Справа № 743/934/24
Суддя: Кравчук М. В.
Дата ухвалення: 2024-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 743/934/24
Провадження № 2-а/743/18/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року селище Ріпки

Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді: Кравчук М. В.

за участю секретарів: Воєдило О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Ріпки справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

10.07.2024 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, з урахуванням уточнених позовних вимог, до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування постанови серії ЕНА № 2454321 від 23.06.2024 р. і закриття справи про адміністративне правопорушення.

Позовна заява мотивована тим, що позивача притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП за те, що останній не пред`явив (не передав) посвідчення водія відповідної категорії на право керування транспортним засобом. Проте, за доводами позивача, матеріали справи не містять жодних доказів керуванням позивачем транспортним засобом 23.06.2024 р. о 02 год 36 хв.

З огляду на вказане, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 15.07.2024 р. позовну заяву було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали.

26.07.2024 р. недоліки позовної заяви були усунуті.

Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 01.08.2024 р. відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду на 12.08.2024 р.

12.08.2024 р. від представника позивача надійшли письмові пояснення, зареєстровані за вх № ЕП-796/24-Вх, в яких додатково зазначено, що на відеозаписі зафіксовано розмову двох працівників поліції (02:26:25), в ході якої можна зробити висновок про те, що позивач пред`явив водійське посвідчення співробітникам поліції, окрім того у співробітників поліції немає жодних доказів керування з боку позивача, крім свідчень військовослужбовців, які перебували в цей час на блокпосту.

Також у поясненнях зазначено, що військовослужбовці, заявлені як свідки події, ввечері близько 17 год 00 хв намагалися зупинити на блокпосту автомобіль BMW, реєстраційни номер НОМЕР_1 , та оскільки він не зупинився, то вони мали упереджене ставлення до осіб, що в ньому перебували.

12.08.2024 р. від позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання без його участі, зареєстроване за вх № 3272/24.

Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 12.08.2024 р., постановленою без виходу до нарадчої кімнати, судове засідання було відкладено на 03.09.2024 р.

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався.

Сторони у судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином.

За положеннями ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогої звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, 23.06.2024 р. о 02:36:18 в селищі Ріпки по вул. Шевченка, 261 ОСОБА_1 не пред`явив (не передав) посвідчення водія відповідної категорії на право керування транспортним засобом, чим порушив п. 2.1 ПДР, - керування транспортним засобом особою, яка не має при собі посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа та транспортний засіб, поліса страхування, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП. За допущене правовпорушення на позивача накладено штраф у розмірі 425 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

За положеннями п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 р. № 580-VIII (далі - Закон № 580) поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 2651 КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, за яке відповідно до цього Кодексу може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, поліцейський тимчасово вилучає посвідчення водія до набрання законної сили постановою у справі про адміністративне правопорушення, але не більше ніж на три місяці з моменту такого вилучення, і видає тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами. Про тимчасове вилучення посвідчення водія робиться запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.п. «а» п. 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Так з відеозапису вбачається, що позивач, заперечуючи факт керування транспортним засобом, також заперечує такі відомості як, наприклад, те, що його по батькові " ОСОБА_2 " (02:37 відеозапису). Позивач на відеозаписі вказує, що прийшов до блокпосту пішки. Заперечує, що крім нього у автомобілі був також його товариш.

При цьому, з відеозапису вбачається наявність припаркованого автомобіля на місці винесення постанови. А у поясненнях, поданих представником позивача у даній справі, зазначається, що військовослужбовці не можуть бути свідками події керування позивачем транспортним засобом, позаяк останні близько 17 год 00 хв намагалися зупинити вказаний автомобіль і оскільки він не зупинився, то вказані військовослужбовці, на думку позивача, мають упереджене ставлення до осіб, які у ньому знаходились.

З вказаного у сукупності судом вбачається, що позивач не заперечував як наявність свідків події (військовослужбовців, що несли службу в межах блокпосту), так і перебування останнього у автомобілі, що не зупинився на їх вимогу.

При цьому, зазначаючи, що за кермом автомобіля перебував не він, останній, між тим, не вказав на особу, яка керувала автомобілем під час перебування позивача у ньому.

В цілому, з відеозапису вбачається, що позивач поводив себе неадекватно обстановці, що склалася, глузував з працівників поліції (в тому числі щодо того, що у працівників поліції відсутня відеофіксація факту керування автомобілем позивачем) та демонстрував явну неповагу до представників державних органів.

