Справа № 802/1905/16-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2024-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

04 вересня 2024 р. Справа № 802/1905/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування вимоги, рішення про застосування штрафних санкцій, податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

У 2016 року до Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали адміністративної справи за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, в якому позивач просив визнати протиправним та скасувати:

вимогу Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 18.10.2016 № ;

рішення Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області про застосування штрафних санкцій від 02.11.2016 № ;

податкові повідомлення-рішення Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 02.11.2016 № , № та № ;

податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Вінницькій області від 25.01.2017 № та № .

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 16.03.2017 залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19.09.2017 адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано наступні рішення Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області: вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18.10.2016 № , рішення про застосування штрафних санкцій від 02.11.2016 № , податкові повідомлення-рішення від 02.11.2016 № , № та № .

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області від 25.01.2017 № та № .

Разом із тим, постановою Верховного Суду від 11.04.2024 частково задоволено касаційну скаргу Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області та Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області. Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 16.03.2017 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19.09.2017 у справі № 802/1905/16-а скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

22.04.2024 матеріали справи надійшли на адресу Вінницького окружного адміністративного суду.

Автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено головуючого суддю в справі Мультян Марину Бондівну.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 26.04.2024 адміністративну справу № 802/1905/16-а прийнято до свого провадження. Даною ухвалою запропоновано сторонам надати суду узагальнені письмові пояснення по суті спору та докази на підтримку своїх вимог та заперечень з урахуванням висновків суду касаційної інстанції за результатами касаційного перегляду справи, а також витребувано в АТ «Укрсиббанк» та у ФОП ОСОБА_1 додаткову інформацію та докази.

20.05.2024 від Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (правонаступник Головне управління ДПС у Вінницькій області) надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача, з посиланням на встановлені Верховним Судом обставини, просить у задоволені адміністративного позову відмовити, оскільки вважає, що Вінницька об`єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, Головне управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій діяли на підставі та в спосіб, передбачений законодавством.

Також, 23.05.2024 АТ «Укрсиббанк» надало витребувану інформацію щодо повідомлення ФОП ОСОБА_1 банку про зміну кредитора в зобов`язанні.

В свою чергу, сторона позивача не скористалася правом надати суду узагальнені письмові пояснення по суті спору та не виконала вимоги суду в частині зобов`язання подати докази, хоча із матеріалами справи представник позивача ознайомився 22.05.2024, про що свідчить власноручний його підпис на поданому клопотанні про ознайомлення з матеріалами справи. Після ознайомлення із матеріалами справи жодних заяв, клопотань подано не було. Про причини невиконання ухвали суду в частині витребування доказів, суд не повідомлено.

За таких обставин, зважаючи на вимоги частини 6 статті 162 КАС України, суд вважає, що розгляд справи може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Ухвалою суду від 04.09.2024 в порядку процесуального правонаступництва допущено заміну відповідачів у цій справі з Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області, Головного управління ДФС у Вінницькій області на їх правонаступника Головне управління ДПС у Вінницькій області (код ЄДРПОУ ВП 44069150, вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100).

Згідно частиною 5 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 67 Конституції України та статті 16 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі - ПК України), кожен зобов`язаний сплачувати податки, збори, інші обов`язкові платежі до держбюджету в порядку і розмірах, встановлених законом.

Судом встановлено, що у період з 27.09.2016 по 10.10.2016 Вінницька ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області провела планову документальну перевірку ФОП ОСОБА_1 , податковий номер НОМЕР_1 , щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, результати якої оформлені актом від 18.10.2016 №1059/1305/.

Відповідно до висновків зазначеного акта під час перевірки, зокрема, встановлено, що ФОП ОСОБА_1 порушено:

1) п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України (далі ПК України), у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення діяльності за період, що перевірявся, на суму 88726,56 грн., в т.ч. за 2015 рік в сумі 88726,56 грн.;

2) ч. 2 ст. 9, п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", в результаті чого занижено єдиний внесок, нарахований з чистого оподатковуваного доходу, в сумі 84165,52 грн.;

3) п.п. 1.2, 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, внаслідок чого занижено нарахування військового збору на суму 8057,10 грн. у зв`язку із заниженням чистого оподатковуваного доходу за 2015 рік на суму 537140,00 грн.

4) ст.1 Закону України №185/94-ВР від 23.09.1994 "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті № (зі змінами та доповненнями) та п.1 Постанови Правління Національного Банку України від 01.02.2014 № 758 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" - в частині порушення законодавчо встановлених строків надходження валютної виручки по контракту № 25-11/14 від 25.11.2014, укладеному із нерезидентом Przedsiebiorstwo Handlowo - Ustugowe Michal Kus (Польща), сума нарахованої пені становить 552120,97 грн.

На підставі акта перевірки від 18.10.2016 №1059/1305/ Вінницька ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області прийняла 02.11.2016 податкові повідомлення-рішення:

№ про нарахування пені за порушення у сфері ЗЕД у сумі 552120,97 грн.;

№ про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування у сумі 110908,20 грн.;

№ про збільшення грошового зобов`язання з військового збору у сумі 10071,38 грн.

Крім того, Вінницька ОДПІ Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на підставі акта перевірки прийняла рішення про застосування штрафних санкцій від 02.11.2016 №041611305, яким визначив штрафну санкцію з єдиного соціального внеску в розмірі 8416,55 грн., та сформувала вимогу від 18.10.2016 №, яким визначив позивачу зобов`язання з єдиного соціального внеску в розмірі 84165,52 грн.

На зазначені податкові повідомлення-рішення ФОП ОСОБА_1 подав скаргу згідно зі ст.56 ПК України до ГУ ДФС у Вінницькій області, за результатами розгляду якої прийнято рішення від 04.01.2017 № 2/Б/02-32-10-01 про відмову в її задоволенні.

