Справа № 620/4862/24
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2024-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4862/24 Суддя (судді) першої інстанції: Скалозуб Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Епель О.В., Файдюка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в якому просила:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування» від 09.07.2003 № 1058- IV.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити грошову допомогу відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058- IV у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 червня 2024 року адміністративний позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 02.08.2023 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком та одноразової грошової допомоги, проте отримала лист від 04.09.2023, в якому рекомендовано для зарахування періоду роботи в «Консультативно-діагностичному центрі» Голосіївського району м. Києва надати уточнюючу довідку, в якій зазначити до якого закладу охорони здоров`я відноситься дана установа.

Позивач отримала додатково довідку про підтвердження місця роботи від 22.09.2023 №62 видану Комунальним некомерційним підприємством «Перинатальний центр м. Києва» та довідку від 02.10.2023 №38, видану Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 Голосіївського району м. Києва» та повторно звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 11.10.2023 № 49 відмовлено позивачеві в призначенні грошової допомоги, оскільки в наданих довідках відсутня підстава їх видачі, а тому не можуть бути враховані для підрахунку страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги та її виплату. За даними індивідуальних відомостей про застраховану особу ОК-5 відсутня сплата за липень 2023 року (а.с. 42).

Разом з тим, з огляду на матеріали справи, пенсія за віком ОСОБА_1 була призначена, що підтверджує копія пенсійного посвідчення, виданого 15.08.2023 (а.с. 27).

Таким чином, спірним у даній справі є право ОСОБА_1 на призначення грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування».

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, позивач звернулась до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, право на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій мають особи за наявності таких умов: досягнення особою пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV; робота в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; наявність відповідного страхового стажу, зокрема, 30 років для жінок; не отримання ними будь-якої пенсії до цього.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом цієї норми вбачається, що необхідність надання уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників виникає при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

З трудової книжки позивача, копія якої наявна в матеріалах справи (а.с. 28-34), слідує, що весь стаж роботи ОСОБА_1 з 05.08.1983 по день звернення за призначенням пенсії на посадах сестри медичної в медичних установах.

Записи в трудовій книжці позивача про її періоди роботи виконані роботодавцем у відповідності до положень Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників і не містять неточних або неправильних записів чи будь-яких виправлень.

Також відсутні відомості щодо сумнівів територіального органу пенсійного фонду з підстав будь-якого запису трудової книжки.

Суд звертає увагу, що за приписами наведеної норми уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати лише в разі, коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

При цьому, наявність в органу Пенсійного фонду сумнівів у достовірності відомостей в поданих документах може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак це не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого стажу.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №127/9055/17. Як зазначив Верховний Суд, наявність в органів, що призначають пенсію, права вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено пунктом 4.7 Порядку №22-1.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (далі Порядок №1191), який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV.

Відповідно до пункту 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Як встановлено пунктом 5 Порядку №1191, грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», станом на день її призначення. Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати (пункти 6, 7 Порядку №1191).

Отже, Порядком №1191 визначено право осіб, яким призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058-IV, на отримання грошової допомоги за умови дотримання встановлених пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону умов.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909 затверджений Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (далі Перелік №909).

Згідно з розділом 2 «Охорона здоров`я» Переліку № 909, право на пенсію за вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), які працювали у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічних закладів, діагностичних центрів.

Отже, Переліком № 909 визначено лікарняні заклади і посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років. При цьому, однією із категорій осіб про які йдеться у вказаному вище розділі Переліку № 909 є лікарі та середній медичний персонал, що працюють у лікарняних закладах.

Слід також зауважити, що листом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 04.09.2023 було повідомлено ОСОБА_1 , що Переліком закладів охорони здоров`я затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 №385, не передбачений такий заклад охорони здоров`я, як консультативно-діагностичний центр. Для зарахування періоду роботи в «Консультативно-діагностичному центрі» Голосіївського району м. Києва рекомендовано надати уточнюючу довідку, в якій зазначити до якого закладу охорони здоров`я відноситься дана установа.

Саме цей лист став підставою для звернення позивача за додатковою довідкою, яка і була подана при звернення повторно. Крім того, довідка №24 видана 26.09.2023 Комунальним некомерційним підприємством «Консультативно-діагностичний центр» Голосіївського району м. Києва містить інформацію про те, що ОСОБА_1 працює у КНП «Консультативно-діагностичний центр» Голосіївського району м. Києва на посаді сестри медичної акушерсько-гінекологічного відділення філії № 3 з 01.11.2013 (наказ від 01.11.2013 № 206-к) по теперішній час. Відповідно до статуту КНП «Консультативно-діагностичний центр» Голосіївського району м. Києва, затвердженого Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 19.06.2023 №510, комунальне некомерційне підприємство «Консультативно-діагностичний центр» Голосіївського району м. Києва (далі - Підприємство) є закладом охорони здоров`я, неприбутковим підприємством, заснованим на комунальній власності територіальної громади м. Києва, віднесеним до сфери управління Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації. Підприємство створено відповідно до рішення Київської міської ради від 17.04.2013 № 119/9176 «Про питання діяльності Центральної районної Поліклініки Голосіївського району м. Києва» та є правонаступником усіх прав та обов`язків Центральної районної Поліклініки Голосіївського району м. Києва. Підприємство утворено з метою надання первинної медичної допомоги, спеціалізованої медичної допомоги, паліативної допомоги, реабілітаційної допомоги у сфері охорони здоров`я. Предметом діяльності Підприємства медична практика (а.с. 36).

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що стаж роботи ОСОБА_1 на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в повній мірі підтверджується матеріалами справи, а наявність страхового стажу та досягнення відповідного віку й непризначення раніше іншого виду пенсії, в сукупності дає підстави для висновку щодо наявного права у ОСОБА_1 на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Щодо органу, який має приймати рішення про призначення пенсії, суд зазначає, що Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанов правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1 та від 16.12.2020 №25-1), передбачає можливість застосування екстериторіального призначення та перерахунку пенсій.

Так, згідно із пунктом 4.2 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до пункту 4.3 Порядку №22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.

Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Пунктом 4.10 Порядку №22-1 передбачено, що після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Відповідно до наявних у матеріалах справи доказів, заява позивача про призначення допомоги розглянута за екстериторіальним принципом ГУ ПФУ в Чернігівській області й рішення про відмову в такому прийнято саме вказаним територіальним органом Пенсійного фонду України.

За наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області не доведено правомірності своїх дій в частині відмови позивачу у нарахуванні та виплаті грошової допомоги, яка передбачена пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, а тому належним захистом порушеного права в даному випадку є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про відмову в призначенні грошової допомоги та зобов`язання відповідача призначити одноразову грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії, відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV та провести її виплату.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 червня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя О.В.Епель

суддя В.В.Файдюк