Справа № 940/884/24
Суддя: Мандзюк С. В.
Дата ухвалення: 2024-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

03.09.2024 Провадження по справі № 2-а/940/9/24
Справа № 940/884/24
РІШЕННЯ
Іменем України
03 вересня 2024 року Тетіївський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Мандзюка С.В.
за участю секретаря судового засідання Мудрик Н.А.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в місті Тетієві Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Тетіївської міської ради про скасування постанови № 2.13.12-12/120 про накладення адміністративного стягнення від 28.06.2024 року,
ОСОБА_1 звернувся до Тетіївського районного суду Київської області з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову № 2.13.12-12/120 про накладення на нього адміністративного стягнення від 28.06.2024 року, винесену адміністративною комісією при виконавчому комітеті Тетіївської міської ради, а провадження по справі закрити.
Позовна заява мотивована тим, що 28.06.2024 року адміністративною комісією при виконавчому комітеті Тетіївської міської ради розглянуто протокол про адміністративне правопорушення від 19.06.2024 року, що надійшов від інспекції з благоустрою виконавчого комітету Тетіївської міської ради, яким встановлено, що ОСОБА_1 відмовляється укладати договір на вивезення твердих побутових відходів від свого домогосподарства, порушуючи правила благоустрою Тетіївської територіальної громади, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 152 КУпАП. За результатами розгляду 28.06.2024 року комісією було винесено постанову № 2.13.2-12/120 про накладення адміністративного стягнення, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 152 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680,00 грн.
Позивач вважає, що оскаржувана постанова винесена протиправно та підлягає скасуванню. Також зазначив, що на засідання адміністративної комісії його не викликали, про те, що його в чомусь звинувачують він не знав, договір на вивезення твердих побутових відходів від свого домогосподарства не заключав, так як договір - це вільний вияв волі особи і вважав, що у нього наявне право не заключати договір про надання послуг з поводження з побутовими відходами. Таким чином, вважає, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП.
За таких обставин, позивач просить скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності.
Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 01.08.2024 року відкрито провадження в справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
15.08.2024 року від представника відповідачавиконавчого комітету Тетіївської міської ради на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить застосувати строки позовної давності та в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відзив обґрунтовано тим, що твердження позивача є хибними, позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом, оскільки позивач знав, що на нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 152 КУпАП від 19.06.2024 року, так як на даному протоколі є його особистий підпис. Крім того, 22.02.2024 року під час інспектування вул. Комарова в м. Тетіїв спеціалістами інспекції благоустрою виконавчого комітету Тетіївської міської ради всім власникам домогосподарств, в тому числі і ОСОБА_1 , які не уклали договори на вивезення твердих побутових відходів, в письмовій формі було запропоновано звернутись до КП «Благоустрій», так як дане підприємство є єдиним надавачем таких послуг по місту, та укласти зазначені договори. Разом з тим, ОСОБА_1 завчасно по телефону було повідомлено секретарем адміністративної комісії про те, що на розгляд надійшов протокол про адміністративне правопорушення, на що він в грубій формі повідомив, що на засідання не прийде та договір заключати не буде. Також, звертає увагу суду на те, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження факту поважності пропуску процесуального строку звернення до суду з даним позовом (а. с. 24-32).
Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Судом встановлено, що 28.06.2024 року адміністративною комісією при виконавчому комітеті Тетіївської міської ради винесена постанова № 2.13.2-12/120 про накладення адміністративного стягнення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП із застосуванням штрафу у розмірі 680 гривень, у якій зазначено, що, адміністративна комісія при виконавчому комітеті Тетіївської міської ради у складі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 розглянувши протокол про адміністративне правопорушення від 19.06.2024 року № 28, що надійшов від інспекції з благоустрою виконавчого комітету Тетіївської міської ради, встановили, що ОСОБА_1 , зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 , вчинив адміністративне правопорушення, а саме: відмовляється укладати договір на вивезення твердих побутових відходів від свого домогосподарства, порушуючи правила благоустрою Тетіївської територіальної громади, чим вчиняє правопорушення, передбачене ст. 152 КУпАП «Порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів» (а. с. 9).
Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 351 Закону України «Про відходи» власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі, джерел утворення побутових відходів укладають договори з виконавцем послуг з вивезення побутових відходів, здійснюють оплату послуг з поводження з побутовими відходами та забезпечують роздільне збирання побутових відходів.
Верховний Суд у постанові № 646/834/17 від 11.11.2019 року у складі об`єднаної палати КЦС зазначив, що договір з вивезення відходів містить в собі також елементи договору приєднання (стаття 634 ЦК України), оскільки договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Крім того, фактично вивезення відходів є видом житлово-комунальних послуг, що надаються мешканцям певної адміністративно-територіальної одиниці, і на ці правовідносини вочевидь розповсюджується Закон України «Про житлово-комунальні послуги».
Також Верховний Суд підкреслив, що цим законом передбачено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Такі положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» свідчать про обов`язковість договору щодо житлово-комунальних послуг для споживача та неможливість споживача відмовитись від укладання договору.
Неукладення договору тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст. 152 КУпАП.
Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до вимог ст. 293 КУпАП та роз`яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1988 року №6 "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення", орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного.
Згідно ст. 152 КУпАП порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Тобто, з аналізу вказаного вбачається, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності у даному випадку повинна передувати протиправна, винна (умисна або необережна) бездіяльність, яка полягає у не укладенні договору на вивіз твердих побутових відходів (ТПВ) зі спеціалізованими підприємствами.
