Справа № 212/5059/24
Суддя: Ваврушак Н. М.
Дата ухвалення: 2024-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 212/5059/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу, Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Ваврушак Н.М., за участю секретаря судового засідання Дущак К.О., розглянувши у судовому засіданні у залі суду міста Кривого Рогу в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу 3 роти 2 батальйону 2 Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Сиродой Тараса Володимировича, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними дій інспектора та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

20 травня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що 14.05.2024 року інспектором Сиродой Т.В. було винесено щодо нього постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2147314, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 340 гривень.Позовна заява обґрунтована тим, що 14.05.2024 року позивач рухався на автомобілі DACIA SANDERO державний номер НОМЕР_1 по вул. Десантна в м. Кривий Ріг в бік вул.Електрозаводська зі швидкістю приблизно 50 км/год. Біля 15:43 години побачив, що автомобіль, який рухався попереду на перехресті вул. Десантна та мкрн. 7 й Зарічний, що перед зупинкою «Текстиль», зупинився перед пішохідним переходом і ввімкнув покажчик лівого повороту для повороту ліворуч. Позивач стверджує, що авто, яке зупинилося попереду, ввімкнув покажчик лівого повороту, пропускав зустрічні автомобілі та пішоходів. ОСОБА_1 здійснив маневр по зміщенню в правий ряд, зменшивши при цьому швидкість до 30 км/год. та, переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, проїхав нерегульований пішохідний перехід. На відеозапису, що надав поліцейський, чітко відображено, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена шкода чи небезпека.

Вважає оскаржувану постанову незаконною та такою, що підлягає скасування з огляду на наступне. Так, працівники поліції не дослідили усіх обставин справи та не розібралися у дорожній обстановці, що склалася, що покладено в основу оскаржуваного рішення, не взяли до уваги його пояснення та не допитали свідків. Стверджує, що він не порушував вимоги п. 18.4 ПДР України та навпаки, під час свого руху за кермом автомобіля виконав їх у повній мірі. Просить суд визнати незаконною та скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі закрити.

Ухвалою суду від 24 травня 2024 року позовна заява залишена без руху.

Ухвалою суду від 27 травня 2024 року відкрито провадження у справі, її розгляд вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження та на підставі наявних матеріалів у справі.

Ухвалою суду від 06 червня 2024 року розгляд даної справи відкладено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

11 червня 2024 року представником відповідача Департаменту патрульної поліції та 19 червня 2024 року відповідачем інспектором поліції Сиродой Т.В. подані до суду відзив на адміністративний позов. 17 червня 2024 року відповідачем інспектором поліції Сиродой Т.В. подані заперечення. В обґрунтування своїх заперечень щодо позову останні зазначають, що працівники поліції під час здійснення патрулювання виявили транспортний засіб DACIA SANDERO державний номер НОМЕР_1 , який, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не знизив швидкість, не зупинився та не переконався, що не створює перешкоди чи небезпеки у русі, коли інший автомобіль зупинився у сусідній смузі, що є порушенням п. 18.4 ПДР України. Вказаний автомобіль було зупинено та встановлено особу його водія. Останньому було повідомлено про причину зупинки, а також розпочато розгляд справи. Позивачу роз`яснено його процесуальні права, а також у повній мірі забезпечено можливість реалізувати їх. Усі обставини зафіксовані за допомогою засобів відеофіксації. Вважають, що оскаржувана постанова в повному обсязі відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому у задоволенні позову просять відмовити повністю.

11 червня 2024 року позивачем подана відповідь на відзив, де на обґрунтування своїх доводів останній зазначає, що в його діях відсутня вина у скоєнні адміністративного правопорушення.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши письмові та електронні докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Суд встановив, що 14.05.2024 року інспектором взводу 3 роти 2 батальйону 2 Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Сиродой Тарасом Володимировичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2147314, якою позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 340 гривень. (а. с. 24)

Відповідно до п. 18.4 ПДР України, якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Диспозицією ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення правил проїзду пішохідних переходів та ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В оскаржуваній постанові є посилання на відеозаписи із двох технічних приладів (відеореєстратор службового автомобіля, нагрудна боді-камера поліцейського).

Із відеозапису з відеореєстратора службового автомобіля вбачається наступне.Під час патрулювання 14.05.2024 року інспектором ОСОБА_2 в м. Кривий Ріг по вул. Десантна, 15 був помічений транспортний засіб DACIA SANDERO, водій якого, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу,перед пішохідним переходом не зупинився і не впевнився, що на пішохідному переході немає пішоходів і що він не створив перешкоду і небезпеку іншим учасникам, в той час як перед пішоходом зупинився автомобіль у сусідній смузі.

Стороною відповідача надано до відзиву диск із записом, де у файлі о 16 год. 16 хв. 32 сек. зафіксовано, що на нерегульований пішохідний перехід вийшли пішоходи з двох сторін, водій ОСОБА_1 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не зупинився, не знизив швидкість руху, не впевнився чине створює він перешкод і небезпеку, продовжив рухта не звернув увагу, що перед пішохідним переходом зупинився автомобіль у сусідній смузі. (а. с. 53)

Вищевказаний доказ беззаперечно свідчить про порушення ОСОБА_1 вимог 18.4 ПДР України.

З приводу доводів позивача, що наданий відповідачем диск із відеозаписом є неналежним доказом, суд вказує, що наданий доказ відповідає вимогам електронного доказу.

Висновок суду відповідає роз`яснення що містяться у Постанові Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі № 751/6069/19, провадження № 51-1704км20.

Верховний Суд, зокрема, наголосив, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Матеріальний носій - лише спосіб збереження інформації, який має значенні тільки коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Долучений до матеріалів справи в якості доказу DVD-R диск з відеозаписом обставин події був виготовлений у зв`язку із необхідністю надання інформації, що має значення, та є самостійним джерелом доказу похідним від інформації, що зберігається на комп`ютері в електронному вигляді у виді файлів.

Таким чином, записаний на оптичний диск - носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документу.

Із наведеного слідує, що при здійсненні провадження відносно позивача за ч. 1 ст. 122 КУпАП інспектором у повному обсязі було з`ясовано, а відтак й враховано усі обставини справи, оскаржувана постанова містить доказ на підставі якого можливо достовірно встановити наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому правопорушення.

Вищевказане свідчить про законність дій інспектора при розгляді справи про адміністративне правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 122 КУпАП, а тому оскаржувана постанова винесена із повним дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 та вважає за необхідне залишити оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень без змін.

Оскільки позивачу у задоволені позову відмовлено, судові витрати по справі у відповідності до вимог ст. 139 КАС України слід залишити за ним.

На підставі ч. 1 ст. 122, ст.ст. 251, 252, 280 КУпАП, керуючись ст.ст. 77, 121, 139, 241-246, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора взводу 3 роти 2 батальйону 2 Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Сиродой Тараса Володимировича, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними дій інспектора та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Залишити без змін постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2147314 від 14.05.2024 року, за якою якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 340 гривень.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складений 02 вересня 2024 року.

Суддя: Н. М. Ваврушак