Справа № 162/689/24
Суддя: Цибень О. В.
Дата ухвалення: 2024-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №162/689/24
Номер провадження 2-а/162/38/2024
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2024 року селище Любешів

Любешівський районний суд Волинської області у складі судді Цибень О.В.,

за участю секретаря судових засідань Будько І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови за справою про адміністративне правопорушення

ВСТАНОВИВ:

Від представника позивача адвоката Пасевича О.П. 09.08.2024 року до суду надійшов вказаний позов.

Вимоги обгрунтовує тим, щo постановою серії ВН №242 від 17.06.2024 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП. Вказує, що ОСОБА_1 отримав копію оскаржуваної постанови рекомендованим листом 02.08.2024 року. Разом з тим, 22.05.2024 року він особисто звертався до другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 для оновлення своїх даних та подав відповідні документи, які підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Крім цього, ще 15.12.2023 року такі документи були подані з відповідною заявою, яка не розглянута по даний час. До 21.05.2024 року позивачу жодні виклики чи повістки для явки до другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 не надходили. Також, відповідно до ЗУ «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» інформацію, яку позивач не оновив до 22.05.2024 року, другий відділ ІНФОРМАЦІЯ_2 повинен отримати від уповноважених органів та з реєстрів, до яких має доступ в електронному вигляді. На підставі вказаного просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження по справі, стягнути з відповідача сплачений судовий збір.

Ухвалою суду від 12.08.2024 року позивачу поновлено строк для оскарження постанови, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

У встановлений ухвалою строк від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Від представника відповідача 15.08.2024 року до суду надійшов відзив, у якому зазначено, що відповідно до розпорядження №1712 начальника другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 від 22.04.2024 року ОСОБА_1 22.04.2024 року під особистий підпис було вручено повістку №003110, за якою останній зобов`язувався прибути до другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 о 10 год 00 хв 30.04.2024 року для уточнення військово-облікових даних та проходження військово-лікарської комісії. За даною повісткою ОСОБА_1 не прибув, чим порушив вимоги ч.1 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за що відповідальність передбачена ч.3 ст.210-1 КУпАП. У подальшому 22.05.2024 року ОСОБА_1 з`явився до другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою уточнення військово-облікових даних, отримання військово-облікового документа та відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Того ж дня в його присутності було складено протокол ВН №242/242 про адміністративне правопорушення, про що свідчать його підписи та зафіксоване у протоколі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Таким чином, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, йому вручено другий примірник протоколу, однак клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходило. У подальшому за наявними матеріалами справи було встановлено порушення ОСОБА_1 вимоги ч.1 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та винесено постанову ВН №242 від 17.06.2024 року та накладено адміністративне стягнення відповідно до ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Сторони в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без сторони позивача, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити.

На підставі ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч. 2, 3 ст. 90 КАС України).

Судом встановлені наступні обставини.

Начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 винесено постанову серії ВН №242 від 17.06.2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови, гр. ОСОБА_1 30.04.2024 року за викликом та надалі станом на 21.05.2024 року не з`явився до другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 для визначення призначення на особливий період та направлення для проходження медичного огляду, чим порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію під час дії особливого періоду, а саме абз.1 ч.1 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час дії особливого періоду.

Слід зазначити, що диспозиція ч. 3 ст. 210-1 КУпАП є банкетною, і в даному випадку протокол містить конкретну норму ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», порушення якої ставиться у провину ОСОБА_1 , а саме абз.1 ч.1 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно до якої громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Із доданих до відзиву документів вбачається, що ОСОБА_1 22.04.2024 року отримав повістку про виклик до другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 на 10 год 00 хв 30.04.2024 року, про що свідчить копія розписки із наявним у ній підписом ОСОБА_1 , та був ознайомлений під підпис із наслідками неприбуття.

Разом з тим, із копії протоколу про адміністративне правопорушення серії ВН №242/242 від 22.05.2024 року встановлено, що ОСОБА_1 був присутній при його складенні, ознайомлений під підпис про права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, а також про дату і час розгляду справи щодо нього. У вказаному протоколі містяться письмові пояснення ОСОБА_1 та підпис останнього про отримання другого примірника протоколу.

З огляду на вищевикладене, факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, доводиться наявними у матеріалах справи доказами.

Таким чином, на переконання суду, докази подані представником відповідача є належними та допустимими в розумінні положень ст. 251 КУпАП.

Піддавати вказані докази сумніву у суду немає підстав, оскільки вони повністю узгоджуються між собою та відтворюють фактичні обставини цієї справи.

Отже, сукупність вищенаведених доказів повністю спростовують доводи позивача про відсутність доказів його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, яке ставиться йому у провину.

Невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненому правопорушенні суд розцінює як спосіб уникнення ним адміністративної відповідальності при накладенні адміністративного стягнення.

Відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, що кореспондується з позиціями КЦС ВС у постановах від 20.10.2020 у справі №756/536/19, від 15.10.2020 у справі № 759/14004/15-ц, від 15.10.2020 у справі №157/398/15-ц, від 13.10.2020 № 161/4641/17, 20.10.2020 у справі № 213/112/19, від 12.10.2020 у справі № 585/2958/17, від 12.101.2020 у справі №521/7401/15, від 09.10.2020 у справі №161/7515/15-ц).

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, на підставі оцінених доказів, суд дійшов висновку, що стороною відповідача, в силу положень ч. 2 ст. 77 КАС України, доведено факт вчинення позивачем зазначеного в оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення, тому постанову серії ВН №242 від 17.06.2024 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП слід залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст. 9,77,90,139,242-246,286 КАС України, ст. 247,280,293 КУпАП, суд

УХВАЛИВ:

Залишити без змін постанову серії ВН №242 від 17.06.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладення на адміністративного стягнення у вигляду штрафу в розмірі 17000 гривень, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови за справою про адміністративне правопорушення залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Любешівського районного суду Волинської області Ольга ЦИБЕНЬ