Справа № 500/3288/24
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3288/24

03 вересня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (надалі, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (надалі, відповідач-2), в якому просить визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області за №81 від 09.11.2023 (вихідний №10094/03 16) про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком періоди роботи за записами трудової книжки від 26.03.1984 року на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003, з дати виникнення права на таку пенсію 17.09.2023 року.

Позов обґрунтований тим, що позивач вважає рішення відповідача - 2 протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Вказала, що відповідно до записів трудової книжки від 26.03.1984 року на ім`я ОСОБА_1 , диплому серії НОМЕР_1 від 02.07.1984 на ім`я ОСОБА_2 , довідки №360 від 12.09.2022 виданої ІНФОРМАЦІЯ_2 , загальний страховий стаж роботи позивачка складає 34 роки 5 місяців 25 днів. Вважає, що виявлене відповідачем-2 виправлення прізвища, яке засвідчено відповідним записом на внутрішній обкладинці трудової книжки, вчинене посадовими особами, на підставі свідоцтва про шлюб, не спростовує наявність і правове значення записів про прийняття на роботу здійснених в такій трудовій книжці. Просить врахувати, що оскільки записи щодо місяців, років прийняття та звільнення позивачки з роботи не містять будь-яких неточностей, тому періоди роботи за такою трудовою книжкою не є спірним, і відповідач-2, на думку позивача, мав можливість зарахувати так і періоди до страхового стажу позивача. Звернула увагу суду, що на час виникнення спірних правовідносин Україна була членом Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Зауважила, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Позивач вважає, що Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці щодо дати її заповнення.

Ухвалою суду від 03.06.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Даною ухвалою відповідачам встановлено 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідач - 1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову повністю. Вказав, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до стажу позивача не може бути зараховано періоди роботи згідно з записами трудової книжки від 26.03.1984, оскільки на титульній сторінці трудової книжки дошлюбне прізвище " ОСОБА_3 " на " ОСОБА_4 " (мовою оригіналу) виправлено на підставі свідоцтва про шлюб, при цьому відсутнє посилання на номер і дату документа. Також, відповідач - 1 зазначив, що порушені вимоги розділу 2 пункту б підпункту 2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, закладах і організаціях від 20.07.1974 №162 у редакції постанови ІНФОРМАЦІЯ_3 від 02.08.1985 №252, із змінами, що внесені постановою ІНФОРМАЦІЯ_3 від 19.10.1990 №412 (зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дати народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) із посиланням на номер і дату цих документів). Відтак, відповідач -1 вважає, що періоди роботи відповідно до трудової книжки не можуть бути зараховані до трудового стажу. Також, просить врахувати, що записи №3-№13 зазначеної трудової книжки про період роботи з 25.09.1986 по 06.06.1998 потребує уточнення, оскільки в підставі прийняття на роботу неможливо ідентифікувати рік, також наявне виправлення в підставі звільнення. Одночасно відповідач-1 зазначив, що в цей період позивач працювала на підприємстві, яке розташоване на території російської федерації. При цьому, зауважує, що оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді, при призначенні пенсії до страхового стажу неможливо зарахувати періоди роботи (служби) на території РРФСР після 31.12.1991. Звернув увагу суду на тому, що призначення пенсії відноситься до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду України.

Від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву до сулу не надходило.

