень у постановах, що оскаржуються. Крім цього, зазначає, що Позивач не мав об`єктивної змоги протягом 20-ти днів з дня вчинення правопорушення звернутися до Відповідача із відповідними документами, оскільки він не був обізнаний про наявність оскаржуваних постанов.

Окрім цього, Позивач надіслав до суду письмові пояснення, що аналогічні до пояснень, наданих у позовній заяві. Також Позивачем подано клопотання про долучення доказів, в якому він просить долучити до матеріалів справи відповідь Державного підприємства «Дія» на адвокатський запит.

Відповідач заперечень на відзив до суду не подав.

Представник позивача, який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, позов підтримав з підстав, викладених у ньому.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду цієї справи, що підтверджується розпискою його представниці на повідомленні про дату, час і місце розгляду справи (а. с. 90). Відповідач про причину неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе проводити судовий розгляд справи у відсутності відповідача.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі обставини справи.

ОСОБА_1 перебував з 27.06.2023 по 02.07.2023 у готелі ТОВ «Холдинг «Гранд Готель» за адресою: м. Львів, проспект Свободи, 13, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит № 1 від 15.03.2024. Працівниками вказаного готелю надаються послуги по паркуванню автомобілів.

Судом встановлено, що працівниками вказаного готелю було надані послуги щодо паркування транспортного засобу марки «Kia Optima», д.н.з. НОМЕР_1 , 01 липня 2024 року об 11:18 год. за адресою: м. Львів, проспект Свободи, 13, та 29 червня 2024 року о 13:33 год. за адресою: м. Львів, проспект Свободи, 15.

У матеріалах справи міститься постанова серії РАП № від 14.07.2023, де вказано, що 01 липня 2024 року об 11:18 год. водій транспортного засобу марки «Kia Optima», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку за адресою: м. Львів, проспект Свободи, 13, чим порушив вимоги п.15.6 Розділу 15 ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Крім цього, в матеріалах справи міститься постанова серії РАП № від 17.07.2023, з якої вбачається, що 29 червня 2024 року о 13:33 год. водій транспортного засобу марки «Kia Optima», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснено зупинку за адресою: м. Львів, проспект Свободи, 15, чим порушив вимоги п.15.6 Розділу 15 ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Судом встановлено, що відповідно до платіжної інструкції № 249081 від 30.06.2023 та платіжної інструкції № 117215 від 03.07.2023, які містяться в матеріалах справи, оплата вказаних вище штрафів була здійснена не ОСОБА_1 , а працівником ТзОВ «Холдинг «Гранд Готель».

Встановлено, що відповідно до відповіді на адвокатський запит № 1 від 15.03.2024 ТОВ «Холдинг «Гранд Готель» не повідомляв ОСОБА_1 , про притягнення його до адміністративної відповідальності та оплати накладених штрафів.

Крім цього, судом встановлено, що ОСОБА_1 28.05.2024 отримав копію постанови про накладення адміністративного стягнення серії РАП № від 14.07.2023 та постанови про накладення адміністративного стягнення серії РАП № від 17.07.2023, що підтверджується скріншотом з сайту Укрпошти щодо перевірки статусу відстеження відправлень.

З матеріалів справи також встановлено, що ОСОБА_1 з використанням мобільного додатку Порталу Дія подано 28.12.2023 о 12:55:44.622Z, 04.01.2024 o 07:33:22.525Z та 20.02.2024 о 13:17:08.385Z заяви для обміну посвідчення водія або отримання його втрати (втраченого) чи викрадення (викраденого).

Вирішуючи вказаний спір суд виходить з таких мотивів та положень закону.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Відповідно до ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд встановив, що постановою спеціаліста 1 категорії інспектора з паркування відділу контролю за дотриманням правил паркування та тимчасового затримання транспортних засобів управління безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Жидяком Володимиром Андрійовичем серії РАП № від 17.07.2023, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Крім цього, постановою спеціаліста 1 категорії інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил паркування та тимчасового затримання транспортних засобів управління безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Глова Оксаною Зіновіївною серії РАП № від 14.07.2023 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

З постанови серії РАП № від 14.07.2023 вбачається, що 01 липня 2024 року об 11:18 год. водій транспортного засобу марки «Kia Optima», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку за адресою: м. Львів, проспект Свободи, 13, чим порушив вимоги п.15.6 Розділу 15 ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Технічний засіб, яким здійснено фото/відео фіксацію правопорушення: Logic instrument fieldbook k 80V2 86QAC4670NXA22D09224* (а. с. 37).

З постанови серії РАП № від 17.07.2023 вбачається, що 29 червня 2024 року о 13:33 год. водій транспортного засобу марки «Kia Optima», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснено зупинку за адресою: м. Львів, проспект Свободи, 15, чим порушив вимоги п.15.6 Розділу 15 ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Технічний засіб, яким здійснено фото/відео фіксацію правопорушення: Logic instrument fieldbook k 80V2 EM4 (а. с. 39).