Під час розгляду скарги згідно з наказом Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 13.12.2016 № 1573 проведена документальна позапланова виїзна перевірка діяльності ФОП ОСОБА_1 , податкова адреса АДРЕСА_1 , з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, за результатами якої складений акт від 27.12.2016 №1369/1305/.

Відповідно до висновків зазначеного акта під час перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 порушено:

1) п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПК України, у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення діяльності за період, що перевірявся, на суму 100959,96 грн.;

2) ст.1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" (зі змінами та доповненнями) та п.1 Постанови Правління Національного Банку України "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" - в частині порушення законодавчо встановлених строків надходження валютної виручки по контракту № 25-11/14 від 25.11.2014, укладеному із нерезидентом Przedsiebiorstwo Handlowo - Ustugowe Michal Kus (Польща), сума нарахованої пені становить 804688,56 грн.;

3) п.п. 1.2, 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, внаслідок чого занижено нарахування військового збору на суму 8057,10 грн. за 2015 рік.

На підставі акта перевірки від 27.12.2016 №1369/1305/263691377 ГУ ДФС у Вінницькій області прийняла 25.01.2017 податкові повідомлення-рішення:

№ про збільшення на 252567,60 грн. суму грошового зобов`язання з штрафних санкцій у вигляді пені за порушення строків розрахунків у сфері ЗЕД:

№ про збільшення на 15291,75 грн. суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування, в т.ч. основний платіж 12233,40 фінансова (штрафна) санкція - 3058,35 грн.

Не погодившись з вимогою від 18.10.2016 № , рішенням про застосування штрафних санкцій від 02.11.2016 № , податковими повідомленнями-рішеннями Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 02.11.2016 № , № та № , податковими повідомленнями-рішеннями ГУ ДФС у Вінницькій області від 25.01.2017 № та № , вважаючи їх протиправними, позивач оскаржив їх до суду, що є предметом цього адміністративного позову.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку податковому повідомленню Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 02.11.2016 № про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування у сумі 110908,20 грн. та податковому повідомленню-рішенню ГУ ДФС у Вінницькій області від 25.01.2017 № про збільшення на 15291,75 грн. суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування, в т.ч. основний платіж 12233,40 фінансова (штрафна) санкція - 3058,35 грн., суд виходив такого.

В основу прийняття вказаних рішень суб`єктів владних повноважень стали висновки, зафіксовані в актах перевірки від 18.10.2016 та від 27.12.2016, про те, що ФОП ОСОБА_1 до складу витрат за 2015 рік безпідставно включено витрати в сумі 537140,00 грн., які документально не підтверджені, не пов`язані з господарською діяльністю, отриманням доходів та відповідно до наданих до перевірки банківських документів не оплачені. Перевіркою правильності проведення остаточного розрахунку податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік, що підлягає сплаті до бюджету самозайнятою особою ОСОБА_1 встановлено заниження суми податку, що підлягає сплаті до бюджету сумі 100959,96 грн., в т.ч. за 2015 рік в сумі 100959,96 грн.

При первинному розгляду справи суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що під час розгляду справи не підтвердилися висновки відповідачів про завищення позивачем витрат за період, що перевірявся, та заниження оподатковуваного доходу. Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що як вбачається з матеріалів справи, видаткові накладні, акти виконаних робіт, квитанції до прибуткових касових ордерів, які підтверджують факт придбання товарів та послуг (запчастин до автомобілів та ремонт автомобілів) у ФОП ОСОБА_2 на загальну суму 655060 грн., складені відповідно до вимог чинного законодавства, зазначені у них витрати повністю пов`язані з господарською діяльністю позивача, основним видом якої є « 49.41 Вантажний автомобільний транспорт», у зв`язку з чим підстави для їх неврахування у складі валових витрат були відсутні.

Разом з тим, Верховний Суд при касаційному розгляді справи зазначив, що судами попередніх інстанцій не зазначено дати та номерів видаткових накладних, актів виконаних робіт та квитанцій до прибуткових касових ордерів, які підтверджують факт придбання товарів та послуг (запчастин до автомобілів та ремонт автомобілів) у ФОП ОСОБА_2 на загальну суму 655060 грн. та які складені відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки наявні в матеріалах справи видаткові накладні складені на загальну суму 550560 грн., тоді як акти прийому-передачі виконаних робіт складені на загальну суму 104500 грн.

Тому Верховний Суд зазначив про передчасність висновків судів попередніх інстанцій про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 02.11.2016 № та від 25.01.2017 № .

Відтак надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно п 167.1. ст.167 ПК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті мінімальна заробітна плата).

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регулюється статтею 177 ПК України.

Так, відповідно до пункту 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно п. 177.4. ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.

За приписами п.44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно пункту 3 розділу І Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 73 від 07.02.2013 (із змінами та доповненнями) (далі Положення № 73) активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, призведе до отримання економічних вигод у майбутньому.

Доходи визначаються як збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників)

Витратами визначено вважати зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).

Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Положення 73 фінансова звітність повинна бути достовірною. Інформація, наведена у фінансовій звітності, є достовірною, якщо вона не містить помилок та перекручень, які здатні вплинути на рішення користувачів звітності.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно частини 1 статті 9 вказаного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені (пункт 5 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Згідно з підпунктом 2.1 та підпунктом 2.4 статті 2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 (далі за текстом - Положення № 88), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За підпунктом 2.5 Положення № 88, документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Отже, первинний документ, згідно з цим визначенням, має дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

При цьому, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і, власне, її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Суд зазначає, що для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій (видаткові накладні, акти виконаних робіт та інші).

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.02.2024 у справі № 160/25693/21.

