Справа № 587/261/23
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2024-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

04 вересня 2024 р. Справа № 587/261/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Любчич Л.В. , Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду питання про прийняття додаткової постанови в адміністративній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського районного суду Сумської області від 13.02.2024 , головуючий суддя І інстанції: Степаненко О.А., м. Суми, по справі № 587/261/23
за позовом ОСОБА_1
до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Юнаківської сільської ради Сумського району Сумської області
третя особа - Юнаківська сільська рада Сумського району Сумської області
про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
У лютому 2023 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Сумського районного суду Сумської області з позовом до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Юнаківської сільської ради Сумського району Сумської області (далі відповідач) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, в якому просила:
- визнати поважними причини пропуску позивачем строку для звернення до суду із позовом та поновити вказаний строк;
- скасувати постанову № 02 адміністративної комісії при виконавчому комітеті Юнаківської сільської ради Сумського району Сумської області від 16 січня 2023 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 13 600 гривень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
- стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у сумі 536,80 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5500,00 гривень.
Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 13 лютого 2024 року у справі №587/261/23 відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено та рішення скасовано Сумського районного суду Сумської області від 13.02.2024 по справі № 587/261/23.

Прийнято нову постанову, якою задоволено адміністративним позов ОСОБА_1 до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Юнаківської сільської ради Сумського району Сумської області, третя особа - Юнаківська сільська рада Сумського району Сумської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Скасовано постанову № 02 Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Юнаківської сільської ради Сумського району Сумської області від 16 січня 2023 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 13 600 (тринадцять тисяч шістсот) гривень 00 (нуль) копійок та закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Юнаківської сільської ради Сумського району Сумської області в особі Юнаківської сільської ради Сумського району Сумської області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 1 352 (одна тисяча триста п`ятдесят дві) гривні 00 (нуль) копійок.

08 серпня 2024 року представником ОСОБА_1 адвокатом Грищенком Дмитром Миколайовичем було направлено за допомогою системи «Електронний суд» заяву про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, яка зареєстрована 09.08.2024 канцелярією Другого апеляційного адміністративного суду. В даній заяві представник позивача просить прийняти додаткову постанову та стягнути з адміністративної комісії при виконавчому комітеті Юнаківської сільської ради Сумського району Сумської області за рахунок бюджетних асигнувань Юнаківської сільської ради Сумського району Сумської області на користь ОСОБА_1 судових витрат зі сплати витрат на професійну правничу допомогу у сумі 12000 (дванадцять тисяч) гривень.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши заяву, докази по справі, дійшла висновку, що заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Виходячи з аналізу зазначеної норми, колегія суддів зазначає, що чинне законодавство передбачає можливість прийняття додаткового рішення, серед іншого, у разі, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з частиною третьою статті 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів частин першої-п`ятої статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Положення частин першої та другої статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Відповідно до статті 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність від 5 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

З аналізу вищевказаної норми слідує, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати наведені вище критерії, зокрема чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

З метою підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи долучено: ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВМ №1046772; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; договір про надання правничої допомоги №б/н від 11.01.2023; додаток до договору №1 від 11.01.2023; квитанцію TS212364 від 02.02.2023 про сплату 5500 грн; детальний опис робіт (надання послуг), виконаних адвокатом та здійсненних витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 23.02.2024; договір про надання правничої допомоги №б/н від 22.02.2024; платіжну інструкцію №Р24АD2922 від 22.02.2024 про сплату 6500 грн за надання правничої допомоги у ДААС; детальний опис робіт (надання послуг), виконаних адвокатом та здійсненних витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 09.08.2024.

Так, з приведених матеріалів справи колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 уклала з адвокатом Грищенко Дмитром Миколайовичем договори про надання правничої допомоги №б/н від 11.01.2023 (далі Договір від 11.01.2023) та №б/н від 22.02.2024 (далі Договір від 22.02.2024).

Згідно до п.1 Договору від 11.01.2023 адвокат зобов`язується надати клієнту правову допомогу: захист Клієнта як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на підставі протоколу серії ВАВ №769600 за ч.2 ст.156 КУпАП, на засіданні адміністративної комісії при виконавчому комітеті Юнаківської сільської ради Сумського району Сумської області, представництво інтересів позивача з приводу оскарження рішень вказаних органів у судах першої, адміністративної та касаційної інстанцій, а клієнт зобов`язується оплатити послуги адвоката.

Розмір гонорару адвоката за надання правової допомоги, порядок його обчислення і внесення визначається у Додатку №1 до цього Договору (п. 2 Договору від 11.01.2023).

Згідно додатку №1 до Договору від 11.01.2023 клієнт зобов`язується оплатити адвокату гонорар у розмірі 1000 гривень за участь в одному засіданні адміністративної комісії при виконавчому комітеті Юнаківської сільської ради Сумського району Сумської області або виконавчого комітету Юнаківської сільської ради Сумського району Сумської області до 20.01.2023, а також за представництво інтересів клієнта як позивача у суді першої інстанції з приводу оскарження рішень органів вказаних у пункті 1 розмір гонорару є фіксованим та становить 5500 гривень та має бути внесений не пізніше для подання позовної заяви до суду.

