Справа № 320/15592/23
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2024-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 вересня 2024 року

м. Київ

справа №320/15592/23

адміністративне провадження № К/990/31863/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єресько Л.О.,

суддів: Соколова В.М., Губської О.А.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Стельникович Сергій Анатолійович, на рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2024 року у справі № 320/15592/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправними та скасування наказів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві (далі - відповідач, ГУ НП у м. Києві), в якому просив:

- визнання протиправними дії ГУ НП у м. Києві щодо складання наказів від 06 квітня 2023 року № 552 "Про застосування дисциплінарного стягнення до старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 " та від 19 квітня 2023 року № 630 о/с "Про особовий склад" про звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 ;

- скасувати наказ ГУ НП у м. Києві від 06 квітня 2023 року № 552 "Про застосування дисциплінарного стягнення до старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 ";

- скасувати наказ ГУ НП у м. Києві від 19 квітня 2023 року № 630 о/с "Про особовий склад" (про звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 );

- поновити ОСОБА_1 на займаній до звільнення посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції (з обслуговування центральної частини м. Києва) Печерського управління поліції ГУ НП у м. Києві;

- зобов`язати вищого керівника негайно вжити заходів до поновлення прав поліцейського, усунення обставин, що призвели до таких порушень, та притягти до відповідальності осіб, винних у вчиненні порушень;

- відшкодувати на користь ОСОБА_1 заробіток за весь час вимушеного прогулу;

- відшкодувати витрати, які виникли внаслідок відшкодування ОСОБА_1 вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2024 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2024 року, відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Стельникович С.А., звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіривши зміст оскаржуваних судових рішень, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції виходить з наступного.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку зі застосуванням до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції за порушення ним вимог пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", пунктів 1, 2, 3, 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII, абзаців 1, 2, 3 пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09 листопада 2016 року № 1179, та Присяги поліцейського.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09 травня 2023 року відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пунктом 2 частини 5 цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Однак, у касаційній скарзі відсутнє будь-яке посилання скаржника на передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України випадки із зазначенням, одночасно, належного їх обґрунтування у поєднанні з обставинами справи.

За обставинами цієї справи судами попередніх інстанцій установлено, що 06 березня 2023 року до управління головної інспекції ГУ НП у м.Києві надійшла інформація про те, що 28 лютого 2023 року старшим слідчим другого відділу ТУ ДБР у рамках кримінального провадження від 16 травня 2022 року №0000083 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 162 КК України позивачу оголошено про підозру. У зв`язку з наведеним ГУ НП у м. Києві видано наказ про призначення та проведення службового розслідування за вказаним фактом та відсторонено позивача від виконання службових обов`язків на час проведення службового розслідування.

Як установлено судами попередніх інстанцій, у ході проведення службового розслідування комісією встановлено, що 17 лютого 2022 року о 19.16, до чергової частини Обухівського РУП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення невстановленого громадянина про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , 4 чи 5 хлопців курять коноплю в недобудованому сараї. Під час проведення невідкладних слідчих дій за вказаною адресою були присутні поліцейські та із незрозумілих причин та за невстановлених службовим розслідуванням обставин позивач. При цьому, комісія проаналізувавши протоколи допитів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 де дійшла висновку, що вказані поліцейські безпідставно перебували за адресою: АДРЕСА_1 до приїзду СОГ Обухівського РУП ГУНП в Київській області, незрозуміло яким чином отримали інформацію про те, що за вказаною адресою особи вживають наркотичні речовини. Також, комісія дійшла висновку, що того дня, вказані поліцейські прибули до с. Германівки Обухівського району Київської області на власному транспортному засобі, що ще раз засвідчує факт перебування позивача на місці події за вищевказаною адресою, що не пов`язано із службовими цілями.

За обставинами цієї справи, проаналізувавши пояснення ОСОБА_1 , дисциплінарна комісія дійшла висновку, що уникаючи відповідей на додаткові питання з приводу уточнюючих обставин подій, що мали місце 17 лютого 2022 року, посилаючись на те, що пройшов значний проміжок часу, позивач проявив нещирість, під час проведення службового розслідування, не сприяв дисциплінарній комісії у встановленні передумов та причин, що могли стати підставою для оголошення останньому, як поліцейському та представнику влади, підозри у вчиненні кримінального правопорушення, що виразилось у порушенні конституційних прав громадянина. Крім того установлено, що 17 лютого 2022 року позивач безпідставно перебував до початку проведення слідчих дій за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, на підставі встановлених обставин службового розслідування до позивача за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону № 580-VII, пунктів 1, 2, 3, 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, абзаців 1, 2, 3 пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських та Присяги поліцейського, а саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 28 та частиною другою статті 162 КК України, що негативно вплинули на авторитет поліції серед суспільства та поставили під сумнів звання поліцейського, як представника влади, застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції.