Судом встановлено, що позивачем під час проведення як планової, так і позапланової перевірок надавались видаткові накладні, акти виконаних робіт, квитанції до прибуткових касових ордерів, які підтверджують реальність фактів придбання товарів та надання послуг (зокрема купівлю позивачем запчастин до автомобілів та ремонт автомобілів) у ФОП ОСОБА_2 на загальну суму 655060 грн, зокрема такі факти підтверджуються:

- Видатковою накладною №21 від 18.01.2015 на оплату запчастин (полурессора 886 для DAF XF95 (2 шт), шини 385/80R22.5 152/149М HS101 TAITONG (рульова)/грузові шини Taitong (6 шт), шини 385/80R22.5 152/149М Fesite HF668 (ведуча) (6 шт)) на суму 99840 грн. ФОП ОСОБА_2 ; Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №5 від 18.01.2015 ФОП ОСОБА_2 прийнято оплату за запчастини від ОСОБА_1 на суму 99840 грн., про що свідчить печатка та підпис ФОП ОСОБА_2

- Видатковою накладною №11 від 06.02.2015 на оплату запчастин (шини 385/80R22.5 152/149М HS101 TAITONG (6 шт), шини 3855/80R22.5 152/149М Fesite HF668 (6 шт)) на суму 76320 грн. ФОП ОСОБА_2 ; Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №15 від 06.02.2015 ФОП ОСОБА_2 прийнято оплату за запчастини від ОСОБА_1 на суму 76320 грн., про що свідчить печатка та підпис ФОП ОСОБА_2

- Видатковою накладною №87 від 23.03.2015 на оплату запчастин (шини 385/80R22.5 152/149М HS101 TAITONG (12 шт), шини 3855/80R22.5 152/149М Fesite HF668 (12 шт)) на суму 152640 грн. ФОП ОСОБА_2 ; Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №28 від 23.03.2015 ФОП ОСОБА_2 прийнято оплату за запчастини від ОСОБА_1 на суму 152640 грн., про що свідчить печатка та підпис ФОП ОСОБА_2

- Видатковою накладною №15 від 06.05.2015 на оплату запчастин (шини 385/80R22.5 152/149М HS101 TAITONG (8 шт), шини 855/80R22.5 152/149М Fesite HF668 (8 шт)) на суму 101760 грн. ФОП ОСОБА_2 ; Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №34 від 06.05.2015 ФОП ОСОБА_2 прийнято оплату за запчастини від ОСОБА_1 на суму 101760 грн., про що свідчить печатка та підпис ФОП ОСОБА_2

- Видатковою накладною №78 від 15.11.2015 на оплату запчастин (компресор поршевий BITZER 6F-40/2Y (1 шт)) на суму 120000 грн. ФОП ОСОБА_2 ; Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №72 від 15.11.2015 ФОП ОСОБА_2 прийнято оплату за запчастини від ОСОБА_1 на суму 120000 грн., про що свідчить печатка та підпис ФОП ОСОБА_2 .

Також відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт по ремонту автомобіля від 30.05.2015, за замовленням ОСОБА_1 фізична особа-підприємець ОСОБА_2 здійснив відновлювальні роботи (демонтаж/монтаж правої передньої дверки, ремонт передньої правої дверки, фарбування передньої правої дверки, витратні матеріали) автомобіля замовника. Загальна вартість виконаних робіт склала 8000 грн. У акті сторони визначили, що послуги надані у повному обсязі та, що претензій один до одного не мають.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №42 від 30.05.2015 ФОП ОСОБА_2 прийнято оплату за ремонт автомобіля від ОСОБА_1 на суму 8000 грн., про що свідчить печатка та підпис ФОП ОСОБА_2 .

Відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт по ремонту автомобіля від 14.09.2015, за замовленням ОСОБА_1 фізична особа-підприємець ОСОБА_2 здійснив відновлювальні роботи (ремонт двигуна) автомобіля замовника. Загальна вартість виконаних робіт склала 54000 грн. У акті сторони визначили, що послуги надані у повному обсязі та, що претензій один до одного не мають.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №64 від 14.09.2015 ФОП ОСОБА_2 прийнято оплату за ремонт автомобіля від ОСОБА_1 на суму 54000 грн., про що свідчить печатка та підпис ФОП ОСОБА_2 .

Відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт по ремонту автомобіля від 14.11.2015, за замовленням ОСОБА_1 фізична особа-підприємець ОСОБА_2 здійснив відновлювальні роботи (ремонт холодильної установки) автомобіля замовника. Загальна вартість виконаних робіт склала 42500 грн. У акті сторони визначили, що послуги надані у повному обсязі та, що претензій один до одного не мають.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №71 від 14.11.2015 ФОП ОСОБА_2 прийнято оплату за ремонт автомобіля від ОСОБА_1 на суму 42500 грн., про що свідчить печатка та підпис ФОП ОСОБА_2 .

Наявні видаткові накладні, акти виконаних робіт, квитанції до прибуткових касових ордерів наявні в матеріалах справи.

Суд зазначає, що первинні документи, зокрема видаткові накладні, акти прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг), квитанції до прибуткових касових ордерів оформлені відповідно до вимог, встановлених Законом № 996 та Положенням № 88 та складені в момент проведення кожної господарської операції або, а отже є підставою для включення даних по проведеним господарським операціям до податкового обліку платника податку.

Таким чином відповідно наданих до перевірки первинних документів, а саме видаткових накладних №21 від 18.01.2015, №11 від 06.02.2015, №87 від 23.03.2015, №15 від 06.05.2015, №78 від 15.11.2015 та квитанцій до прибуткового касового ордера №5 від 18.01.2015, №15 від 06.02.2015, №28 від 23.03.2015, №34 від 06.05.2015, №72 від 15.11.2015 позивачем придбано у ФОП ОСОБА_2 запчастини до автомобілів на загальну суму 550560 грн.

Відповідно до актів прийому-передачі виконаних робіт від 30.05.2015, від 14.09.2015 та від 14.11.2015, а також квитанцій до прибуткового касового ордера №42 від 30.05.2015, №64 від 14.09.2015, №71 від 14.11.2015, за замовленням позивача ФОП ОСОБА_3 надано послуги з ремонту автомобілів на загальну суму 104500 грн.