Згідно з ч. 2 ст. 218 КУпАП, адміністративні комісії при виконавчих органах сільських, селищних рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 92, статтею 99 (коли правопорушення вчинено громадянином), статтями 103-1, 103-2, 104, статтею 136 (за вчинення порушень на автомобільному транспорті), статтями 141, 142, 150-152, статтями, 155, 155-2, частиною другою статті 156, частинами першою - четвертою статті 156-1, статтями 156-2, 159, частиною першою статті 163-17, статтею 175-1 (за порушення, вчинені у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтею 179, статтею 180 (крім справ щодо батьків неповнолітніх або осіб, які їх замінюють), частиною четвертою статті 181, частиною першою статті 182, статтями 183, 186, 212-1 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" встановлено, що благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення га озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових га екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.
Фізичні та юридичні особи у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані дотримуватися правил благоустрою територій населених пунктів, не порушуючи права і законні інтереси інших суб`єктів благоустрою населених пунктів (п. 2 ч. 2 ст.17 Закону України "Про благоустрій населених пунктів").
За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 20 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста).
Частиною першою статті 10 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" передбачено, що до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить: затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів; затвердження правил благоустрою територій населених пунктів; створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб`єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб); визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою.
Частиною 4 статті 20 вказаного Закону передбачено, що рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.
Також, відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" правила благоустрою території населеного пункту це нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. У разі якщо відповідною сільською, селищною, міською радою не прийнято рішення про затвердження Правил, застосовуються Типові правила. Орган місцевого самоврядування забезпечує вільний доступ населення до затверджених Правил.
Відповідно до ст. 10 ч. 1 п. 2 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить затвердження правил благоустрою територій населених пунктів.
Підпунктом 5.4.4. пункту 5.4 Правила благоустрою території Тетіївської територіальної громади в новій редакції затверджених Рішенням шостої сесії VIII скликання Тетіївської міської ради № 257-06-VIII від 25 травня 2021 року встановлено, що керівники (власники) підприємств, установ, організацій усіх форм власності, власники індивідуальних садиб забезпечують вивіз побутового сміття зі своєї прилеглої (закріпленої) території шляхом укладення відповідних договорів зі спеціалізованими підприємствами міста. У разі самостійного вивезення побутового (вуличного) сміття керівники (власники) підприємств, установ, організацій усіх форм власності, укладають договір з відповідними спеціалізованими підприємствами на утилізацію сміття на міському полігоні по знешкодженню твердих побутових відходів.
Згідно ч. 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про відходи» громадяни України, іноземці та особи без громадянства зобов`язані: а) дотримуватися вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері поводження з відходами; б) вносити в установленому порядку плату за користування послугами з вивезення побутових відходів; в) виконувати інші обов`язки, передбачені законами, щодо запобігання забрудненню навколишнього природного середовища відходами.
Як встановлено судом, позивачем на підтвердження неправомірності оскаржуваної постанови не надано жодних доказів, факт не укладення позивачем договору на вивіз твердих побутових відходів підтверджується матеріалами справи та не заперечується самим позивачем.
Натомість, на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, представником відповідача надано до суду копію протоколу про адміністративне правопорушення № 28 від 19.06.2024 року винесеного інспекцією з благоустрою виконавчого комітету Тетіївської міської ради, який підписаний особисто позивачем ОСОБА_1 , який не надав жодних заперечень під час його складення.
Статтею 1 Закону України «Про відходи» визначено, що послуги з вивезення побутових відходів - збирання, зберігання та перевезення побутових відходів, що здійснюються у населеному пункті згідно з правилами благоустрою, затвердженими органами місцевого самоврядування.
Відповідно до ст. 17 ч. 4 Закону України «Про відходи» суб`єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами укладають договори з юридичною особою, яка в установленому порядку визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів на певній території, на якій знаходиться об`єкт утворення відходів.
Згідно п. 3 Правил надання послуг з поводження з побутовими відходами, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1070 від 10 грудня 2008 року, послуги з поводження з побутовими відходами надаються суб`єктом господарювання, визначеним органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах в установленому законодавством порядку виконавцем послуг з вивезення побутових відходів. Договір про надання послуг укладається між споживачем та виконавцем послуг з вивезення побутових відходів відповідно до Типового договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами, що додається.
Відповідно до постанови Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року №6-110 цс12, зазначено, що укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Визначений правовою нормою ст. 77 КАС України обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі № 520/2261/19.
З огляду на наведені вище норми права, встановлені фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 умисно ухиляється від укладення договору на вивіз твердих побутових відходів, а постанова № 2.13.2-12/120 адміністративної комісії при виконавчому комітеті Тетіївської міської ради від 28.06.2024 року про накладення адміністративного стягнення винесена з дотриманням норм чинного законодавства, стягнення застосовано без порушень, в межах санкції ст. 152 КУпАП, за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, тому підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні.
Більш того, доказів, які мали б спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем надано не було і судом таких обставин не встановлено.
З огляду на вищезазначене, суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 246 КАС України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.
Враховуючи, що підстави для задоволення позову відсутні, тому понесені судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору, покладаються на позивача.
У контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.
Керуючись статтями 7, 9, 152, 245, 251, 268, 280, 283 КУпАП, статтями73, 77, 241-246, 250, 286 КАС України, суд
вирішив:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Тетіївської міської ради про скасування постанови № 2.13.12-12/120 про накладення адміністративного стягнення від 28.06.2024 року - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя С.В. МАНДЗЮК