З огляду на наведене, у суду відсутні підстави для сумніву у тому, що автомобілем керував позивач, а його заперечення з цього приводу суд сприймає в якості захисної версії з метою уникнення відповідальності.

Щодо доводів позивача щодо невірності часу керування автомобілем (02:36) суд зауважує, що даний час фіксує склад правопорушення у вигляді непред`явлення посвідчення водія та в межах предмету позову не пов`язується з часом керування транспортним засобом.

Крім того, суд ставиться критично до зауважень позивача щодо того, що суть правопорушення доповнена словосполученням: "не передав", оскільки у іншій своїй частині зміст правопорушення повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 126 КУпАП та законодавство не містить застережень щодо можливості для особи, уповноваженої на складення постанови, доповнювати її зміст відомостями уточнюючого характеру, в тому числі задля кращого розуміння особою, що притягається до адміністративної відповідальності, мотивів її складення.

В той же час, з вищепроцитованих норм вбачається, що положеннями п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону № 580 та ч. 1 ст. 126 КУпАП визначений обов`язок водія пред`явити документ, що підтверджує право на керування транспортним засобом таким способом, який надасть можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія.

Як вбачається з відеозапису, необхідність отримання від позивача посвідчення водія була зумовлена обов`язком у поліцейського згідно положень ч. 1 ст. 2651 КУпАП вилучити таке посвідчення водія під час складення протоколу по адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП.

Натомість, позивач відмовився надавати посвідчення водія, хоча мав такий обов`язок в силу вимог ч. 1 ст. 2651 КУпАП.

Суд зауважує, що статтею 185 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків. Так само, статтею 18828 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції щодо усунення порушень правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

В той же час, з відеозапису, дійсно, вбачається, що поліцейський повідомляє іншого поліцейського про те, що позивач попередньо вже пред`являв посвідчення водія та поліцейський на підставі його відомостей перевірив вказану у посвідченні інформацію у планшеті та вніс відповідні відомості до протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП.

Таким чином, суд зауважує, що дії позивача у вигляді подальшого ухилення від надання посвідчення водія з метою його вилучення працівниками поліції не утворюють склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, а тому позов підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Суд зауважує, що ухвала про відкриття провадження від 01.08.2024 р. отримана відповідачем 05.08.2024 р. згідно зворотного повідомлення зі штрихкодовим ідентифікатором 619 (а. с. 34).

В подальшому, ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 12.08.2024 р., постановленою без виходу до нарадчої кімнати, у зв`язку з неявкою відповідача у судове засідання (неповідомлення про причини неявки та невисловлення позиції щодо можливості/неможливості розгляду справи за відсутності представника відповідача) розгляд справи було відкладено до 03.09.2024 р., про що відповідач був повідомлений через електронний кабінет 12.08.2024 р. згідно довідки, наявної в матеріалах справи (а. с. 46).

З огляду на те, що відповідач двічі повідомлявся про дату та час судового засідання належним чином, але правом на подання відзиву не скористався, явку уповноваженого представника у судові засідання не забезпечив, про причини неявки в судові засідання не повідомив, клопотань про розгляд справи за відсутності представника відповідача не заявив, суд приходить до висновку, що відповідач втратив інтерес до справи про адміністративне правопорушення, а відтак наявні підстави для задоволення позовних вимог також у зв`язку з визнанням відповідачем позову в силу вимог ч. 4 ст. 159 КАС України.

Згідно ст. 271 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.

Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

На виконання ч. 4 ст. 250 КАС України у зв`язку з неявкою всіх учасників справи у судове засідання суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому, суд не вбачає можливості для застосування положень ч. 1 ст. 142 КАС України, позаяк визнання позову відповідачем встановлене судом внаслідок його недобросовісної бездіяльності, а не внаслідок вчинення активних дій, спрямованих на визнання позовних вимог до початку розгляду справи по суті.

Відтак з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605, 60 грн.

Керуючись ст. ст. 72, 77, 78, 139, 229, 246, 250, 271, 286, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування постанови задовольнити повністю.

Скасувати постанову серії ЕНА № 2454321 від 23 червня 2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (, адреса місцезнаходження: 14000, місто Чернігів, проспект Перемоги,74) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605, 60 гривень (шістсот п`ять гривень 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом десяти днів з моменту підписання її судом до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Суддя М. В. Кравчук