Справа № 300/5147/24
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2024-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" вересня 2024 р. справа № 300/5147/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Могили А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Стариченко Микола Петрович, до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання здійснити перерахунок та виплату додаткової винагороди,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Стариченко Микола Петрович, звернувся в суд із позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання здійснити перерахунок та виплату додаткової винагороди.
Позовні вимоги мотивовані тим, що військовою частиною НОМЕР_1 протиправно не нараховано ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, як особі, яка перебувала у розпорядженні командира понад два місяці у період з 05.07.2023 по 01.11.2023. Як наслідок, слід зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату додаткової винагороди за вказаний період.
У відповіді на відзив представник позивача вказав, що для військовослужбовців довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) оформляється не менше ніж у 2 примірниках. Один із примірників такої довідки подається у ВЛК з метою встановлення причинного зв`язку травми (поранення, контузії, каліцтва) з військовою службою. Тобто, довідка ВЛК видається на підставі вищевказаних документів, серед яких медична документація про первинне звернення за медичною допомогою військовослужбовця безпосередньо після одержання травми. Вважає, що позивач надавши військовій частині НОМЕР_1 копію довідки ВЛК від 01.11.2023 підтвердив документально право та законність нарахування додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168, з моменту перебування у розпорядженні командира військової частини понад два місяці, а саме з 05.07.2023. Просив суд позовні вимоги задовольнити.
Згідно з ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.07.2024 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи, дослідивши письмові докази, зазначає наступне.
Судом встановлено, що згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №333 від 27.11.2022 ОСОБА_1 призначено на посаду стрільця помічника гранатометника 2 аеромобільно-десантного відділення 2 аеромобільно-десантного взводу 1 аеромобільно-десантної роти (а.с.45).
Як вбачається з довідки військової частини НОМЕР_1 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 16.02.2023 за №836/3221, солдат ОСОБА_1 16.12.2022 близько 17:00 год. при виконанні бойового завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України, знаходячись в районі бойових дій поблизу населеного пункту Білогорівка Луганської області отримав поранення, а саме: мінно-вибухову травму, вогнепальне осколкове поранення верхньої повіки лівого ока, проникаюче в камеру ока (а.с.7).
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №2313 від 05.08.2023 солдату ОСОБА_1 , який знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 понад два місяці, виплачувалося грошове забезпечення в розмірі окладу за військове звання та надбавки за вислугу років з 05.07.2023 згідно з пунктом 6 розділу ХХVІІІ наказу Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 (а.с.18).
Крім цього, довідкою військової частини НОМЕР_1 за №2588/фс від 02.06.2024 про доходи позивача за період з листопада 2022 року по листопад 2023 року підтверджується те, що ОСОБА_1 з липня 2023 року по жовтень 2023 року включно отримував грошове забезпечення в розмірі окладу за військове звання та надбавки за вислугу років (а.с.10).
Відповідно до довідки військово-лікарської комісії №7313/1 від 01.11.2023 позивачу проведено медичний огляд 01.11.2023 та встановлено, що наслідки вибухової травми (16.12.2022): вогнепального осколкового проникаючого корнеосклерального поранення лівого ока з випадінням внутрішньоочних оболонок з наявним внутрішньоочним стороннім тілом металічної щільності у вигляді травматичної катаракти, іридодіалізу, тотальної гіфеми, лікованого оперативно: первинна хірургічна обробка корнеосклеральної рани з вправленням внутрішньоочних оболонок, накладанням корнеосклеральних швів (17.12.2022), факоемульсифікація катаракти з іридопластикою, видаленням внутрішньоочного стороннього тіла (21.12.2022) у вигляді афакії, зміцнілого післяопераційного корнеосклерального рубця, коректопії, хронічного іридоцикліту у фазі нестійкої ремісії при гостроті зору правильна світло проекція зі сліпотою категорії 4 лівого ока, без порушення функції зору правого ока. Поранення позивача пов`язане із захистом Батьківщини. На підставі статей 26 б, 31 б графи ІІ Розкладу хвороб ОСОБА_1 визнаний обмежено придатним до військової служби (а.с.20).
Надалі, позивачу 06.03.2024 встановлено ІІ групу інвалідності з 14.02.2024, внаслідок поранення пов`язаного із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №478249 від 06.03.2024 (а.с.9).
На адвокатський запит представника позивача від 08.05.2024 відповідач листом №836/2768 від 03.06.2024 повідомив, що ОСОБА_1 у зв`язку з перебуванням в розпорядженні командира військової частини понад два мiсяцi, вiдповiдно до вимог роздiлу ХХVІІІ Порядку №260, з 05.07.2023 по день звiльнення, виплачувалося грошове забезпечення в розмiрi окладу за вiйськове звання та надбавки за вислугу років. Крім цього повідомлено, що за результатом розгляду рапорту позивача щодо перерахунку та виплати додаткової винагороди вiдповiдно до абзацу 7 пункту 1-1 Постанови КМУ №168 за період з 01.07.2023 по 01.11.2023, йому було вiдмовлено у здійсненні вказаної виплати, оскiльки ОСОБА_1 набув право на виплату такої додаткової винагороди з 01.11.2023, тiльки пiсля набуття статусу обмежено придатний до вiйськової служби (а.с.16 на звороті - 17).
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
З фактичних обставин справи вбачається, що спірні правовідносини врегульовано, зокрема Законом України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) та Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) (в редакціях чинних на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.
Статтею 2 Закону №2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Відповідно до статті 2 Закону № 2011-XII ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів (ч.1 ст.9 Закону №2011-XII).
