Справа № 480/1408/24
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2024-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 р. Справа № 480/1408/24

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.05.2024 (головуючий суддя І інстанції: Н.В. Савицька) по справі № 480/1408/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області , Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 22.01.2024 за № 50 про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у призначенні пенсії по інвалідності;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу період навчання з 01.09.1978 по 20.07.1981 згідно диплому НОМЕР_1 від 20.07.1981 та період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 призначити з 16 січня 2024 року ОСОБА_1 , пенсію по інвалідності.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 23.05.2024 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 22.01.2024 за № 50 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1978 по 20.07.1981 та періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.01.2024 про призначення пенсії по інвалідності на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та прийняти рішення по суті заяви від 16.01.2024 з урахуванням періодів навчання, роботи та правової оцінки, наданої судом по даній справі.

У задоволенні інших вимог - відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

ГУ ПФУ в Чернігівській області не погодившись із рішенням суду в частині задоволення позову, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову .

Апеляційна скарга мотивована тим, суд першої інстанції, не взяв до уваги вимоги п. 8 Порядку №637 якими передбачено, що період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Наголошує, що до страхового стажу позивача правомірно не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки на титульній сторінці трудовий запис про зміну прізвища « ОСОБА_2 » - « ОСОБА_3 » не завірено печаткою, відсутнє свідоцтво про шлюб та період навчання з 01.09.1978 по 20.07.1981 згідно диплому НОМЕР_1 від 20.07.1981.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді ОСОБА_4 , на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначений новий склад колегії: головуючий суддя Русанова В.Б., судді Перцова Т.С., Присяжнюк О.В.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст. 311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії від 16.01. 2024 року, на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено ГУ ПФУ в Чернігівській області.

22.01.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області прийнято рішення № 50 про відмову в призначенні пенсії.

Підставою відмови зазначено відсутність необхідного страхового стажу, адже до страхового стажу ОСОБА_1 не заховано: період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки на титульній сторінці трудової запис про зміну прізвища " ОСОБА_2 " - " ОСОБА_3 " не завірено печаткою, а свідоцтво про шлюб відсутнє; період навчання з 01.09.1978 по 20.07.1981 згідно диплому НОМЕР_1 від 20.07.1981, оскільки відсутні документи про зміну прізвища " ОСОБА_2 " - " ОСОБА_3 " та відсутній підпис голови комісії.

Не погодившись з даним рішенням відповідача, позивач звернулася з позовною заявою до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення пенсійного органу прийнято не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та з метою належного захисту прав позивача, зобов`язав зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1978 по 20.07.1981 та періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 .

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Згідно зі ст. 30 Закону № 1058-IV визначено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого ст. 32 цього Закону.

Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Відповідно до ч.1 ст. 32 Закону № 1058-IV особи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 26 цього Закону - 15 років.

Згідно з ч.ч.1 та 2 ст. 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно вимог ч. 4 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Так, абз. 1 пп. 2 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 за № 22-1(далі - Порядок № 22-1) передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за № 637 (далі Порядок № 637).

Відповідно до абз. 1, 2 п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України № 58 від 29 липня 1993 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі -Інструкція № 58).

Відповідно до пункту 1.1 "Загальні положення" Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Надання додаткових документів на підтвердження трудового стажу передбачено у разі відсутності трудової книжки або якщо записи про періоди роботи містять неправильні чи неточні записи саме про періоди роботи.

Так, згідно із пп. 2.2 п. 2 Інструкції № 58, заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст" "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

Відповідно до пп. 2.11 п. 2 Інструкції № 58, відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

За приписами пп. 2.12 п. 2 Інструкції № 58 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до пп. 2.4. п.2 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Аналогічні положення щодо правил заповнення трудових книжок містить Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974р. № 162, яка була чинна на момент внесення відповідних записів.

Аналіз вищенаведених положень дозволяє дійти висновку, що відповідальним за заповнення трудової книжки, у тому числі внесення до неї записів, є підприємство роботодавець.

Суд зазначає, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

У постанові від 30.09.2021р. по справі №300/860/17 Верховний Суд дійшов висновку, що загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Таким чином, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 10.10.2019 року у справі №234/4585/17, від 25.04.2019 року у справі №159/4178/16-а.

Щодо періоду роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 .

Як вбачається з трудової книжки, позивача НОМЕР_2 на титульній сторінці трудової запис про зміну прізвища " ОСОБА_2 " - " ОСОБА_3 ".