Судом встановлено, що 06.11.2023 позивач звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області №81 від 09.11.2023 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку відсутністю необхідного страхового стажу - 30 років. Зокрема, відповідач -2 зазначив, що за наданими документами та відомостями реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж особи становить 14 років 02 місяці 14 днів. За результатами розгляду документів до заяви, відповідачем - 2 до страхового стажу позивача не зараховано: 1) періоди роботи за записами трудової книжки від 26.03.1984, оскільки на титульній сторінці трудової книжки дошлюбне прізвище " ОСОБА_3 " на " ОСОБА_4 " (мовою оригіналу) виправлено на підставі свідоцтва про шлюб, при цьому відсутнє посилання на номер і дату документа. Порушені вимоги розділу 2 пункту б підпункту 2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, закладах і організаціях від 20.07.1974 №162 у редакції постанови ІНФОРМАЦІЯ_3 від 02.08.1985 №252, із змінами, що внесені постановою ІНФОРМАЦІЯ_3 від 19.10.1990 №412 (зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) із посиланням на номер і дату цих документів). Враховуючи зазначене періоди роботи відповідно до трудової книжки не можуть бути зараховані до трудового стажу. Для цього заявниці необхідно підтвердити весь трудовий стаж довідками про роботу, або внести зміну запису у трудовій книжці про прізвище у відповідності з вимогами пункту 2.12 Інструкції №162; 2) запис №3- №13 вище зазначеної трудової книжки про період роботи з 25.09.1986 по 06.06.1998, потребує уточнення, оскільки в підставі на прийняття не можливо ідентифікувати рік та наявне виправлення в підставі на звільнення. Одночасно відповідач-2 зазначив в цей період заявниця працювала на підприємстві, яке розташоване на території російської федерації. Пунктом 2 статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка набула чинності з 13 березня 1992 року, визначено, що для встановлення права на призначення пенсії враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді, при призначенні пенсії до страхового стажу не можливо зарахувати періоди роботи (служби) на території РРФСР після 31.12.1991; 3) період навчання з 01.09.1980 по 27.06.1984 згідно диплому НОМЕР_1 від 02.07.1984, оскільки відсутній документ про підтвердження дошлюбного прізвища " ОСОБА_5 ". Також, позивачу рекомендовано надати свідоцтво про шлюб, або витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про зміну прізвища " ОСОБА_5 " - " ОСОБА_4 ".

Про вказане рішення позивача повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №1900-0214-8/48037 від 10.11.2023.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача - 2, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Частиною 1 статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі - Закон №1788-XII) та від 09.07.2003 року № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058-IV). Відповідно до положень ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону № 1058-IV за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Закону № 1058-IV.

Так, згідно з ст. 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону № 1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету міністрів України №637 від 12.08.1993 року затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній" (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Також згідно із ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. А необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Подібний висновок відображений у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.01.2020 року у справі № 588/647/17.

У цій справі відповідачем - 2 за результатами розгляду документів до заяви до страхового стажу позивача не зараховано, серед іншого, періоди роботи за записами трудової книжки від 26.03.1984, оскільки на титульній сторінці трудової книжки дошлюбне прізвище " ОСОБА_3 " на " ОСОБА_4 " (мовою оригіналу) виправлено на підставі свідоцтва про шлюб, при цьому відсутнє посилання на номер і дату документа; 2) запис №3- №13 вище зазначеної трудової книжки про період роботи з 25.09.1986 по 06.06.1998, потребує уточнення, оскільки в підставі на прийняття не можливо ідентифікувати рік та наявне виправлення в підставі на звільнення.

Згідно листа Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області №М-94/6/6132-23/6132/3643-23 від 09.12.2023, наданого у відповідь на звернення ОСОБА_1 , відповідно до обліків Тернопільського відділу №1 УДМС у Тернопільській області, позивачу оформлено паспорт колишнього СРСР зразка 1974 року 28.07.1986 Тернопільським МВВС в Тернопільській області серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_2 . Відповідно до інформації, внесеної до заяви про видачу паспорта, зазначений документ знищено 01.03.1991 Туруханським РВВС Красноярського краю, у зв`язку із зміною прізвища на " ОСОБА_4 ".

Як вбачається із Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, 30.04.2010 вчинено актовий запис про шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , прізвище після реєстрації шлюбу " ОСОБА_8 ".

Разом з тим, на титульній сторінці трудової книжки, заповненій 26.03.1984, зазначено, що прізвище змінено на " ОСОБА_8 " на підставі свідоцтва про шлюб № НОМЕР_3 , виданого Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції від 30.04.2010, а вкладиш до трудової книжка серії НОМЕР_4 , заповнений 13.11.2020 виданий ОСОБА_1 .

