Справа № 460/6733/24
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2024-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 вересня 2024 року м. Рівне №460/6733/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач-1, ГУ ПФУ в Рівненській області), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач-2, ГУ ПФУ у Вінницькій області), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 09.05.2024 №67 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Рівненській області призначити та здійснити нарахування пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказав, що у травні 2024 року він звернувся до ГУ ПФУ в Рівненській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», до якої долучив оригінали необхідних документів. Однак, рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області від 09.05.2024 №67, прийнятим за принципом екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань, йому було відмовлено у призначенні пенсії. Не погоджуючись із такою відмовою та спростовуючи викладені у ній висновки пенсійного органу, позивач зазначив, що наявне у нього посвідчення особи, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4), є документом, який підтверджує статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, визначеними Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для такої категорії громадян. При цьому, зауважив, що видача особі такого посвідчення засвідчує факт її постійного проживання (роботи) у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4-х років. Крім того, вказав, що наданою ним довідкою органу місцевого самоврядування підтверджується факт його проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю у періоди з 26.04.1986 до 01.06.1987 та з 16.05.1989 по даний час. На переконання позивача, означені вище фактичні обставини дають йому право на зниження пенсійного віку на п`ять років відповідно до вимог статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Таким чином, вважаючи дії пенсійного органу необґрунтованими, безпідставними і такими, що порушують його право на належне пенсійне забезпечення, а оскаржувану відмову протиправною, позивач просив суд позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 25.06.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі №460/6733/24 та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою суду у відповідачів витребувано додаткові докази по справі.

12.07.2024, з використанням підсистеми «Електронний суд», ГУ ПФУ в Рівненській області подало до суду відзив на позовну заяву, за змістом якого позов не визнало у повному обсязі та вважає позовні вимоги безпідставними. В обґрунтування заявлених заперечень відповідач-1 зазначив, що оскаржуване у справі рішення приймалося ГУ ПФУ у Вінницькій області за принципом екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань. Наголосив, що проживання позивача на території, яку обслуговує ГУ ПФУ в Рівненській області, не може бути підставою для зобов`язання цього органу вчиняти певні дії, оскільки основним фактором є визначення органу, яким прийнято спірне рішення, що є предметом розгляду у цій справі та стало підставою для звернення позивача з позовом до суду. Разом з тим, пояснив, що виникнення права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням або у зв`язку із роботою в такій місцевості. При цьому, з огляду на зміст статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зниження пенсійного віку залежить від рівня радіоактивного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи. Вказав, що згідно з наданою позивачем довідкою Старостинського округу №5 (с. Моквин) Рівненського району Рівненської області від 29.04.2024 №224, з 26.04.1986 по 01.06.1987, з 16.05.1989 по даний час він проживає у с. Моквин Рівненської області, яке віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю. Разом з тим, відповідно до диплому серії НОМЕР_1 , позивач з 01.09.1986 по 30.05.1987 навчався в СПТУ №11 м. Рівне, яке не відноситься до згаданої вище зони радіоактивного забруднення. У свою чергу, відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 , позивач з 01.06.1987 по 16.05.1989 проходив військову службу в лавах радянської армії, що, як стверджує відповідач-1, не можливо зарахувати до періоду його постійного проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю, оскільки не можливо встановити належність до території радіоактивного забруднення. Окрім того, пенсійний орган зауважив, що за змістом записів №3-4 трудової книжки позивача, з 17.08.1989 по 10.08.1990 він працював на Рівненському заводі високовольтної апаратури (м. Рівне), а постійне місце роботи/навчання особи нерозривно пов`язане з її постійним місцем проживання. Відтак, на переконання відповідача-1, факт навчання позивача у СПТУ №11 м. Рівне, проходження військової служби, роботи у м. Рівне заперечує факт його проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю (с. Моквин) в цей період. Таким чином, оскільки період проживання (роботи) позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 становить лише 3 роки 11 місяців 22 дні, останній не має права на зниження пенсійного віку на 5 років. А тому, відповідач-1 вважає, що ГУ ПФУ у Вінницькій області прийняло правомірне рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 згаданого вище Закону. За наведеного, відповідач-1 просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