У частині 1 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001 №1306 (із змінами і доповненнями).

Згідно з вимогами п. 1.1 ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих правил.

У вимогах частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасникам дорожнього руху передбачений обов`язок знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

У пункті 15.6 розділу 15 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 встановлено, що стоянка всіх транспортних засобів у місцях, позначених дорожніми знаками 5.42.1, 5.42.2, 5.43, встановленими з табличкою 7.6.1, дозволяється на проїзній частині вздовж тротуару, а встановленими з однією з табличок 7.6.2-7.6.6 - легкових автомобілів і мотоциклів тільки так, як показано на табличці.

Факт порушення вимог пункту 15.6 розділу 15 Правил дорожнього руху зафіксований у постановах серії РАП № від 17.07.2023 та серії РАП № від 14.07.2023, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

У розділі 33 ПДР передбачено зону дії заборонних знаків, зокрема для дорожнього знаку 5.43 «Зона стоянки» позначає початок зони, де дозволено стоянку на проїзній частині або вздовж проїзної частини за умов, що зазначаються на знаку або додаткових табличках під ним.

Знак 5.43 з однією з табличок 7.6.1-7.6.7 позначає спосіб поставлення автомобіля.

Таблички 7.6.1-7.6.7 означають спосіб проставлення транспортного засобу на стоянку. Табличка 7.6.1 означає, що всі транспортні засоби повинні бути проставлені на стоянку на проїзній частині вздовж тротуару.

Відповідно до ст. 14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а у разі, якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Відповідно до статті 279-3 КУпАП відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили: ця особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу; особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

У випадках звільнення відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, від адміністративної відповідальності на підставі: абзацу другого частини першої цієї статті - винесена стосовно відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності скасовується тим органом (посадовою особою), який її виніс; абзацу третього частини першої цієї статті - до винесеної постанови стосовно відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, вносяться зміни щодо визначення суб`єктом правопорушення особи, яка фактично керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).

Так, як вбачається з фотокопій, долучених до матеріалів справи відповідачем, транспортний засіб «Kia Optima», д.н.з. НОМЕР_1 розміщений з порушенням схеми паркування, оскільки відповідно до встановленого знаку на проспекті Свободи паркування має здійснюватись на проїзній частині вздовж тротуару (а. с. 69-71).

Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу, у якій визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. У Кодексі конкретизовано й інші конституційні принципи, зокрема принцип рівності громадян перед законом.

За змістом статті 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб`єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку).

Ухвалюючи рішення № 1-34/2010 від 22 грудня 2010 року КСУ у мотивувальній його частині, а саме у пункті 4.3, зазначив, що перевірена на предмет конституційності стаття 14-1 Кодексу, яка міститься в Загальній частині Кодексу, встановлює особливості притягнення до адміністративної відповідальності саме власників (співвласників) транспортних засобів, однак безпосередньо не визначає складу правопорушення, а тому не може бути самостійною підставою для притягнення до такої відповідальності. Види правопорушень та процедура притягнення до адміністративної відповідальності визначені в Особливій частині Кодексу.

Положення статті 14-1 Кодексу можуть застосовуватися лише в системному зв`язку з низкою інших статей, передбачених Особливою частиною Кодексу, диспозиції яких у безальтернативній формі визначають суб`єктом, який притягається до відповідальності за вчинення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, особу, яка винна у вчиненні цього правопорушення, зокрема водія транспортного засобу. За відсутності у статтях Особливої частини Кодексу, які визначають склад адміністративних правопорушень, вказівки на те, що суб`єктами цих правопорушень є власники (співвласники) транспортних засобів, ці суб`єкти можуть притягатися до адміністративної відповідальності виключно за наявності в їхніх діях складу певного адміністративного порушення, інше створює правову невизначеність у встановленні суб`єкта, що притягається до відповідальності в цій сфері.

Враховуючи наведені мотиви Конституційний суд України у рішенні від 22 грудня 2010 року по справі №1-34/2010 визнав такою, що не відповідає Конституції Украйни (є неконституційною),статтю 14-1 КУпАП.

Крім того, у пункті 3 резолютивної частини рішенні від 22 грудня 2010 року по справі №1-34/2010 КСУ рекомендував Верховній Раді України привести порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності за порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису у відповідність до цього Рішення.

Однак, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» № 596-VІІІ від 14.07.2015 до діючого КУпАП була внесена стаття 14-2 яка на час винесення відповідачем оскаржуваної постанови мала наступну редакцію:

1. Адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксацїї, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а у разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Порівняльний аналіз статті 14-1 КУпАП, яка рішенням КСУ від 22 грудня 2010 року по справі №1-34/2010 була визнана неконституційною, та статті 14-2 КУпАП, дає підстави для висновку, що обома вказаними статтями передбачена можливість притягнення до адміністративної відповідальності саме власників транспортних засобів, що суперечить рішенню КСУ від 22 грудня 2010 року по справі №1-34/2010 та порушує принцип індивідуалізації покарання.