Згідно квитанції TS212364 від 02.02.2023, ОСОБА_1 внесла ОСОБА_2 оплату за професійну правничу допомогу згідно договору від 11.01.2023 у Сумському районному суді Сумської області у розмірі 5500 грн.

Зі змісту детального опис робіт (надання послуг), виконаних адвокатом та здійсненних витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 23.02.2024 вбачається, що адвокатом здійснено представництво інтересів Клієнта під час розгляду справи №587/261/23 у Сумському районному суді Сумської області, а вартість наданих послуг склала 5500 гривень.

Між тим, згідно до п.1 Договору від 22.02.2024 адвокат зобов`язується надати клієнту правову допомогу: підготувати та подати до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на рішення Сумського районного суду Сумської області від 13.02.2024 у справі №587/261/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Юнаківської сільської ради Сумського району Сумської області, а також представляти інтереси Клієнта у Другому апеляційному адміністративному суді під час розгляду вказаної апеляційної скарги, а клієнт зобов`язується оплатити послуги адвоката.

Розмір гонорару адвоката за надання правової допомоги, є фіксованим та становить 65000 гривень, які повністю сплачені клієнтом під час підписання цього Договору порядок його обчислення і внесення визначається у Додатку №1 до цього Договору (п. 2 Договору від 22.02.2024).

Згідно платіжної інструкції №Р24АD2922 від 22.02.2024, ОСОБА_1 сплатила ОСОБА_2 гонорар у справі №587/261/23 за правничу допомогу у ДААС.

Зі змісту детального опис робіт (надання послуг), виконаних адвокатом та здійсненних витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 09.08.2024 вбачається, що адвокатом здійснено підготовка, подання апеляційної скарги на рішення Сумського районного суду Сумської області від 13.02.2024 у справі №587/261/23 та представництво інтересів Клієнта під час розгляду вказаної скарги у Другому апеляційному адміністративному суді, а вартість наданих послуг склала 6500 гривень.

Таким чином, з приведеного вище судом апеляційної інстанції встановлено, що за надання адвокатом правничої допомоги та представництво інтересів у суді першої інстанції позивачем було сплачено 5500 гривень фіксованого гонорару, а в суді апеляційної інстанції 6500 гривень фіксованого гонорару.

Отже, у даній справі позивачем та його представником було визначено фіксовані розміри гонорару останнього за надані послуги.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року 5076-VI (далі - Закон 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми випливає, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року по справі 922/1964/21 також зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Водночас, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Аналізуючи понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, які входять до складу судових витрат, колегією суддів встановлено, що заявлені представником позивача витрати не відповідають вимогам реальності та розумності.

Оцінюючи реальність та розумність витрат на правничу допомогу у даній справі, суд апеляційної інстанції враховує, що дана категорія справ з приводу оскарження постанов органів місцевого самоврядування щодо притягнення до адміністративної відповідальності є поширеною, по ній існує велика кількість судової практики, а також вона не передбачає дослідження та опрацювання великої кількості матеріалів.

Також, колегія суддів зазначає, що участь одного й того самого адвоката при розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанцій (адвокат Грищенко Д.М., що брав участь у даній справі як представник позивача в судах першої та апеляційної інстанцій) свідчить про його обізнаність з обставинами щодо спірних правовідносин, що, поза сумнівом, істотно впливає на обсяг надання ним послуг в межах їх повторного вивчення.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19.11.2020 у справі № 520/7431/19.

Правова позиція позивача не змінювалась в судах першої та апеляційної інстанцій. Законодавство, яким регулюється спір у справі, документи та доводи, якими позивач обґрунтовував свою позицію, написання апеляційної скарги не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи.

Між тим, колегія суддів враховує висновки Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду викладені у постанові від 14.11.2019 у справі № 826/15063/18, згідно яких: …суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка була викладена в додатковій постанові від 11.12.2019 по справі №2040/6747/18 надання правової допомоги з приводу вирішення навіть певної (усієї) сукупності процесуальних питань в апеляційному порядку не може бути об`єктивно оцінено у більшому розмірі, ніж надання первинної правничої допомоги, необхідної для звернення особи до суду з адміністративним позовом, оскільки первинна - більш складна, об`ємна і потребує повного аналізу обставин справи та нормативно-правової бази.

В будь-якому випадку надання правової допомоги з приводу вирішення певної (усієї) сукупності питань в апеляційному порядку не може бути об`єктивно оцінено у більшому розмірі, ніж надання первинної правничої допомоги, необхідної для звернення особи до суду з адміністративним позовом. Первинна - більш складна, об`ємна і потребує повного аналізу обставин справи і нормативно-правової бази.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16.05.2023 у справі №640/2756/19.

Відтак, колегія суддів вважає, що заявлений у клопотанні представника позивача розмір відшкодування витрат позивача на правову допомогу в суді апеляційної інстанцій у розмірі 6500,00 грн є суттєво завищеним та таким, що підлягає зменшенню.