15.07.2024 до суду також надійшов відзив відповідача-2 на позовну заяву, згідно з яким пенсійний орган вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Мотивуючи свої заперечення, відповідач-2 вказав, що заява позивача від 02.05.2024 про призначення пенсії розглянута ГУ ПФУ у Вінницькій області за принципом екстериторіальності, за результатами чого 09.05.2024 винесено рішення №67 про відмову у призначенні пенсії. На підтвердження правомірності спірного рішення пенсійний орган зазначив, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. При цьому, як вбачається зі змісту статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи. За результатами перевірки поданих позивачем документів Управлінням установлено, що період проживання позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю становить 25 років 11 місяців 22 дні (з 26.04.1986 по 31.08.1986, з 31.05.1987 по 31.05.1987, з 17.05.1989 по 31.12.2014; в тому числі станом на 01.01.1993 3 роки 11 місяців 22 дні). Позаяк позивачем у встановленому законом порядку не підтверджено факту свого проживання або роботи у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4-х років, право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, передбачене статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у нього відсутнє. При цьому, відповідач-2 звернув увагу суду, що наявність лише посвідчення відповідної категорії не є безумовною підставою для призначення пенсії зі зниженням віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Таким чином, пенсійний орган вважає, що приймаючи оскаржуване рішення, він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством. Між тим, відповідач-2 зауважив, що прийняття органом Пенсійного фонду певного рішення, в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів, є його дискреційними повноваженнями, втручання у які з боку суду є неприпустимим. За наведених обставин, пенсійний орган просив відмовити у задоволенні позову повністю.

В силу приписів частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши наявні у справі матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду й вирішення спору по суті, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином, який постійно проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 20.11.1993 (а.с.13).

02.05.2024 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Рівненській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», до якої долучив необхідні документи (а.с.40-42).

Вказана заява розглянута за принципом екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань ГУ ПФУ у Вінницькій області, за наслідками чого 09.05.2024 прийнято рішення №67 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії. В оскаржуваному рішенні зазначено, зокрема, що «за результатами розгляду документів, доданих до заяви:

- необхідний страховий стаж (…) 26 років; страховий стаж позивача становить 26 років 9 місяців 24 дні; (…) до страхового стажу зараховано всі періоди роботи;

- період проживання в зоні посиленого радіологічного контролю 25 років 11 місяців 22 дні: з 26.04.1986 по 31.08.1986, з 31.05.1987 по 31.05.1987, з 17.05.1989 по 31.12.2014 (за виключенням періоду навчання з 01.09.1986 по 30.05.1987 в м. Рівне, що не відноситься до територій радіоактивного забруднення). Станом на 01.01.1993 3 роки 11 місяців 22 дні;

- висновок: відмовити у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку, оскільки документами не підтверджується факт проживання (роботи) станом на 01.01.1993 в зоні посиленого радіологічного контролю 4 роки (а.с.9, 64).

Вважаючи таку відмову у призначенні пенсії протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Основного Закону України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право на отримання пенсії як складова права на соціальний захист є конституційним правом громадян.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (зі змінами), умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Так, основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі Закон №796-XII).

Статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді:

а) державної пенсії;

б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Після 01.01.2015 додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії 4, не встановлюється.

У свою чергу, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених законом, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

При цьому, умови призначення пенсії за віком установлено статтею 26 Закону №1058-IV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року не менше 28 років, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року 29 років, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року 30 років, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року (…).

Судом встановлено, що на день звернення до відповідача-1 із заявою про призначення пенсії (02.05.2024) позивач досягнув повних 55 років та мав страховий стаж 26 років 9 місяців 24 дні.

Зазначена обставина не заперечується сторонами справи, підтверджується змістом оскаржуваного рішення та відзивів на позовну заяву.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абзацом шостим пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ, потерпілим від Чорнобильської катастрофи-особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, пенсії надаються зі зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, у такому порядку: 2 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Суд звертає увагу на те, що за змістом примітки до абзацу шостого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ, для встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 2 роки постійне проживання або робота у зоні посиленого радіоекологічного контролю протягом усього періоду з моменту аварії по 31.07.1986 не є обов`язковим; достатньо того, щоб особа, яка звернулася за призначенням пенсії, постійно проживала або працювала у вказаній зоні певний час у період з моменту аварії (тобто з 26.04.1986) до 31.07.1986.