Таким чином надані позивачем видаткові накладні, акти виконаних робіт та квитанції до прибуткових касових ордерів підтверджують факт придбання товарів та послуг (запчастин до автомобілів та ремонт автомобілів) у ФОП ОСОБА_2 на загальну суму 655060 грн.

Суд враховує, що оцінку документам первинного обліку, правильності та повноти їх складання контролюючим органом під час перевірок не надано.

В акті планової перевірки від 18.10.2016 №1059/1305/ ці операції не були відображені зовсім, а в акті позапланової перевірки від 27.12.2016 №1369/1305/ не були враховані.

Так, під час позапланової перевірки було встановлено, що контрагентом продавцем і виконавцем робіт є ОСОБА_2 , розрахунок із яким проводився за готівкові кошти по прибуткових касових ордерах, фактично у 2015 році ОСОБА_2 господарську діяльність здійснював на загальній системі оподаткування і дохід від підприємницької діяльності 0 грн., декларація № від 12.01.2016, розрахунки за готівку заборонено, РРО не зареєстровано. В акті позапланової перевірки також вказано, що види господарської діяльності, які зазначено у ОСОБА_2 , не дають йому право на здійснення роздрібної торгівлі обладнанням і запасними частинами до автомобілів, а також проводити ремонт транспортних засобів. Враховуючі вказану інформацію, на переконання відповідачів, ОСОБА_2 не мав можливості здійснювати господарську діяльність, отже, й накладні не можуть бути використані як документи, що підтверджують витрати позивача за 2015 рік.

З цих підстав суд зазначає, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентом, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування витрат чи податкового кредиту, а тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи у вигляді несення відповідальності по податкових зобов`язаннях, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Цей підхід підтримано і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 по справі №160/3364/19, а також викладено в постановах Верховного Суду від 16.04.2019 у справі №804/6909/17, від 21.02.2020 у справі №815/253/16, від 17.07.2024 у справі №817/891/18 та від 26.07.2024 у справі № 826/11609/16.

Суд вважає необхідним, також, зауважити, що презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання, презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного, як це передбачено у частині другій статті 77 КАС України. Непідтвердження у ході судового розгляду належними доказами доводів податкового органу щодо нереальності господарських операцій платника надає таким доводам характеру припущень та не може слугувати підставою для визначення податкових донарахувань.

Контролюючим органом всупереч вимог Кодексу адміністративного судочинства України не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові та матеріально - технічні ресурси були недостатніми для проведення господарської діяльності контрагентом, як не було доведено та надано відповідних доказів, які б свідчили про наявність фактів, які встановлені судом, однак не були враховані під час прийняття рішень, та свідчили про протиправну поведінку контрагента та про обізнаність платника податків щодо такої та злагодженості дій між ними.

До того ж, стверджуючи про порушення контрагентами податкового законодавства, контролюючий орган повинен був провести зустрічні звірки задля з`ясування реальності спірних господарських відносин та правомірності відображення їх наслідків в обліку платника податків.

В той же час, суд вважає, що без надання належної правової оцінки первинним документам по взаємовідносинам позивача з контрагентом, в основу висновків акта перевірки від 27.12.2016 відповідачем фактично покладена інформація відносно контрагента, достовірність якої не доведена у встановленому законом порядку.

Так, всупереч вимог КАС України відповідачі не спростували законність дій платника податків (позивача), а лише зазначив про неможливість контрагентом ОСОБА_2 здійснювати господарську діяльність, тобто, фактично, контролюючим органом заміщено обов`язок спростування презумпції законності дій та рішень платника податків на обов`язок доводити контролюючому органу права на податковий облік певних операцій.

При цьому, зазначені в акті перевірки обставини стосуються лише господарської діяльності контрагента позивача і жодним чином не доводять недобросовісності позивача та відсутності реальності господарських операцій, адже видаткові накладні, акти виконаних робіт та квитанції до прибуткових касових ордерів повністю підтверджують факт придбання товарів та послуг (запчастин до автомобілів та ремонт автомобілів) у ФОП ОСОБА_2 на загальну суму 655060 грн., останні складені відповідно до вимог чинного законодавства, зазначені у них витрати повністю пов`язані з господарською діяльністю позивача, у зв`язку з чим підстави для їх неврахування у складі валових витрат були відсутні..

З огляду на викладене суд доходить висновку, що податкове повідомлення-рішення Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 02.11.2016 № про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування у сумі 110908,20 грн. та податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Вінницькій області від 25.01.2017 № про збільшення на 15291,75 грн. суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування, в т.ч. основний платіж 12233,40 грн. фінансова (штрафна) санкція - 3058,35 грн. є протиправними та підлягають скасуванню.

Надаючи оцінку податковому повідомленню-рішенню Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 02.11.2016 № про збільшення грошового зобов`язання з військового збору у сумі 10071,38 грн., суд виходив з такого.

Відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Згідно з підпунктами 1.1-1.4 цього пункту платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

ФОП ОСОБА_1 протягом 2015 року був платником військового збору. У податковій декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік нараховано військовий збір в сумі 252,00 грн., за ставкою 1,5 % суми чистого оподатковуваного доходу 16800,00 грн.

На переконання контролюючого органу, ФОП ОСОБА_1 занизив нарахування військового збору на суму 8057,10 грн. у зв`язку із заниженням чистого оподатковуваного доходу за 2015 рік на суму 537140,00 грн.

Водночас під час розгляду справи не підтвердилися висновки відповідачів про завищення позивачем витрат за період, що перевірявся, та заниження оподатковуваного доходу.

