Справа № 120/7961/24
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2024-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про закриття провадження в справі

м. Вінниця

04 вересня 2024 р. Справа № 120/7961/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян Марини Бондівни, розглянувши у письмовому провадженні матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 28.02.2018 включно;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 28.02.2018 року включно в розмірі з урахуванням висновків суду у цій справі.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначає, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01.09.2022 у справі №120/467/22 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 28.02.2018 включно, враховуючи базовий місяць січень 2008 року, з урахуванням вже виплаченої суми.

На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01.09.2022 у справі №120/467/22 відповідачем проведено перерахунок індексації грошового забезпечення та виплачено кошти у сумі 25556,97 грн. Проте на думку позивача, розрахунок індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по лютий 2018 року здійснено невірно, що зумовило його звернутися до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 15.07.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно із частиною 1 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система.

Відповідно до частини 7 статті 18 КАС України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі було доставлено відповідачу до його електронного кабінету 15.07.2024 року о 20:45 год., що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, яка міститься в матеріалах справи.

Втім, у встановлений судом строк, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.

Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2024 року у справі №640/22958/21 дійшов висновку, що довідка про доставку електронного листа є допустимим доказом, що підтверджує вручення стороні судового рішення, надісланого в електронній формі.

Відповідно до положень частини 6 статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності та робить наступні висновки.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України від 12.08.2019 № 197 ОСОБА_1 звільненого з військової служби, а відповідно до наказу від 02.08.2019 № 131 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 12.08.2019.

На день виключення зі списків особового складу відповідачем не було проведено виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 01.12.2018.

З метою нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 01.12.2018 позивач звернувся до суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19.07.2021 по справі №120/2088/21-а, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08.11.2021 його адміністративний позов до Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України задоволено частково.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 28.02.2018 та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 28.02.2018.

На виконання рішення суду відповідачем нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 28.02.2018 включно у сумі 1715,79 грн. При цьому, як базовий місяць для нарахування індексації за період з 01.01.2014 до 28.02.2018 враховано: за період з 01.01.2014 по 31.08.2014 з урахуванням базового місяця січень 2014 року, з 01.09.2014 по 31.12.2014 з урахуванням базового місяця вересень 2014 року, з 01.01.2015 по 31.08.2015 з урахування базового місяця січень 2015 року, з 01.09.2015 по 31.12.2015 з урахуванням базового місяця вересень 2015 року, з 01.01.2016 по 31.07.2017 з урахуванням базового місяця січень 2016 року та з 01.08.2017 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця серпень 2017 року.

Не погоджуючись із застосуванням при нарахуванні та виплаті індексації таких базових місяців, позивач звернувся до суду позовом вважаючи, що відповідач мав враховувати як базовий місяць січень 2008 року.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01.09.2022 по справі №120/467/22, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19.01.2023 його адміністративний позов до Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України задоволено.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 31.08.2014 з урахуванням базового місяця січень 2014 року, з 01.09.2014 по 31.12.2014 з урахуванням базового місяця вересень 2014 року, з 01.01.2015 по 31.08.2015 з урахування базового місяця січень 2015 року, з 01.09.2015 по 31.12.2015 з урахуванням базового місяця вересень 2015 року, з 01.01.2016 по 31.07.2017 з урахуванням базового місяця січень 2016 року та з 01.08.2017 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця серпень 2017 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 28.02.2018 включно, враховуючи базовий місяць січень 2008 року, з урахуванням вже виплаченої суми.

На виконання рішення суду відповідачем нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 28.02.2018 включно у сумі 25556,97 грн.

Проте, позивач зазначає, що індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 28.02.2018 йому було розраховано не вірно. За підрахунками позивача індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 28.02.2018 повинна була б становити 114503 грн, тому останній звернувся до суду із вимогою зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 28.02.2018 року включно в повному розмірі з урахуванням висновків суду у цій справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, суд дійшов такого висновку.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У силу пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, право позивача на звернення до суду гарантоване законом.

Разом з цим, зібрані у цій справі письмові докази свідчать про те, що звертаючись з даною позовною заявою ОСОБА_1 не погоджується з порядком виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01.09.2022 у справі №120/467/22, адже зазначає про невірний розрахунок індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 28.02.2018, враховуючи базовий місяць січень 2008 року.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Суд зазначає, що відповідно до статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В частині першій статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» йдеться про те, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм вбачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а.

Згідно статті 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог статті 383 КАС України особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Відповідно до частини шостої цієї статті, за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Проаналізувавши предмет позову у цій справі, суд дійшов висновку, що він спрямований на належне виконання іншого судового рішення, зокрема, рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01.09.2022 по справі, яким вже вирішено питання щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.01.2014 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року.

Отже, обраний позивачем у цій справі спосіб захисту визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 28.02.2018 включно по суті є способом виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01.09.2022 по справі № 120/469/22.

З огляду на вищевикладене, обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в рішеннях від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а та від 06 лютого 2019 року у справі № 816/2016/17.

Отже, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 383 КАС України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.

З огляду на викладене, суд зазначає, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Тобто, якщо позивач вважав, протиправними рішення, дії чи бездіяльність відповідача, вчинені на виконання рішення суду у справі №120/467/22, то він може звернутись до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий адміністративний позов.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22 серпня 2019 року по справі № 522/10140/17, від 20 липня 2022 року по справі № 420/16529/21, від 28 лютого 2023 року по справі № 260/1898/22 та від 30 листопада 2023 року по справі №420/6135/22.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 238 КАС України, суддя закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що в даному випадку наявне рішення суду, що набрало законної сили, якими вже вирішено спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав через що наявні правові підстави для закриття провадження у справі відповідно до п.4 ч.1 ст. 238 КАС України.

Керуючись ст.ст. 238, 248, 256, 294 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - закрити.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Мультян Марина Бондівна