Зміст статті 14-2 КУпАП зводиться до того, що нею запроваджена «презумпція винуватості власника транспортного засобу», що є порушенням норм статті 61 Конституції України.

Так, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 8 червня 2016 року у справі № 4-рп/2016 зазначено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є «обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені» (частина друга статті 150 Конституції України).

Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти ухвалюються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Основного Закону України, пункт 7 рішення № 4-рп/2016).

З огляду на вищенаведене, правова норма, яка регулює правовідносини аналогічно нормі, що визнана Конституційним Судом України неконституційною, або дублює таку правову норму (незалежно від періоду її прийняття та виду нормативного акту, в якому вона втілена), не підлягає застосуванню.

У такому разі підлягають застосуванню норми Конституції України як норми прямої дії.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 21 квітня 2021 року у справі №360/3611/20.

Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати поміж іншого, чи винна дана особа в його вчиненні.

Однак, винесення Відповідачем оскаржуваної постанови за відсутності достатніх та переконливих доказів того, що саме Позивач здійснив стоянку автомобіля та порушив правила ПДР, у сукупності з обізнаністю Відповідача про особу, яка насправді здійснила стоянку, свідчить про те, що ним порушено принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності.

В матеріалах справи міститься достатня кількість доказів, які підтверджують те, що Позивач не вчиняв вказаних вище адміністративних правопорушень, а також містяться докази, які підтверджують, що такі правопорушення були вчинені іншими особами.

Факт притягнення Відповідачем Позивача до адміністративної відповідальності на підставі статті 14-2 КУпАП, яка за своїм змістом є тотожною визнаній неконституційною статті 14-1 КУпАП у редакції що діяла на момент постанови КСУ рішення 22 грудня 2010 року по справі №1-34/2010), дає підстави для застосування судом норм Конституції України як норм прямої дії.

Згідно зі статтею 4 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до змісту статті 8 Конституції України, розвиваючи практику Конституційного Суду України, верховенство права слід розуміти, зокрема, як механізм забезпечення контролю над використанням влади державою та захисту людини від свавільних дій державної влади.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (ст. 4 КАС України).

Звернення до суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

У частині 4 статті 7 КАС України чітко визначено, що якщо суд доходить до висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Отже, враховуючи наведені обставини, положення статті 14-2 КУпАП суперечать Конституції України у зв`язку з чим вони застосуванню по відношенню до Позивача не підлягають, та слід застосувати норму статті 61 Конституції України як норму прямої дії, якою закріплений принцип індивідуалізації юридичної відповідальності для кожної особи.

Враховуючи викладене, у діях Позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, за яке на Позивача винесено оскаржувану постанову. Ніхто не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за правопорушення, яке він не вчиняв.

Згідно зі ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вказане свідчить, що відповідними діями відповідач, не з`ясувавши всіх обставин справи, порушив права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, постанова серії РАП № від 17.07.2023, що винесена спеціалістом 1 категорії інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил паркування та тимчасового затримання транспортних засобів управління безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Жидяком Володимиром Андрійовичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, та постанова серії РАП № від 14.07.2023, що винесена спеціалістом 1 категорії інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил паркування та тимчасового затримання транспортних засобів управління безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Глова Оксаною Зіновіївною, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП, не відповідають вимогам законодавства, а тому підлягають скасуванню.

Крім цього, суд наголошує, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, інші доводи сторін не впливають на вищевказані висновки суду.

Крім цього, до позовної заяви позивач долучив клопотання про поновлення строку на оскарження постанов про адміністративне правопорушення. Зазначене клопотання обґрунтовує тим, що йому не було відомо про винесення відносно нього постанов про накладення адміністративного стягнення, а оскаржувані постанови він отримав лише 28.05.2024.

При вирішенні питання про задоволення клопотання позивача про поновлення строку на оскарження постанов, суд виходив з такого.

У положеннях ч. 2 ст. 286 КАС України визначено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

При цьому, відповідно ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд встановив, що оскаржувані постанови позивач отримав 28.05.2024, що підтверджується конвертом та роздруківкою трекінгу відправлень Укрпошти. Суд визнає поважними причини пропуску позивачем строку на оскарження постанов про накладення адміністративного стягнення та приходить до висновку, що такий слід поновити.

Беручи до уваги вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов є обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Керуючись ст. ст. 72, 77, 90, 241-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову серії РАП № від 17.07.2023, що винесена спеціалістом 1 категорії інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил паркування та тимчасового затримання транспортних засобів управління безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Жидяком Володимиром Андрійовичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, та постанову серії РАП № від 14.07.2023, що винесена спеціалістом 1 категорії інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил паркування та тимчасового затримання транспортних засобів управління безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Глова Оксаною Зіновіївною, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП - скасувати.

На підставі п. 3 ч. 3 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України, справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня складення судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Відповідач: Департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради (адреса: 79008, м. Львів, пл. Ринок, 1, код ЄДРПОУ: 44448833).

Суддя Ольга ПАВЛЮК