Згідно з ч.2 ст.9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
За приписами частини 4 статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Розділом XXVIII вказаного Порядку МОУ №260 регулюється питання щодо виплати грошового забезпечення у період перебування у розпорядженні або звільнення від посад.
Відповідно до абзацу першого пункту 1 розділу XXVIII Порядку МОУ № 260 грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.
Пунктом 5 розділу XXVIII Порядку № 260 встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України.
Таким чином, військовослужбовцю Збройних Сил України, який перебуває у розпорядженні понад два місяці, виплачується грошове забезпечення в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.
Президентом України 24 лютого 2022 року прийнято Указ №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Відповідно до пункту 1 Указу №64/2022 воєнний стан діє з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 22.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 №573/2022, від 07.11.2022 року №757/2022, від 06.02.2023 №58/2023, від 01.05.2023 №254/2023, від 26.07.2023 №451/2023, від 06.11.2023 №734/2023, від 05.02.2024 №49/2024, від 06.05.2024 №271/2024, від 23.07.2024 №469/2024 було продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб та з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб відповідно.
На затвердження даних указів Верховною Радою України прийнято відповідні закони.
Суд приймає до уваги, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.08.2023 № 836 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168», яка відповідно до пункту 2 набирає чинності з дня опублікування та застосовується в частині виплати додаткової винагороди з 1 червня 2023 року, доповнено Постанову КМУ № 168, зокрема, абзацом сьомим пункту 1-1 в такій редакції:
Згодом, постановою Кабінету Міністрів України від 15.09.2023 № 1001 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168», яка відповідно до пункту 2 набирає чинності з дня опублікування та застосовується в частині виплати додаткової винагороди з 1 червня 2023 року, абзац сьомий пункту 1-1 Постанови КМУ №168 викладено в наступній редакції:
Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Закону № 3161-ІХ цей Закон набирає чинності з дня його опублікування, крім підпункту 1 пункту 1, підпунктів 2 і 3 пункту 3, підпункту 1 пункту 5 розділу I цього Закону та пунктів 2 і 3 цього розділу, які набирають чинності через 30 днів з дня опублікування цього Закону, та застосовується у частині виплати додаткової винагороди з першого числа місяця, в якому опублікований цей Закон.
Закон № 3161-ІХ опубліковано 30.06.2023.
Отже, абзац 5 пункту 2 розділу ІІ Закону № 3161-ІХ набрав чинності 31.07.2023.
З системного аналізу наведених норм слідує, що грошове забезпечення військовослужбовця, який у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, визнаний військово-лікарською комісією обмежено придатним або непридатним до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та перебуває у розпорядженні відповідних командирів понад два місяці, грошове забезпечення виплачується:
до 31.05.2023 в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років;
Як вже зазначено судом вище, позивач 16.12.2022 близько 17:00 год. при виконанні бойового завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України, знаходячись в районі бойових дій поблизу населеного пункту Білогорівка Луганської області отримав поранення, а саме: мінно-вибухову травму, вогнепальне осколкове поранення верхньої повіки лівого ока, проникаюче в камеру ока.
Встановлені судом фактичні обставини свідчать про те, що довідкою військово-лікарської комісії №7313/1 від 01.11.2023 позивачу проведено медичний огляд 01.11.2023 та на підставі статей 26 б, 31 б графи ІІ Розкладу хвороб ОСОБА_1 визнано обмежено придатним до військової служби, у зв`язку з наявністю поранення, яке позивач отримав 16.12.2022 та яке пов`язане із захистом Батьківщини.
При цьому, як встановлено судом та не заперечується сторонами у період з 05.07.2023 по 01.11.2023 позивач перебував у розпорядженні командира військової частиниА4165 понад два місяці.
Таким чином, позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Стариченко М.П., до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання здійснити перерахунок та виплату додаткової винагороди підлягає задоволенню.
Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, то суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.4 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 Кодексу).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (ч.9 ст.139 Кодексу).
При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо, - є неспівмірним.
На підтвердження факту залучення адвоката і понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн., позивачем надано суду копії:
- ордеру серії АР №1110904 від 27.06.2024 на надання правничої (правової) допомоги;
- договору про надання правничої допомоги від 07.05.2024;
- додаткової угоди №1 від 07.05.2024 до договору про надання правничої допомоги від 07.05.2024;
- акт виконаних робіт від 27.06.2024, згідно з яким адвокатом надано послуги, зокрема надання консультації, підготовка позовної заяви, загальна вартість робіт 7000 грн;
- квитанцію до прибуткового касового ордера №134 від 27.06.2024 на суму 7000 грн. (а.с.5, 11-12).
Перевіривши обґрунтованість заявлених позивачем до відшкодування витрат у розрізі видів наданих адвокатом послуг, проаналізувавши надані позивачем документи, фактичний об`єм та якість виконаної адвокатами роботи, складність юридичних питань, які були предметом дослідження в суді, суд вважає заявлений до відшкодування розмір правової допомоги не є розумно обґрунтованим за всіма визначеними у акті наданих послуг складовими професійних правничих послуг.
Суд зазначає, що дана справа не відноситься до категорії справ значної складності. Практика судів адміністративною юрисдикції у подібних правовідносинах є численною. Заявлена сума гонорару є непропорційною до предмета спору, вочевидь не відповідає складності та змістовності поданих процесуальних документах.
Застосувавши принцип співмірності відповідно до статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, а також фактичний об`єм виконаної роботи та її незначну складність, суд вважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача в сумі 5000 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 у період з 05.07.2023 по 01.11.2023 додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків АДРЕСА_2 ) понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Могила А.Б.