Відтак, оскільки відсутній факт заниження чистого оподатковуваного доходу, податкове повідомлення-рішення Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області № про збільшення грошового зобов`язання з військового збору у сумі 10071,38 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

Надаючи оцінку оскаржуваним вимозі про сплату боргу та рішенню про застосування штрафних санкцій, суд виходив з такого.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку встановлені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб-підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Частиною 11 статті 8 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до акта перевірки від 18.10.2016 під час перевірки достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на який нараховується єдиний внесок за 2011-2014 роки, встановлено, що на порушення п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI ОСОБА_1 занижено суму доходу, на який нараховується єдиний внесок, а саме за 2015 рік на суму 537140,00 грн. у зв`язку із заниженням чистого оподатковуваного доходу, що підлягає обкладанню податком на доходи фізичних осіб.

Водночас під час розгляду справи не підтвердилися висновки контролюючого органу про завищення позивачем витрат за період, що перевірявся, та заниження оподатковуваного доходу.

Відтак, оскільки відсутній факт заниження чистого оподатковуваного доходу, підлягають скасуванню й вимога Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування Вінницькою ОДПІ своєчасно ненарахованого єдиного внеску.

Щодо податкового повідомлення-рішення Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 02.11.2016 № на суму 552120,97 грн. та податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Вінницькій області від 25.01.2017 № на 252567,60 грн., суд виходить з наступного.

Так, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, зазначив, що зі сторони позивача відсутні порушення термінів зарахування валютної виручки та як наслідок підстави нарахування контролюючим органом пені, оскільки суди попередніх інстанцій вважають правомірним застосування позивачем під час провадження зовнішньоекономічної діяльності у розрахунках з контрагентом - нерезидентом такої форми припинення зобов`язань як відступлення права вимоги. Разом з тим суди зазначили, що частина валютної виручки, а саме в частині суми, яка не охоплена договором про відступлення права вимоги (грошового боргу), надійшла на рахунок позивача з порушення визначених чинним законодавством строків, що й визнав представник позивача у судовому засіданні, проте суд не може визнати протиправним рішення контролюючого органу в якійсь сумі, оскільки не можливо визначити у яке оскаржуване рішення увійшла сума пені, нарахована позивачу за порушення строків надходження валютної виручки, а саме в частині суми, яка не охоплена договором про відступлення права вимоги.

Проте Верховний Суд при касаційному розгляді справи виснував, що при вирішенні даного спору є необхідним встановлення обставини щодо повідомлення позивачем банку про відступлення прав вимоги, адже особа (первісний кредитор) залишається відповідальною особою за порушення законодавчо встановлених термінів розрахунків за експортними операціями допоки не повідомить банк про зміну кредитора в зобов`язанні іншою особою. У такому разі відповідальність за порушення законодавчо встановлених термінів розрахунків за експортними операціями буде покладатись на нового резидента-кредитора, якому передано право вимоги.

Враховуючи висновки Верховного Суду у постанові від 11.04.2024, суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено що зовнішньоекономічна діяльність - діяльність суб`єктів господарської діяльності України та іноземних суб`єктів господарської діяльності, побудована на взаємовідносинах між ними, що має місце як на території України, так і за її межами.

Відповідно до статті 35 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності несуть відповідальність у видах, формах, передбачених статтями 33 і 27 цього Закону, іншими законами України та/або зовнішньоекономічними договорами (контрактами).

Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (Закон № 185/94, у редакції чинній на момент виникнення спірно правовідносин) встановлено порядок та механізм розрахунків при здійсненні суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності експортно-імпортних операцій у галузі зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Згідно зі статтею 4 Закону № 185/94 порушення резидентами, крім суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Законом України від 06.11.2012 № 5480-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення інструментів впливу на грошово-кредитний ринок» внесено зміни у статтю 1 Закону № 185/94, відповідно до яких Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Пунктом 1 Постанови Правління Національного Банку України від 01.02.2014 № 758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» установлено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Судом встановлено, що позивач уклав із нерезидентом Przedsiebiorstwo Handlowo - Ustugowe Michal Kus (Польща) контракт № 25-11/14 від 25.11.2014 (том 1 а.с. 138-142), відповідно до якого ОСОБА_1 (продавець) зобов`язується передати у власність покупця - Przedsiebiorstwo Handlowo - Ustugowe Michal Kus (Польща) товар рослинного походження цибуля 100 тон. Ціна товару визначається в доларах США.

ФОП ОСОБА_1 до перевірки та на виконання вимог ухвали суду від 26.04.2024 не надано вантажно-митних з яких можливо б було встановити дату такого відвантаження.

Разом із тим, перевірка дотримання позивачем вимог валютного законодавства при здійсненні зовнішньоекономічних операцій здійснена на підставі даних Вінницької ОДПІ, відповідно яких ФОП ОСОБА_1 у грудні 2014 року, за період дії контракту, відвантажено на експорт цибуля ріпчаста на суму 52870,80 дол. США (829727,30 грн.), а саме:

07.12.2014 по ВМД № 508050000/2014/27711 відвантажено товар на суму 4411,68 дол. США, граничний строк надходження валютної виручки 07.03.2015; Валютна виручка надійшла без порушень;

12.12.2014 по ВМД № 508050000/2014/29292 відвантажено товар на суму 4410 дол. США, граничний строк надходження валютної виручки 12.03.2015; Валютна виручка надійшла в сумі 1102,50 дол. США без порушення терміну. Заборгованість у сумі 3307,50 дол. США надійшла на валютний рахунок 15.04.2015 з порушенням термінів розрахунків на 34 дні;

12.12.2014 по ВМД № 508050000/2014/29449 відвантажено товар на суму 4410 дол. США, граничний строк надходження валютної виручки 12.03.2015; Валютна виручка в сумі 2196,25 дол. США надійшла на валютний рахунок 15.04.2015 з порушенням термінів розрахунків 34 дні та в сумі 2195,50 дол. США 11.06.2015 з порушенням термінів розрахунків 91 день; Заборгованість у сумі 18,25 дол. США не надійшла на валютний рахунок;