Суд звертає увагу на тому, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому їх не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірних періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Подібна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 року у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а.

Слід також зазначити, що суд не уповноважений встановлювати наявність чи відсутність всіх підстав для призначення чи відмови у призначенні пенсії, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки.

Одночасно відповідач-2 зазначив в період з 25.09.1986 по 06.06.1998 позивач працювала на підприємстві, яке розташоване на території російської федерації, покликаючись на те, що з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, отже при призначенні пенсії до страхового стажу не можливо зарахувати періоди роботи (служби) на території РРФСР після 31.12.1991

Так, відповідно до частини другої статті 4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація (далі - Угода від 13.03.1992).

Відповідно до статті 1 Угоди від 13.03.1992, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 5 Угоди від 13.03.1992 встановлено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди. Отже, дія цієї угоди розповсюджувалася на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держав-учасниць угоди.

В силу положень статті 6 Угоди від 13.03.1992, призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Аналіз вищенаведених норм вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, враховуються при встановленні права на пенсію. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

29.11.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 1328 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, якою Кабінет Міністрів України постановив про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. москві.

23.12.2022 набув чинності Закон України Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року від 1 грудня 2022 року № 2783-IX.

Однак, враховуючи те, що період роботи з 25.09.1986 по 06.06.1998 підтверджується належним записом у трудовій книжці позивача, суд вважає, що даний період підлягає до зарахування до страхового стажу позивача, так як трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Щодо незарахування до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1980 по 27.06.1984 згідно диплому НОМЕР_1 від 02.07.1984, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Пунктом д частини третьої статті 56 Закону України Про пенсійне забезпечення визначено, що до стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах з підготовки кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відтак, суд вважає що законодавством передбачено перелік документів, якими можливо підтвердити час проходження навчання, при цьому, обов`язок подання документів про освіту, уточнюючих довідок про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки вимагається лише за умови відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

З матеріалів справи слідує, що позивач (дошлюбне прізвище ОСОБА_5 ) в 1980 році вступила до Тернопільського державного педагогічного інституту ім.Я.О. Галана, і в 1984 році закінчила повний курс інституту, що підтверджується дипломом серії НОМЕР_1 від 02.07.1984. То ж, суд вважає, що період навчання позивача з 01.09.1980 по 27.06.1984 підлягає до зарахування до страхового стажу позивача.

Суд звертає увагу, що згідно із вимогами ст. 101 Закону № 1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону № 1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Таким чином, правом вимагати додаткові документи від підприємств, організацій і окремих осіб наділені лише органи, що призначають пенсії, а не особи, яким призначається пенсія. Отже, у разі сумніву або розбіжностей в документах, які враховуються при обчисленні пенсії позивачу, відповідач має вимагати відповідні додаткові документи від підприємств, організацій, окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

У сукупності наведених вище обставин, перевіряючи спірне рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на відповідність вимогам частини другої ст. 2 КАС України, суд вважає, що таке рішення прийняте відповідачем без детального з`ясування документів, що подавались позивачем при призначенні пенсії за віком. При цьому, таке рішення слід визнати не лише протиправними, але й скасувати.

Вирішуючи даний спір по суті, суд звертає увагу на тому, що призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону №1058-IV, пенсійний фонд є органом, який, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій.

Питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

За таких обставин адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

У сукупності наведених вище обставин, на переконання суду, у спірному випадку належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву позивача від 06.11.2023 про призначення пенсії за віком, прийнявши відповідне рішення, з врахуванням правових висновків, зазначених судом у рішенні.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Сплачений судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень в порядку частини третьої ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області №81 від 09.11.2023 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.11.2023 про призначення пенсії за віком, прийнявши відповідне рішення, з врахування правових висновків, зазначених судом у рішенні.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн. 48 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено та підписано 03 вересня 2024 року.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_5 );

відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження:майдан Волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н,46001 ),

Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (місцезнаходження: вул. Валентини Крицак, 6,м.Херсон,73036 місцезнаходження:21295057).

Головуюча суддя Дерех Н.В.