Справа № 260/9721/23
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2024-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

02 вересня 2024 року

м. Київ

справа №260/9721/23

адміністративне провадження №К/990/31010/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Білак М.В.,

суддів: Губської О.А., Жука А.В.,

перевіривши матеріали заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Білак М.В., Губської О.А., Жука А.В. від участі у розгляді справи №260/9721/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Закарпатського апеляційного суду про визнання бездіяльності протиправною та стягнення заборгованості по суддівській винагороді і вихідній допомозі,

УСТАНОВИВ:

08 серпня 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Закарпатського апеляційного суду на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2024 року у справі №260/9721/23.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 серпня 2024 року визначено склад колегії суддів для розгляду касаційної скарги: головуючий суддя (суддя - доповідач) Білак М.В., судді Губська О.А., Жук А.В.

Ухвалою Верховного Суду від 12 серпня 2024 року клопотання Закарпатського апеляційного суду про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2024 року у справі №260/9721/23 задоволено.

Поновлено Закарпатському апеляційному суду строк на касаційне оскарження ухвали апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2024 року у справі №260/9721/23.

Відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Закарпатського апеляційного суду на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2024 року у справі №260/9721/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Закарпатського апеляційного суду про визнання бездіяльності протиправною та стягнення заборгованості по суддівській винагороді і вихідній допомозі.

Витребувано справу № 260/9721/23 із Закарпатського окружного адміністративного суду.

20 серпня 2024 року на електронну адресу Верховного Суду позивачем надіслано заяву про відвід суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Білак М.В., Губської О.А., Жука А.В. від участі у розгляді цієї справи.

У зв`язку з перебуванням судді Губської О.А. у відрядженні та відпустці (на підставі наказів Голови Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 13 серпня 2024 року №20-в та від 16 серпня 2024 року № 471/0/51-24 відповідно) та відсутністю інших підстав для повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, розгляд заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів відбувся після виходу судді із відпустки.

Вказані у заяві про відвід доводи позивача ґрунтуються на тому, що колегія суддів «зацікавлено поновила Закарпатському апеляційному суду строк на касаційне оскарження ухвали невідомого апеляційного адміністративного суду (не зазначено конкретну назву суду) від 22 травня 2024 року, що є неприпустимим такі недоліки для суду касаційної інстанції як найвищого суду України для об`єктивного і незалежного спостерігача».

Також зазначає про те, що вирішуючи клопотання відповідача про поновлення строку на касаційне оскарження у справі №260/9721/23 колегія суддів в ухвалі від 12 серпня 2024 року взагалі не навела доводів заявника щодо підстав для поновлення такого строку та відповідно не надала цим доводам жодної оцінки, а головне не встановила обставин, які б свідчили про його пропуск саме з поважних причин, оскільки тільки за наявності поважних причин цей строк міг бути поновлений.

На переконання ОСОБА_1 ухвала Верховного Суду від 12 серпня 2024 року в цій частині ґрунтується на упередженості, що є грубим порушенням норм процесуального права, а поновлення відповідачу строку касаційного оскарження без будь-яких підстав порушує принцип правової визначеності. Неналежна організація процесу оскарження судового рішення з боку відповідальних осіб відповідача, зокрема, підписання касаційної скарги неуповноваженою особою та звернення з касаційною скаргою до Верховного Суду у спосіб, не передбачений чинним процесуальним законодавством, що підтверджується ухвалами Верховного Суду від 22 липня 2024 року про повернення Закарпатському апеляційному суду касаційної скарги на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2024 року у справі №260/9721/23, є суто суб`єктивною причиною, а не поважною, що виключає поновлення строку на касаційне оскарження.

Вважає, що касаційний суд навмисно не звернув увагу на неналежний склад учасників цієї справи, оскільки в касаційній скарзі взагалі не вказано відповідача Державну судову адміністрацію України та третю особу Державну казначейську службу України, що мало бути безумовною підставою для залишення касаційної скарги і відповідного клопотання без руху, а регіональний орган Пенсійного фонду України, зазначений у скарзі, не є учасником справи.

Також вказує на те, що касаційний суд узагалі знехтував вимогами статті 330 КАС України щодо змісту і вимог до касаційної скарги та учасників справи, навмисно не врахував засади і принципи адміністративного судочинства, права на справедливий і неупереджений суд та аналогію закону щодо вимог до адміністративного позову та апеляційної скарги, де учасники справи мають бути вказані в касаційній скарзі, яким і надсилається її копія.

