Справа № 120/2716/24
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2024-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/2716/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Сало Павло Ігорович

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

02 вересня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2024 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (відповідача), в якому просив:

- визнання протиправним та скасування рішення відповідача 1 № 21 від 23.11.2023 про відмову у призначенні позивачу дострокової пенсії за віком, як учаснику бойових дій, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи період роботи з 15.03.1988 по 21.08.2001 в Мурованокуриловецькій міжгосподарській шляхово-будівельній дільниці "Райміжгоспшляхбуд".

Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 22.04.2024 позов задовольнив. Визнав протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 21 від 23.11.2023 про відмову в призначенні ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 15.03.1988 по 21.08.2001 відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 та повторно розглянути його заяву від 20.11.2023 про призначення достркової пенсії за віком, як учаснику бойових дій, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що на момент звернення за призначенням пенсії позивач досяг віку 56 років та згідно з наданих документів його страховий стаж становить 14 років 3 місяці 11 днів. При цьому до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 15.03.1988 по 21.08.2001 оскільки печатка, якою завірено запис про звільнення, не придатна для сприйняття змісту, відсутня інформація про реорганізацію підприємства, відсутні відомості про роботу в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (в даних персоніфікованого обліку).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що обов`язок належного оформлення трудових книжок покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб, а обов`язки по сплаті страхових внесків, а також звітування про найманих працівників (застрахованих осіб) та відповідальність за неналежне їх виконання покладена на страхувальника.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20.11.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з заявою про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". До заяви позивач додав ряд документів, зокрема трудову книжку, військовий квиток, диплом про навчання, посвідчення учасника бойових дій, документ про стаж.

За принципом екстериторіальності заяву позивачки було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області та прийнято рішення від 23.11.2023 № 21, яким відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком.

Зі змісту рішення слідує, що страховий стаж позивача становить 14 років 03 місяці 11 днів, при необхідному 25 років. Разом з тим до страхового стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 15.03.1988 по 21.08.2001, оскільки печатка, якою завірено запис про звільнення, не придатна для сприйняття змісту, відсутня інформація про реорганізацію підприємства, відсутні відомості про роботу в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Вважаючи протиправним рішення пенсійного органу щодо відмови у призначені дострокової пенсії за віком, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Так, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

При цьому, військовослужбовці, які брали участь у бойових діях, мають право на призначення дострокової пенсії після досягнення чоловіками 55 років та за наявності у них страхового стажу не менше 25 років.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а.

Спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція № 58).

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1 Інструкції № 58).

Системний аналіз вищезазначених положень, дає підстави дійти обґрунтованого висновку, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідачами не заперечується той факт, що позивач був військовослужбовцем, який брав участь у бойових діях. Також дана обставина підтверджується посвідчення серії НОМЕР_2 , відповідно до якого ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій.

Крім того, на момент звернення із заявою про призначення дострокової пенсії вік позивача становив 56 років, що є достатнім в розумінні вимог п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058-ІV.

Разом з тим, підставою для прийняття рішення про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком став висновок про відсутність у позивача достатнього страхового стажу, а саме 25 років. У рішенні про відмову у призначенні пенсії від 23.11.2023 № 21 зазначено, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 15.03.1988 по 21.08.2001, оскільки печатка, якою завірено запис про звільнення, не придатна для сприйняття змісту, відсутня інформація про реорганізацію підприємства, відсутні відомості про роботу в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Із записів у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 судом встановлено наступне:

- відповідно до запису № 8 позивач прийнятий машиністом автокрана п`ятого розряду;

- згідно із записом № 9 позивача звільнено з роботи за угодою сторін; відповідний запис засвідчений печаткою підприємства.

Як вірно наголошує суд першої інстанції, на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальну неправильність оформлення досліджуваного документу, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства. Цей висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, що наведена у постановах від 25.04.2019 у справі № 593/283/17 та від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а, формальні неточності в документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження органами пенсійного фонду в реалізації особою конституційного права на соціальний захист та призначення пенсії.

Вищезазначене додатково підтверджується тим, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.93 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тобто, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а тому й не може впливати на його особисті права. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності вини позивача в частині відсутності у трудовій книжці інформації про реорганізацію підприємства, на якому працював позивач, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.

Доводи відповідача щодо іншої причини не зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу, а саме відсутності відомостей про роботу в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, колегія суддів сприймає критично, оскільки обов`язки по сплаті страхових внесків, а також звітування про найманих працівників (застрахованих осіб) та відповідальність за неналежне їх виконання покладена на страхувальника.

Разом з тим, виходячи із встановлених у цій справі обставин, внаслідок невиконання страхувальником своїх обов`язків тягар негативних наслідків у вигляді неврахування періоду роботи до страхового стажу та відмови у призначенні пенсії покладено на позивача, що є неприпустимим та суперечить основним засадам в сфері соціального захисту.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Судуу від 17.07.2019 (справа № 144/669/17) та від 20.03.2019 (справа № 688/947/17), за змістом якої, несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку.

Таким чином, з огляду на відповідні записи трудової книжки, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що відповідач необґрунтовано та безпідставно не зарахував до страхового стажу позивача період його роботи з 15.03.1998 по 21.08.2001. Відтак зазначений період підлягає врахуванню при обчисленні страхового стажу позивача в цілях призначення дострокової пенсії за віком.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.