Аналогічна правова позиція щодо встановлення початкової величини зниження пенсійного віку висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 у справі №556/1153/17, яка враховується судом в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше (частина друга статті 55 Закону №796-XII).

Таким чином, з наведеного слід дійти висновку, що особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони посиленого радіоекологічного контролю з моменту аварії до 01.01.1993 протягом не менше 4 років, має право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку. При цьому постійне проживання або постійна праця такої особи у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) до 31.07.1986, незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 2 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні 3 повні роки (починаючи з 26.04.1986) проживання або роботи на такій території, але не більше 5 років.

Тобто, максимальна величина зменшення пенсійного віку для особи, потерпілої від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, не може перевищувати 5-ти років.

Суд також враховує, що механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі Порядок №22-1).

Так, за змістом підпункту 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема, документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, а саме (…) потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

- для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;

- для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;

- для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, додаються документи, видані Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

- посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону №796-ХІІ).

При прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема, реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта (пункт 4.2 розділу IV Порядку №22-1).

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію (…) (пункт 4.7 розділу IV Порядку №22-1).

Спірним в межах даної судової справи є питання наявності у позивача права на призначення пенсії відповідно до вимог статті 55 Закону №796-XII, тобто зі зменшенням пенсійного віку, з огляду на тривалість його проживання/роботи у зоні посиленого радіоекологічного контролю, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 15 Закону №796-ХІІ, підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення органами місцевого самоврядування.

Тобто, факти проживання/роботи особи на території зон радіоактивного забруднення засвідчуються довідками органів місцевого самоврядування та підприємств, установ, організацій (військкоматів) відповідно.

Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 (№14-560цс18), від 10.04.2019 у справі №162/760/17 (№14-550цс18), та постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №381/3359/17 (№61-16015св18).

При цьому, підставою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт її проживання (роботи), а не реєстрації у певній зоні радіоактивного забруднення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №572/245/17.

На переконання суду, єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи або учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 24.10.2019 у справі №152/651/17, від 25.11.2019 у справі №464/4150/17, від 27.04.2020 у справі №212/5780/16-а та від 18.06.2020 у справі №751/2738/17.

Як встановлено вище судом, ОСОБА_1 є громадянином, який постійно проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим 20.11.1993 уповноваженим на те державним органом Рівненською обласною державною адміністрацією, який при видачі зазначеного посвідчення перевірив достовірність поданих позивачем документів (доказів протилежного матеріали справи не містять). За змістом цього посвідчення, позивач має право на пільги і компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ для осіб, які постійно проживають на території зони посиленого радіоекологічного контролю (а.с.13).

Таке посвідчення, згідно з пунктом 4 частини першої статті 14 Закону №796-XII, видається особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Наведене узгоджується зі змістом пункту 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 №501 (був чинний на момент видачі позивачу відповідного посвідчення; втратив чинність з 25.07.2018 на підставі постанови КМУ від 11.07.2018 №551; далі Порядок №501), відповідно до якого громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видається посвідчення коричневого кольору, серія В.

Суд звертає увагу, що за змістом пункту 2 Порядку №501, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства України.

Викладене кореспондується з положеннями частини третьої статті 65 Закону №796-ХІІ, за якою посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

При цьому, нормами статті 11 цього Закону до потерпілих від Чорнобильської катастрофи віднесено, зокрема, осіб, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років (пункт 4 частини першої цієї статті).

Таким чином, Законом №796-ХІІ та Порядком №501 чітко визначено, що саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, визначеними Законом №796-XII для такої категорії, зокрема, право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Зазначена позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31.10.2019 у справі №212/12245/13-а.

З наведеного слід дійти обґрунтованого висновку про наявність у позивача статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, що не оспорюється й відповідачами за змістом поданих ними заяв по суті справи.

Отже, згадане вище посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю категорії 4 засвідчує факт проживання (роботи) ОСОБА_1 на території зони посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше чотирьох років.