Суддя Жук А.В. та голова Закарпатського апеляційного суду Фазикош А.В. є в тісних і дружніх стосунках як викладачі Львівського регіонального відділення Національної школи суддів України, що є загальновідомим у мережі Інтернет фактом і не потребує доказування.

Таким чином, заявниця вбачає явні ознаки упередженості колегії суддів у розгляді справи №260/9721/23.

Верховний Суд, розглянувши заяву ОСОБА_1 та проаналізувавши норми процесуального права, які регулюють порушене питання, дійшов висновку про таке.

Згідно з частинами першою та другою статті 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, яка встановлює недопустимість повторної участі суддів в розгляді адміністративної справи.

Суд зазначає, що головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Європейський суд з прав людини зазначає, що "у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду". Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що "особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного". У випадку ж самовідводу сам суддя повинен бути переконаним, що є достатньо фактів, які свідчать про його безсторонність.

Надаючи оцінку об`єктивності судді під час вчинення ним процесуальних дій, необхідно виходити з таких критеріїв: чи вільний суддя під час виконання ним своїх обов`язків від будь-яких заходів впливу; чи сприяє його поведінка у судовому процесі та за стінами суду підтримці та зростанню довіри суспільства, представників юридичної професії та сторін у справі; чи вчинялись суддею дії, які можуть стати приводом для позбавлення його права брати участь у судовому засіданні та приймати рішення у справах.

При об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. При цьому, вирішальним є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною.

Верховний Суд зазначає, що суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

У заяві про відвід суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Білак М.В., Губської О.А., Жука А.В. вказано, що вона подана на підставі пункту 4 частини першої статті 36 КАС України (за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді).

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Верховний Суд зауважує, що з урахуванням положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наявність безсторонності суду має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

При об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. При цьому, вирішальним є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду.

Разом з цим, Верховний Суд зазначає, що суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Особа яка подала заяву про відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді у розгляді справи. Водночас відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Зміст заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у розгляді цієї справи не містить підстав, передбачених статтею 36 КАС України, а зводиться до суб`єктивних припущень щодо упереджених дій суддів.

Зі змісту заяви про відвід вбачається, що припущення щодо упередженості дій суддів у заявниці фактично зводяться до незгоди із постановленням ухвали Верховного Суду від 12 серпня 2024 року про поновлення Закарпатському апеляційному суду строку на касаційне оскарження судового рішення у справі №260/9721/23 та відкриття касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2024 року у цій справі.

Посилання заявниці, за її переконанням, на тісні та дружні стосунки судді Жука А.В. та голови Закарпатського апеляційного суду Фазикош А.В. фактично є припущенням та не ґрунтується на об`єктивних фактах чи конкретних діях судді, які б свідчили про його упередженість.

Проаналізувавши всі доводи та аргументи, що містяться в заяві про відвід, суд дійшов висновку, що вони не містять обставин, визначених статтею 36 КАС України, за наявності яких судді підлягають відводу. Наведені у заяві мотиви не можуть слугувати підставою для відведення суддів, оскільки ґрунтуються виключно на припущеннях та оціночних судженнях учасника процесу.

Будь-яких доказів, які б підтверджували пряму чи опосередковану заінтересованість суддів Білак М.В., Губської О.А., Жука А.В. у результаті розгляду цієї справи, або наявність обставин, які обґрунтовано викликають сумнів у їх упередженості, із матеріалів касаційної скарги та доводів заяви про відвід не вбачається.

Відповідно до частини четвертої статті 40 КАС України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Отже, заяву про відвід колегії суддів необхідно визнати необґрунтованою та передати судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу у порядку, встановленому статтею 31 КАС України.

З огляду на викладене, керуючись статтями 36, 37, 40, 243, 248 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати необґрунтованою подану ОСОБА_1 заяву про відвід суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Білак М.В., Губської О.А., Жука А.В.

Передати заяву ОСОБА_1 про відвід для вирішення питання заявленого відводу судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу у порядку, встановленому статтею 31 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді М.В. Білак

О.А. Губська

А.В. Жук