12.12.2014 по ВМД № 508050000/2014/29567 відвантажено товар на суму 4410 дол. США, граничний строк надходження валютної виручки 12.03.2015; Заборгованість у сумі 4410 дол. США не надійшла на валютний рахунок;

15.12.2014 по ВМД № 508050000/2014/30490 відвантажено товар на суму 4410 дол. США, граничний строк надходження валютної виручки 15.03.2015; Заборгованість у сумі 4410 дол. США не надійшла на валютний рахунок;

17.12.2014 по ВМД № 112070000/2014/3969 відвантажено товар на суму 4311,3 дол. США, граничний строк надходження валютної виручки 17.03.2015; Заборгованість у сумі 4311,3 дол. США не надійшла на валютний рахунок;

19.12.2014 по ВМД № 112070000/2014/4017 відвантажено товар на суму 4410 дол. США, граничний строк надходження валютної виручки 19.03.2015; Заборгованість у сумі 4410 дол. США не надійшла на валютний рахунок;

19.12.2014 по ВМД № 112070000/2014/4018 відвантажено товар на суму 4410 дол. США, граничний строк надходження валютної виручки 19.03.2015; Заборгованість у сумі 4410 дол. США не надійшла на валютний рахунок;

26.12.2014 по ВМД № 112070000/201/4198 відвантажено товар на суму 4410 дол. США, граничний строк надходження валютної виручки 26.03.2015; Заборгованість у сумі 4410 дол. США не надійшла на валютний рахунок;

26.12.2014 по ВМД № 112070000/2014/4199 відвантажено товар на суму 4410 дол. США, граничний строк надходження валютної виручки 26.03.2015; Заборгованість у сумі 4410 дол. США не надійшла на валютний рахунок;

26.12.2014 по ВМД № 112070000/2014/4201 відвантажено товар на суму 4410 дол. США, граничний строк надходження валютної виручки 26.03.2015; Заборгованість у сумі 4410 дол. США не надійшла на валютний рахунок;

26.12.2014 по ВМД № 112070000/201/4202 відвантажено товар на суму 4410 дол. США, граничний строк надходження валютної виручки 26.03.2015; Заборгованість у сумі 4410 дол. США не надійшла на валютний рахунок.

В актах перевірки від 18.10.2016 та від 27.12.2016 зазначено, що в законодавчо встановлений строк валютна виручка від нерезидента за відвантажений товар на валютні рахунки ФОП ОСОБА_1 надійшла частково в сумі 8801,75 дол. США, станом на 31.12.2015 за розрахунками по контракту утворилась прострочена дебіторська заборгованість в сумі 39597,37 дол. США, граничний строк надходження якої минув 12.03.2015, 15.03.2015, 17.03.2015, 19.03.2015, 26.03.2015.

За порушення ст.1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (зі змінами та доповненнями) та п. 1 Постанови Правління Національного Банку України «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» - в частині порушення законодавчо встановлених строків надходження валютної виручки по контракту № 25-11/14 від 25.11.2014, укладеному із нерезидентом Przedsiebiorstwo Handlowo - Ustugowe Michal Kus (Польща), ФОП ОСОБА_1 нараховано пеню в сумі 804688,56 грн. відповідно до рішення Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області № про нарахування пені за порушення у сфері ЗЕД у сумі 552120,97 грн. та рішення ГУ ДФС у Вінницькій області № про збільшення на 252567,60 грн. суму грошового зобов`язання з штрафних санкцій у вигляді пені за порушення строків розрахунків у сфері ЗЕД.

Суд встановив, що позивач, в свою чергу, посилається на те, що зобов`язання зі сторони кредитора фактично було припинено шляхом підписання договору про відступлення права вимоги (грошового боргу) від 29.12.2014, відповідно до якого передано новому кредитору ФОП ОСОБА_4 право вимоги на суму грошової вимоги 39597,37 дол. США, а відтак, на переконання ФОП ОСОБА_1 , від дати передання ним своїх прав за контрактом № 25-11/14 іншій особі він не може нести відповідальність, передбачену ст. 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Разом з тим, враховуючи позицію Верховного Суду, суд зазначає, що відповідно до статей 627, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) сторони є вільними у виборі виду договору та його умов, а згідно зі статтею 629 цього Кодексу укладений договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з статтею 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» суб`єкти, які є сторонами зовнішньоекономічного договору (контракту), мають бути здатними до укладання договору (контракту) відповідно до цього та інших законів України та/або закону місця укладання договору (контракту). Зовнішньоекономічний договір (контракт) складається відповідно до цього та інших законів України з урахуванням міжнародних договорів України. Суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності при складанні тексту зовнішньоекономічного договору (контракту) мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо та у виключній формі цим та іншими законами України.

Суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.

Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» всі суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право самостійно визначати форму розрахунків по зовнішньоекономічних операціях з-поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам.

Таким чином, Закон України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» регулює порядок припинення зобов`язань між резидентом і нерезидентом шляхом виконання, проте це не виключає можливості припинити зобов`язання в інший спосіб, зокрема переведення боргу, зарахування зустрічних вимог.

Переведення боргу регулюється статтями 520-524 ЦК України. Так, боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора. Наслідками переведення боргу є вибуття первинного боржника із зобов`язання, вступ до зобов`язання нового боржника та збереження у повному обсязі змісту зобов`язання при зміні суб`єктного його складу.

Відповідно до статей 512-516 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 31.01.2020 у справі №1340/3649/18 за позовом ТОВ «Верболіз» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення зробив висновок щодо застосування норм статей 1, 4 Закону №185/94-ВР, статей 627, 628, 629 ЦК, частини четвертої статті 6, частини 1 статті 14 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», пункту 1.11 Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 24.03.1999 №136 (зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 28.05.1999 за №338/3631) у правовідносинах щодо відповідальності резидента за ненадходження валютної виручки в разі припинення зобов`язання за зовнішньоекономічним договором зарахуванням зустрічних однорідних вимог. Відповідно до правової позиції, сформованої в цій постанові, резидент є вільним у виборі форми розрахунків за зовнішньоекономічними операціями з-поміж тих, що не суперечать законам України, а тому перебування таких операцій на валютному контролі саме по собі не спричиняє наслідку у вигляді застосування штрафних санкцій (пені), передбачених статтею 4 Закону №185/94-ВР. Припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог є складовою гарантованого Конституцією України права на свободу підприємницької діяльності та може бути обмежено виключно законами України.