У свою чергу, досліджуючи надані позивачем докази, що сум понесених витрат на правничу допомогу, які були у розпорядженні суду першої інстанції на момент ухвалення рішення по суті спору, колегією суддів встановлено, що додаток №1 від 11.01.2023 до договору про надання правничої допомоги №б/н від 11.01.2023, яким було визначено сам розмір гонорару адвоката за надання правової допомоги та порядок його обчислення, не було у розпорядження суду першої інстанції в момент ухвалення остаточного рішення. Даний додаток було подано представником позивача лише до суду апеляційної інстанції разом із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат.

Відтак, у суду першої інстанції на момент виходу до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи не було в розпорядженні доказів на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Зі змісту приведених вище норм випливає, що докази про розмір понесених стороною витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови відповідної заяви та повідомлення поважних причин неможливості подання таких доказів до початку судових дебатів.

Між тим, представником позивача не було зазначено поважних причин, через які він не міг подати відповідний доказ, а саме, додаток №1 від 11.01.2023 до договору про надання правничої допомоги №б/н від 11.01.2023, до суду першої інстанції до початку судових дебатів.

З даного приводу колегія суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №340/2823/21 зауважила, що вказівка у частині сьомій статті 139, частині третій статті 143 КАС України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останній етап перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.

Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати. Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення.

Іншими словами, підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Приведені правові висновки було зроблено у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 07 липня 2023 року у справі №340/2823/21.

Поряд з цим, за висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26 липня 2023 року у справі №160/16902/20 зазначення ж у прохальній частині адміністративного позову узагальненої вимоги про стягнення судових витрат за результатами вирішення спору не може розцінюватись як належне звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат (в тому числі на правову допомогу), адже за такого викладу прохальної частини, без наведення жодних мотивів та обґрунтувань суд фактично позбавлений можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення та розмір.

За матеріалами справи вбачається, що позовна заява містила прохання щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, проте всіх доказів на підтвердження понесення відповідних витрат на момент розгляду справи судом першої інстанції матеріали справи не містили, адже до позовної заяви було подано лише ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВМ №1033817 (а.с. 27 том 1), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 26 том 1), договір про надання правничої допомоги №б/н від 11.01.2023 (а.с. 21 том 1) та квитанцію TS212364 від 02.02.2023 про сплату 5500 грн (а.с. 25 том 1).

Проте, договором про надання правничої допомоги №б/н від 11.01.2023 (а.с. 21 том 1) не було визначено розмір витрат на правничу допомогу та не наведено переліку послуг, які надаються в межах даного договору по даній справі.

Водночас, як було вище встановлено судом апеляційної інстанції саме у додатку №1 до Договору від 11.01.2023 було визначено сам розмір гонорару адвоката за надання правової допомоги та порядок його обчислення, який до суду першої інстанції ані позивач, ані її представник не надали.

Інших доказів матеріали справи не містили, як і не містили вказівки про те, що докази понесених судових витрат будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, згідно з абзацом 2 частини сьомої статті 139 КАС України.

Таким чином, з приведеного вбачається, що докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, які понесено позивачем у суді першої інстанції, надано тільки після того, як суд першої та апеляційної інстанцій завершили розгляд справи, а саме одночасно із заявою про ухвалення додаткової постанови.

Іншими словами, позивач, звернувшись із позовною заявою в цій справі, отримав правничу допомогу адвоката, у зв`язку з чим фактично поніс витраті, які охоплюються поняттям судових витрат у значенні статті 134 КАС України, але про такі обставини позивач не в повній мірі повідомив суду першої інстанції до ухвалення остаточного рішення у справі. В той час як підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Проаналізувавши приведені вище обставини, колегія суддів приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу понесені позивачем у суді першої інстанції не підлягають задоволенню.

Поряд з цим, підсумовуючи все вище приведене, з огляду на нескладність справи, поширеність судової практики у даній категорії справ, відсутність значного обсягу документів для опрацювання, а також за умови, що правова позиція позивача не змінювалась на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, то колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення заявленого представником позивачем клопотання, а розмір витрат на правничу допомогу, які понесені останнім у суді апеляційної інстанції та підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача складають 2000 грн.

Відповідно до статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку щодо необхідності ухвалення додаткової постанови про стягнення на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Юнаківської сільської ради Сумського району Сумської області в особі Юнаківської сільської ради Сумського району Сумської області.

Керуючись ст. ст. 243, 252, 292, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Грищенка Дмитра Миколайовича про ухвалення додаткової постанови у справі №587/261/23 задовольнити частково.

Ухвалити додаткову постанову, якою стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Юнаківської сільської ради Сумського району Сумської області в особі Юнаківської сільської ради Сумського району Сумської області на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу, які понесено під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, у розмірі 2000 (двох тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

В задоволенні іншої частини заяви представника ОСОБА_1 адвоката Грищенка Дмитра Миколайовича про ухвалення додаткової постанови у справі №587/261/23 - відмовити.

Додаткова постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Макаренко Я.М.
Судді Любчич Л.В. Жигилій С.П.