Крім того, з матеріалів справи судом встановлено, що на підтвердження факту свого проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю позивачем надано довідку від 29.04.2024 №224, видану старостою Старостинського округу №5 (с. Моквин) Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області.

Зазначеною довідкою стверджується, що позивач у періоди з 26.04.1986 до 01.06.1987 та з 16.05.1989 по даний час (тобто по дату видачі цього документа 29.04.2024) проживав у с. Моквин Березнівського району Рівненської області, яке до 01.01.2015 було включене у перелік радіоактивно забруднених територій внаслідок аварії на ЧАЕС (IV категорія). Підстава видачі довідки: погосподарські книги (…) та військовий квиток позивача серії НОМЕР_4 від 29.05.1987 (а.с.11, 54-55).

Доказів того, що позивач у вказані періоди не проживав у відповідному населеному пункті відповідачами не надано та судом не встановлено.

Суд зауважує, що відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106 (зі змінами), село Моквин Березнівського (нині Рівненського) району Рівненської області до 01.01.2015 (до набрання чинності Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VIII) відносилося до 4 зони радіоактивного забруднення зони посиленого радіоекологічного контролю.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами у їх сукупності достеменно підтверджено, що станом на 01.01.1993 позивач прожив у зоні посиленого радіоекологічного контролю 4 роки 8 місяців 22 дні, тобто понад чотири роки, що дає йому право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог абзацу шостого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII.

При цьому, суд критично оцінює покликання відповідачів на відсутність підстав для зарахування до періоду проживання позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю періодів його навчання у СПТУ-11 м. Рівне (з 01.09.1986 до 30.05.1987) та роботи у Рівненському заводі високовольтної апаратури (з 17.08.1989 до 10.08.1990), оскільки відомості належних ОСОБА_1 диплома серії НОМЕР_1 від 26.08.1987 (а.с.12) та трудової книжки серії НОМЕР_2 від 17.08.1986 (а.с.5-8) про його навчання/роботу у відповідні періоди за межами зони посиленого радіоекологічного контролю не спростовують (не змінюють) факт його постійного проживання у такій зоні протягом періодів, зазначених у довідці органу місцевого самоврядування від 29.04.2024 №224.

З даного приводу суд також враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26.07.2023 у справі №460/2589/20, які є релевантними обставинам цієї справи, а саме: дані трудової книжки не можуть спростувати факту постійного проживання особи у зоні гарантованого добровільного відселення, що підтверджено відповідними довідками органу місцевого самоврядування та посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи. Враховуючи наявність в особи посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи та довідки органу місцевого самоврядування, що підтверджує факт її реєстрації та проживання на території зони гарантованого добровільного відселення, Верховний Суд вказав на наявність в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Доводи ГУ ПФУ в Рівненській області щодо незарахування до періоду проживання ОСОБА_1 у зоні посиленого радіоекологічного контролю періоду його роботи у Рівненському заводі високовольтної апаратури (з 17.08.1989 до 10.08.1990) не заслуговують на увагу суду також з тих причин, що останні не слугували підставою для прийняття ГУ ПФУ у Вінницькій області спірного рішення (не зазначені у такому рішенні).

Що стосується величини зниження пенсійного віку ОСОБА_1 при вирішенні питання про призначення йому пенсії на умовах статті 55 Закону №796-XII, то суд зазначає, що наявність у позивача права на початкову величину зниження пенсійного віку на 2 роки достеменно підтверджується довідкою старости Старостинського округу №5 (с. Моквин) Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області від 29.04.2024 №224, згідно з якою у період з 26.04.1986 до 01.06.1987 ОСОБА_1 проживав у селі Моквин Березнівського (нині Рівненського) району Рівненської області.

Тобто, позивач проживав у зоні посиленого радіоекологічного контролю протягом усього періоду, що дає право на початкову величину зниження пенсійного віку (2 роки), а саме з моменту аварії на ЧАЕС (26.04.1986) до 31.07.1986, що не заперечується й відповідачами за змістом поданих ними заяв по суті справи.

Також, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування додаткового зменшення пенсійного віку позивача, яке здійснюється з розрахунку «1 рік за кожні 3 роки проживання, роботи у зоні посиленого радіоекологічного контролю», але не більше 5 років (у сукупності із початковою величиною зниження пенсійного віку).