У розвиток наведеної правової позиції щодо застосування вищезазначених норм Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 29.07.2021 у справі №817/1200/15 сформулював такий висновок: у разі припинення зобов`язання за зовнішньоекономічним договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог у строк, встановлений нормами Закону №185/94-ВР для розрахунків у іноземній валюті, підстави для притягнення резидента до відповідальності за порушення термінів розрахунків у іноземній валюті (за ненадходження валютної виручки) відсутні, незалежно від підстав виникнення зустрічних однорідних вимог та складу учасників зарахування зустрічних однорідних вимог. Обставини щодо зарахування зустрічних однорідних вимог та припинення внаслідок цього зобов`язань за зовнішньоекономічним договором підлягають встановленню судом з дослідженням належних щодо цього доказів.

Ці висновки Верховного Суду цілком застосовні у правовідносинах щодо відповідальності резидента за ненадходження валютної виручки у разі відступленні права вимоги новому кредитору.

У постановах від 22.04.2021 (справа №806/2099/17), від 12.06.2020 (справа №805/1251/15-а) та від 03.04.2023 (справа № 826/5478/18) Верховний Суд зробив висновок про можливу, як правомірну, заміну експортера у зовнішньоекономічному зобов`язанні з переходом права вимоги експортера до іншого резидента.

Підстав для відступу від такого висновку суд не вбачає.

З цих підстав судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між позивачем, фірмою Przedsiebiorstwo Handlowo - Ustugowe Michal Kus (Польща) та ФОП ОСОБА_4 29.12.2014 укладено договір про відступлення права вимоги (грошового боргу) (том 1 а.с. 150-151), згідно з яким позивач у рахунок погашення свого боргу перед ФОП ОСОБА_4 передав їй право вимоги боргу в розмірі 39597,37 дол. США від фірми Przedsiebiorstwo Handlowo - Ustugowe Michal Kus (Польща), в результаті чого ця частина боргу була погашена, а решта була отримана позивачем на розрахунковий рахунок.

Суд зазначає, що як нормами Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 24.03.1999 № 136, так і нормами інших правових актів, чинних на момент виникнення спірних правовідносин у цій справі, не було врегульовано, які дії повинен був вчинити експортер у разі відступлення права вимоги за експортним контрактом.

Постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 №7 затверджено нову Інструкцію про порядок валютного нагляду банків за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів (далі - Інструкція №7), підпунктом 6 пункту 9 якої чітко встановлено, що банк завершує здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків у разі заміни кредитора в зобов`язанні за операцією з експорту товарів - після зарахування на поточний рахунок резидента - нового кредитора в банку грошових коштів, що надійшли від нерезидента-боржника за поставлений резидентом - первісним кредитором товар, та за наявності документів про заміну кредитора в зобов`язанні за операцією з експорту товарів.

Банк, крім підстав, передбачених у пункті 9 розділу III цієї Інструкції, має право завершити здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за наявності, зокрема, документів про припинення зобов`язань за операціями з експорту, імпорту товарів зарахуванням зустрічних однорідних вимог у разі дотримання сукупності таких умов: вимоги випливають із взаємних зобов`язань між резидентом і нерезидентом, які є контрагентами за цими операціями; вимоги однорідні; строк виконання за зустрічними вимогами настав або не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги; між сторонами не було спору щодо характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання (підпункт 5 пункту 10 зазначеної Інструкції).

Разом з тим, стверджувати, що законодавство, яке діяло до набрання чинності Інструкцією № 7, не давало підстав виснувати, що з відступленням права вимоги експортером іншій особі - резиденту не відбувалась заміна відповідальної особи у валютних правовідносинах, не можна.

В період дії спірних у цій справі правовідносин діяла Інструкція про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затверджена постановою Правління Національного банку України від 24.03.1999 № 136 (далі - Інструкція №136) (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28.05.1999 за №338/3631; Інструкція втратила чинність з 07.02.2019).

Відповідно до пункту 1.11 Інструкції №136 експортна, імпортна операція можуть бути зняті з контролю за наявності належним чином оформлених документів про припинення зобов`язань за цими операціями зарахуванням, якщо: вимоги випливають із взаємних зобов`язань між резидентом і нерезидентом, які є контрагентами за цими операціями; вимоги однорідні; строк виконання за зустрічними вимогами настав або не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги; між сторонами не було спору щодо характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання тощо.

Виручка резидентів [крім інвесторів (представництв іноземних інвесторів на території України) за угодами про розподіл продукції, контроль за своєчасністю розрахунків яких не здійснюється] підлягає зарахуванню на їх рахунки в банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше встановленого законодавством України строку з дати оформлення митної декларації на продукцію, що експортується, а в разі експорту робіт [послуг, прав інтелектуальної власності, інших немайнових прав, призначених для продажу (оплатної передачі)] - з моменту підписання акта, рахунку (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності, інших немайнових прав, призначених для продажу (оплатної передачі) (пункт 2.1 цієї Інструкції).

Відлік законодавчо встановленого строку розрахунків банк починає з наступного календарного дня після дня оформлення митної декларації або підписання акта, рахунку (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності, інших немайнових прав, призначених для продажу (оплатної передачі) (пункт 2.2 Інструкції №136).

Банк знімає експортну операцію резидента з контролю після зарахування виручки за цією операцією на поточний рахунок останнього (абзац перший пункту 2.3 Інструкції №136).