При цьому, судами попередніх інстанцій ураховано висновки Верховного Суду, які викладено у постанові від 17 квітня 2024 року у справі № 320/11315/22, а саме про те, що вирішення питання про правомірність притягнення працівника органів поліції до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясовувати склад саме дисциплінарного проступку в його діях.

Також судами попередніх інстанцій враховано висновки Верховного Суду викладені у постановах від 31 серпня 2023 року у справі №160/3330/19, від 03 серпня 2023 року у справі № 160/7157/19, від 14 березня 2023 року у справі № 320/1206/21, від 22 лютого 2023 року у справі № 200/11036/20-а, де Суд наголошував на тому, що реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за порушення службової дисципліни є окремою підставою для звільнення, яка не пов`язана із порушенням кримінальної справи та набрання чинності вироком суду. А наявність кримінального провадження, відкритого стосовно особи, яка проходить службу в поліції, не виключає можливості застосування стосовно цієї особи наслідків, передбачених пунктом 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII у разі встановлення під час службового розслідування невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни.

Суд касаційної інстанції зауважує, що у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, Верховний Суд виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку й становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для їх формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому парового питання, що постало перед практикою його застосування.

Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Однак скаржником не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Поняття значний суспільний інтерес є оціночним, оскільки кожна справа становить значний суспільний інтерес та виняткове значення для кожного учасника справи. Втім, Верховний Суд виходить з того, що справа становитиме значний суспільний інтерес, якщо результат її перегляду прямо або опосередковано матимуть вплив на забезпечення реалізації системи гарантій права на справедливий суд, та, як наслідок, визначення змісту та обсягу прав, свобод чи законних інтересів невизначеного кола осіб. Допустимість відкриття касаційного провадження у справах незначної складності чи розглянутих у порядку спрощеного пповадження, з умов, що справа становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для скаржника, також зумовлена потребою забезпечення єдності судової практики. Йдеться про реалізацію принципів верховенства права та правової визначеності, рівності перед законом і судом з метою гарантування розумної передбачуваності судового рішення.

Однак скаржником не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак її суспільної важливості або виняткового значення, а також не виділено особливо рідкісних, унікальних вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору, як не наведено і існування різної судової практики у подібних правовідносинах, яка б свідчила про необхідність формування єдиної правозастосовчої практики.

Таким чином, подана касаційна скарга не містить належним чином обґрунтованих випадків, зазначених у пункті 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які могли б слугувати підставою для відкриття касаційного провадження у справі незначної складності.

Доводи касаційної скарги фактично, зводяться до переоцінки встановлених судом першої та апеляційної інстанцій обставин та досліджених ним доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.

Обмеження переліку судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію суду права, що розглядає справи, які мають найважливіше (найбільш принципове) значення для суспільства та держави, та не є судом фактів, а тому не може здійснювати повторну оцінку доказів, належно досліджених судом першої та апеляційної інстанції, та/або переоцінювати їх.

При цьому, незгода із рішеннями судів попередніх інстанцій не свідчить автоматично про неправильність застосування або порушення норм матеріального/ процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цих рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача/ відповідача є звичайним передбачуваним процесом.

Європейський Суд з прав людини в ухвалі від 09 жовтня 2018 року щодо неприйнятності заяви у справі "Азюковська проти України" (заява № 26293/18), в якій заявницею оскаржувалася відмова суду касаційної інстанції у відкритті касаційного провадження у зв`язку з віднесенням справи до категорії справ незначної складності, указав, що застосування критерію малозначності у цій справі було передбачуваним, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява №21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява №26737/95).

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

З аналізу доводів касаційної скарги слідує, що скаржник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями КАС України могли б вимагати касаційного розгляду цієї справи.

Крім того підстав, визначених пунктами 1-4 частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України скаржником не наведено.

Оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, прийняті у справі, які розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, а аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях суду першої та апеляційної інстанції обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України виняткових обставин справи, то у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Стельникович Сергій Анатолійович, на рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2024 року у справі № 320/15592/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправними та скасування наказів.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

СуддіЛ.О. Єресько В.М. Соколов О.А. Губська