Як встановлено вище судом, довідкою від 29.04.2024 №224 підтверджено факт проживання позивача у періоди з 26.04.1986 до 01.06.1987 та з 16.05.1989 по даний час (тобто по дату видачі цього документа 29.04.2024) у селі Моквин Березнівського (нині Рівненського) району Рівненської області.

Тобто, зазначені документи засвідчують факт постійного проживання позивача у зоні посиленого радіоекологічного контролю протягом понад 26 років, що, у свою чергу, свідчить про наявність підстав для застосування додаткового зменшення його пенсійного віку на 3 роки.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивач наділений правом на зменшення пенсійного віку при призначенні пенсії за віком на умовах статті 55 Закону №796-XII сукупно на 5 років (2 роки початкова величина зниження та 3 роки додатково), а відтак, останній набув право на призначення такої пенсії у віці 55 років, які йому виповнилися 01.04.2024.

Одночасно, суд звертає увагу, що обов`язковою умовою для призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону №796-ХІІ є наявність в особи відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Отож, страховий стаж позивача повинен становити не менше 26 років (31 - 5 років).

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами за змістом поданих ними заяв по суті спору, що на момент подання заяви про призначення пенсії страховий стаж позивача становив 26 років 9 місяців 24 дні.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що позивач 01.04.2024 досягнув віку, визначеного статтею 26 Закону №1058-IV, з урахуванням зменшення пенсійного віку (55 років), має необхідний страховий стаж (понад 26 років) та підтвердив необхідний період проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю, а відтак, має право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Натомість, відповідачами не спростовано належність та достатність наданих позивачем документів для призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку як особі, потерпілій від Чорнобильської катастрофи.

З урахуванням встановлених обставин справи у їх сукупності, суд вважає, що відповідач-2, відмовивши у призначенні позивачу пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, діяв не на підставі, не у межах та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а рішення про таку відмову від 09.05.2024 №67 не відповідає критеріям правомірності, визначеним у частині другій статті 2 КАС України.

Таким чином, суд констатує, що на момент прийняття ГУ ПФУ у Вінницькій області оскаржуваного рішення про відмову у призначенні пенсії, ОСОБА_1 відповідав критеріям, визначеним статтею 55 Закону №796-XII та статтею 26 Закону №1058-IV, у зв`язку з чим суд дійшов висновку щодо протиправності дій відповідача-2 із відмови у призначенні позивачу пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Відтак, належним способом захисту порушених прав, свобод та охоронюваних законом інтересів позивача є визнання протиправним та скасування судом спірного рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області про відмову у призначенні пенсії, позаяк останнє прийняте з мотивів, які суперечать вимогам законодавства та фактичним обставинам, зокрема, тому, що позивач станом на 01.01.1993 не прожив у зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше 4-х років.

Як уже було зазначено вище судом, механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV визначено Порядком №22-1.

При цьому, починаючи з 30.03.2021 набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», якою передбачено, зокрема, застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення / перерахунок пенсії, починаючи з 01.04.2021.

Зазначена технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів ПФУ в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від місця прийняття заяви до розгляду та місця проживання пенсіонера.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

В силу приписів Порядку №22-1 (у редакції згаданих вище змін):

- пункт 1.1. розділу І заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію);

- пункт 4.1. розділу IV заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію;

- пункт 4.2. розділу IV після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Зі змісту викладених положень слід дійти висновку про те, що сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення (перерахунок), незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території.

У справі, що розглядається, судом встановлено, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви про призначення пенсії за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ у Вінницькій області, рішенням якого ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії.

Тож, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії за віком на умовах статті 55 Закону №796-XII має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що необґрунтовано прийняв рішення про відмову у призначенні такої пенсії, яким, у даному випадку, є ГУ ПФУ у Вінницькій області.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 08.02.2024 у справі №500/1216/23 та від 07.05.2024 у справі №460/38580/22.