Доводи апелянта про не зарахування трудового стажу позивачу з трудової книжки НОМЕР_2 , адже запис на титульній сторінці трудової про зміну прізвища " ОСОБА_2 " - " ОСОБА_3 " не завірена печаткою та відсутнє свідоцтво про шлюб, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Згідно з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року №162, робітники та службовці, які надходять на роботу, зобов`язані пред`являти адміністрації підприємств трудову книжку, оформлену в установленому порядку (п.1.2). У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність (п.2.2). Відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами), та дата народження зазначаються на підставі паспорта або свідоцтва про народження (п.2.10). Після вказівки дати заповнення трудової книжки працівник підписом засвідчує правильність внесених відомостей (п.2.11). Зміни записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові та дату народження проводяться адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, імені, по батькові та ін.) та з посиланням на номер та дату цих документів. Вказівка зміни вноситься першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рисою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище чи ім`я, по батькові, дата народження та записуються нові дані. Посилання на відповідні документи записуються на внутрішній стороні обкладинки, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п.2.12).

З матеріалів справи, а саме з копії сторінок трудової книжки серії НОМЕР_2 вбачається, що книжка була видана на ім`я ОСОБА_1 .

У вказаній трудовій книжці прізвище « ОСОБА_2 » закреслено та під ним записано нове прізвище « ОСОБА_3 », а на внутрішній стороні обкладинки трудової книжки внесено запис про те, що прізвище змінене на підставі свідоцтва про шлюб із зазначенням його номеру та відбитком печатки підприємства.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивач надав суду першої інстанції копію свідоцтва про укладення шлюбу, відповідно до якого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 09.11.1984 року зареєстрували шлюб та що прізвище дружини після укладення шлюбу змінилось на « ОСОБА_3 ».

Відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 року №301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Також суд першої інстанції вірно зазначив, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Крім цього, вірним буде зазначити, що на особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Таки висновки відповідають позиції викладеної в постановах Верховного Суду від 29.03.2019 року у справі №548/2056/16-а, від 21.02.2018 року у справі №687/975/17.

Крім того відповідачем не надано доказів вчинення дій щодо з`ясування належності трудової книжки позивачці, зокрема пропонування їй надати свідоцтво про шлюб.

За таких обставин, суд першої інстанції вірно зробив висновок, що посилання відповідача у оскаржуваному рішенні на не зарахування періодів роботи позивача згідно з трудовою книжкою у зв`язку з недодержанням вимог інструкції про ведення трудових, а саме не зазначення дати видачі свідоцтва про шлюб є необґрунтованим та безпідставним, а тому позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача при призначенні пенсії врахувати трудову книжку позивача серії НОМЕР_2 належать до задоволення.

Щодо зарахування до трудового стажу періоду навчання з 01.09.1978 по 20.07.1981.

Згідно з наявною в матеріалах справи копії диплому №239582 від 20.07.1981 року, позивач у період з 01.09.1978 по 20.07.1981 року навчалась у середньому професійному училищі №155 отримала загальну середню освіту та було присвоєно кваліфікацію по професії робітник озеленення 2 розряду.

З огляду на записи в трудовій книжці позивач після закінчення навчання 21.07.1981 року була прийнята на роботу робітником озеленення 2 розряду.

Відповідно до Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» №103/98-ВР від 10.02.1998 року, з наступними змінами і доповненнями, а саме ч.1 ст.38 «Гарантії соціального захисту здобувача освіти та випускника закладу професійної (професійно-технічної) освіти», час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Тобто, однією з умов для зарахування періоду навчання до страхового стажу є саме працевлаштування за набутою професією.

Позивач після закінчення навчання набула кваліфікацію робітника озеленення 2 розряду, а працевлаштувалась робітником озеленення 2 розряду, а тому спірний період навчання з 01.09.1978 по 20.07.1981 року підлягає зарахуванню.

Доводи апеляційної скарги в частині відсутності періоду навчання в дипломі, колегія суддів відхиляє, адже в трудові книжці НОМЕР_2 позивача наявна інформація, що позивач у період з 01.09.1978 по 20.07.1981 навчалась в СПУ №155 м. Москва.

Крім того, з наявної в справі копії диплому вбачається, що ОСОБА_6 з 01.09.1978 поступила та до 20.07.1981 закінчила повний курс середнього професійно-технічного училища за професією робочий зеленого господарства. (а.с.17-18) Це же період зазначений і в трудовій книжці позивачки.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що період навчання з 01.09.1978 по 20.07.1981 року підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача та позовні вимоги в цій частині належать до задоволення.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо того, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 22.01.2024 за № 50 підлягає скасуванню як протиправне, а відповідна позовна вимога - задоволенню.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.05.2024 по справі № 480/1408/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова О.В. Присяжнюк