Пунктом 2.5 Інструкції №136 передбачено можливість зняття експортної операції з валютного контролю у разі зміни умов договору, який перебуває у банку на контролі.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №136 банки зобов`язані вимагати від своїх клієнтів [крім інвесторів (представництв іноземних інвесторів на території України) за угодами про розподіл продукції] повної інформації про експортні, імпортні операції, розрахунки за якими останні проводять через ці банки.

У разі відвантаження резидентом продукції експортна операція фіксується банком в аналогічному журналі після одержання реєстрів митних декларацій або надходження від нерезидента коштів на користь резидента, або, якщо резидент самостійно будь-яким чином надасть банку інформацію про цю операцію (наприклад, пред`явить копію висновку) з одночасною вимогою від резидента копій договору, інших документів, необхідних для здійснення контролю за відповідною операцією (якщо кошти, що надійшли від нерезидента, не є авансовим платежем або попередньою оплатою) (пункт 4.5 Інструкції №136).

Якщо клієнт не подав банку документи, потрібні останньому для з`ясування стану розрахунків за експортною, імпортною операціями цього клієнта (пункт 4.1 цієї Інструкції), то банк у довільній формі повідомляє про це податковий орган (пункт 5.6 Інструкції № 136).

Повноваженням банка, визначеним у пункті 4.1 Інструкції №136 щодо здійснення валютного контролю, відповідає обов`язок клієнта банку (зокрема, експортера), який зазначений у зовнішньоекономічному контракті, що перебуває на контролі, повідомляти банк та надавати відповідні документи про зміну умов контракту. В разі надання особою банку документів про відступлення нею права вимоги за експортним контрактом припиняється правовідношення між банком і цією особою щодо валютного контролю. У правовідношенні щодо валютного контрою за експортною операцією відповідальною особою за своєчасне надходження валютної виручки стає особа, до якої перейшло право вимоги.

Відтак, у разі відступлення права вимоги за експортним контрактом до нового кредитора-резидента переходить право вимоги у повному обсязі, то і відповідальність за порушення законодавчо встановлених термінів розрахунків за експортними операціями покладається на нього.

При цьому, відступлення права вимоги у зовнішньоекономічному зобов`язанні є правом сторін зовнішньоекономічного контракту (договору). Разом з тим, особа (первісний кредитор) залишається відповідальною особою за порушення законодавчо встановлених термінів розрахунків за експортними операціями допоки не повідомить банк про зміну кредитора в зобов`язанні іншою особою. У такому разі відповідальність за порушення законодавчо встановлених термінів розрахунків за експортними операціями буде покладатись на нового резидента-кредитора, якому передано право вимоги.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.04.2023 у справі № 826/5478/18.

Так, ухвалою суду від 26.04.2024 витребувано в АТ «Укрсиббанк» інформацію, чи повідомляв ФОП ОСОБА_1 та, якщо повідомляв коли саме, банк про зміну кредитора в зобов`язанні іншою особою за зовнішньоекономічним контрактом на підставі укладеного договору від 20.12.2014 про відступлення права вимоги (грошового боргу), укладеного між ФОП ОСОБА_4 (новий кредитор), ФОП ОСОБА_1 (первісний кредитор) та Przedsiebiorstwo Handlowo - Ustugowe Michal Kus (Польща) (Боржник).

На виконання вимог ухвали суду АТ «Укрсиббанк» листом №29-4-01/07-1254-БТ від 10.05.2024 повідомив суд, що ФОП ОСОБА_1 не звертався до банку з договором про відступлення права вимоги про зміну кредитора в зобов`язанні на іншу особу за зовнішньоекономічним контрактом №25-11/14 від 25.11.2014, укладеним з Przedsiebiorstwo Handlowo - Ustugowe Michal Kus (Польща). Крім того зазначено, що валютна виручка клієнту ФОП ОСОБА_1 в рамках даного контракту почала надходити з 22.12.2014, тобто після дати укладення Договору про відступлення права вимоги від 20.12.2014.

Таким чином, оскільки ФОП ОСОБА_1 не повідомив банк про зміну кредитора в зобов`язанні іншою особою, він залишається відповідальною особою за порушення законодавчо встановлених термінів розрахунків за експортними операціями.

Суд також враховує, що безспірним залишається факт встановлення контролюючим органом порушення ФОП ОСОБА_1 граничних строків надходження валютної виручки за зовнішньоекономічним контрактом №25-11/14 від 25.11.2014, укладеним з Przedsiebiorstwo Handlowo - Ustugowe Michal Kus (Польща), строк якої минув 12.03.2015, 15.03.2015, 17.03.2015, 19.03.2015, 26.03.2015.

Отже, при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 02.11.2016 № на суму 552120,97 грн. та від 25.01.2017 № на 252567,60 грн. Вінницька ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області та Головне управління ДФС у Вінницькій області діяли на підставі та в спосіб, передбачений законодавством.

Відповідно до положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд також враховує позицію Європейського Суду з прав людини, сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Так, відповідач правомірності своїх дій та прийнятих рішень довів частково, так само як і доводи позивача знайшли своє підтвердження та обґрунтування лише в частині.

Отже, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані сторонами, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач сплатив судовий збір в сумі 8925,82 грн, що підтверджується квитанцією №0.0.648187266.1 від 10.11.2016 та платіжним дорученням № 786 від 13.02.2017.

Відтак, оскільки позов підлягає задоволенню частково, витрати позивача у вигляді судового збору підлягають відшкодуванню в сумі 2231,45 грн, тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області від 02.11.2016 № та від 02.11.2016 № .

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області від 25.01.2017 № .

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області від 18.10.2016 № .

Визнати протиправними та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області від 02.11.2016 № .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області судовий збір у розмірі 2231,45 (дві тисячі двісті тридцять одну гривню 45 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, код ЄДРПОУ ВП 44069150)

Суддя Мультян Марина Бондівна