У той же час, за правилами пункту 4.10. розділу IV Порядку №22-1 (у редакції згаданих вище змін), після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

З аналізу вказаних вище положень випливає, що після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення (перерахунок) пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, тобто територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу територіальному органу Пенсійного фонду України за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця перебування особи для здійснення виплати такої пенсії.

Тобто, нарахування та виплату пенсії проводить територіальний орган Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання (реєстрації)/перебування особи.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що заяву про перерахунок пенсії позивач подав до територіального органу Пенсійного фонду за місцем проживання, а саме до ГУ ПФУ в Рівненській області.

Подана заява, з урахуванням принципу екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань, розглядалась ГУ ПФУ у Вінницькій області, яке прийняло оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії.

При цьому, після ухвалення спірного рішення електронна пенсійна справа позивача, отримана ГУ ПФУ у Вінницькій області для розгляду заяви про призначення пенсії, передана засобами програмного забезпечення до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця перебування особи, тобто до ГУ ПФУ в Рівненській області.

Тому, пенсійна справа позивача після розгляду заяви перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Рівненській області, яке б, у разі прийняття щодо позивача рішення про призначення пенсії, було зобов`язане здійснювати її виплату.

Таким чином, суд вважає, що належним та ефективним способом відновлення порушеного права позивача на пенсійне забезпечення є зобов`язання ГУ ПФУ у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII, а також зобов`язання ГУ ПФУ в Рівненській області виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 вказаного Закону.

Суд зазначає, що у цій справі повноваження відповідачів не є дискреційними, оскільки у даному випадку є лише один правомірний і законно-обґрунтований варіант поведінки суб`єктів владних повноважень призначити та виплачувати позивачу пенсію.

Дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом подібних повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». У такому випадку, дійсно, суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли існує лише один правомірний і законно-обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

З огляду на настання визначених законодавством умов, а саме досягнення необхідного пенсійного віку, наявність достатнього обсягу страхового стажу та необхідного періоду постійного проживання у відповідній зоні радіоактивного забруднення, відповідачі були зобов`язані вчинити конкретні дії на користь позивача призначити та виплачувати пенсію, враховуючи норми статті 55 Закону №796-ХІІ. Водночас, оскільки пенсійний орган (відповідач-2) цієї дії не вчинив та прийняв рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії, останнього слід зобов`язати до її вчинення у судовому порядку.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.03.2019 у справі №817/498/17 (№К/9901/44445/18).

Суд зауважує, що позивач, одночасно з поданням заяви про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, надав усі необхідні документи для призначення такої пенсії.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

Як встановлено вище судом, позивачу виповнилося 55 років 01.04.2024, а із заявою про призначення пенсії він звернувся до відповідача-1 02.05.2024, тобто в межах трьох місяців з дня досягнення ним пенсійного віку (з урахуванням його зменшення), а тому пенсія за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ повинна бути призначена позивачу з 02.04.2024.

Інші доводи та аргументи сторін не спростовують висновків суду за результатами розгляду справи по суті.

Положеннями частини першої статті 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За приписами частини другої статті 6 КАС України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Також, згідно пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За правилами частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На підставі вищевикладеного, зважаючи на встановлені у ході судового розгляду справи обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачі як суб`єкти владних повноважень не довели правомірності своїх дій у спірних правовідносинах, що свідчить про протиправність оскаржуваного рішення та необхідність його скасування судом, що відповідає меті адміністративного судочинства при вирішенні спорів цієї категорії.

Натомість, доводи та аргументи позивача, якими останній обґрунтовував заявлені ним позовні вимоги, знайшли своє підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити повністю.

За правилами частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень у конкретних спірних правовідносинах, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачена сума судового збору в розмірі 1211,20 грн, відповідно до платіжної інструкції від 20.06.2024 №946680, підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів солідарно, тобто по 605,60 грн (а.с.16).

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 09.05.2024 №67 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 02.04.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 02.04.2024.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області судові витрати зі сплати судового збору в сумі 605,60 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судові витрати зі сплати судового збору в сумі 605,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 03 вересня 2024 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих(пн), 22, м. Вінниця (район "Поділля"), Вінницький р-н, Вінницька обл., 21005, ЄДРПОУ/РНОКПП 13322403)

Суддя С.А. Борискін