Справа № 420/12915/24
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо неврахування індексації грошового забезпечення до складу грошового забезпечення при обрахунку ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні за 30 років; зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні за 30 років з урахуванням індексації-різниці грошового забезпечення 3 908,20 грн., виплаченої на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.08.2023 року у справі №420/11417/23. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 та згідно наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №206 від 21.09.2018 його звільнено з військової служби у зв`язку із закінченням контракту. Однак, при звільненні з військової служби позивачеві не було виплачено індексацію грошового забезпечення, у зв`язку із чим він змушений був неодноразово звертатись до суду для захисту своїх прав. ОСОБА_1 також зазначив, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.08.2023 у справі №420/11417/23 відповідачем 27.03.2024 виплачено на його користь індексацію-різницю грошового забезпечення 3 908,2грн. в місяць за період з 01.03.2018 по 21.09.2018 у сумі 25 741,17грн., із одночасним утриманням військового збору 1,5%. При цьому, позивач вважає, що виплачена індексація повинна бути врахована при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні за 30 років, а тому звернувся до суд із даним позовом. У період проходження служби, а саме з 03.04.2017 по 21.12.2022 позивачу не у повному обсязі виплачувалось грошове забезпечення, а саме не було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15.05.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №420/12915/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідач - ВЧ НОМЕР_1 , з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (вхід. №ЕС/25105/24 від 19.06.2024р.), наголошуючи, виключно на те, що позивач пропустив строк звернення до суду із даним позовом.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 у період з 30.10.2002 по 21.09.2018 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 .

Згідно витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) №206 від 21.09.2018 майора ОСОБА_1 , згідно наказу Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 11.09.2018 №500, звільнено у запас за ст.26 ч.5 пункту 2 підпункту «к», з 21.09.2018 припиняється чинність контракту. З 21.09.2018 виключено із списків особового складу частини та усіх видів забезпечення.

Позивач вважав, що у період з проходження служби, а саме з 01.12.2015 по 21.09.2018 йому не у повному обсязі було виплачено індексацію грошового забезпечення, у зв`язку із чим він неодноразово звертався до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 7.10.2021 по справі №420/13970/21 зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 21.09.2018 з урахуванням проведених виплат. Вимога про встановлення базового місяця визнана передчасною.

27.10.2021 відповідач на виконання вищезазначеного рішення виплачено індексацію за спірний період у сумі 4 435,66 грн.

Позивач не погодився із такими діями військової частини щодо застосування базового місяця та звернувся до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04.02.2022 у справі №420/21530/21, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2022, зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця січень 2008 року.

05.05.2023 на виконання вищевказаного рішення суду по справі №420/21530/21 відповідачем виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення за спірний період із застосуванням базового місяця січень 2008 року у сумі 84 638,95грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25.08.2023 у справі №420/11417/23 зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_2 індексацію-різницю грошового забезпечення 3 908,2грн. в місяць з 01.03.2018 по 21.09.2018 у сумі 25 742,17 грн.

27.03.2024 на виконання вищевказаного рішення суду по справі №420/11417/23 виплачено на користь позивача індексацію-різницю грошового забезпечення 3 908,2 грн. в місяць з 01.03.2018 по 21.09.2018 у сумі 25 742,17 грн.

Позивач вказує, що після виплати індексації-різниці грошового забезпечення йому стало відомо, що при обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за 30 років відповідач протиправно не врахував індексацію грошового забезпечення до складу грошового забезпечення з якого обраховано допомогу.

Вважаючи таку бездіяльність протиправною, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Так, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, є такими, що підлягають задоволенню, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з ст.1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до Закону.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат.

Згідно з положеннями ст.8 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо: індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно з положеннями ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Таким чином, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Із матеріалів справи вбачається, що предметом спору у даній справі є питання щодо включення індексації грошового забезпечення до складу грошового забезпечення з якого здійснюється обрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні.

Верховний Суд у постанові від 09.11.2023 по справі №140/6868/21 зробив висновок, що індексація є складовою заробітної плати (додатковою заробітною платою).

Враховуючи викладені та встановлені судом обставини, суд доходить висновку, що індексація грошового забезпечення входить до складу грошового забезпечення і має бути врахована під час обрахунку і виплати одноразової грошової допомоги при звільненні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25.08.2023 у справі №420/11417/23 зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення 3 908,2 грн. в місяць з 01.03.2018 по 21.09.2018 у сумі 25 742,17 грн.

27.03.2024 на виконання вищевказаного рішення суду по справі №420/11417/23 відповідачем виплачено на користь позивача індексацію-різницю грошового забезпечення 3 908,2 грн. в місяць з 01.03.2018 по 21.09.2018 у сумі 25 742,17 грн., що підтверджується банківською виписко.

Факт виплати позивачу вище вказаної індексації відповідачем не заперечується.

Оскільки, у даному випадку виплата позивачу індексації грошового забезпечення мала щомісячний характер та враховуючи її особливу правову природу, у відповідача відсутні правові підстави для її неврахування при обрахунку позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, оскільки вказана виплата розраховувались на основі грошового забезпечення позивача.

Що стосується посилань відповідача на те, що ОСОБА_1 пропустив строку звернення до суд і даним позовом, то суд зазначає наступне.

За містом ч.1 ст.122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Отже, положення наведеної норми допускають при вирішенні справ в порядку адміністративного судочинства застосування строків, визначених не тільки КАС України, а й іншими законами.

Частиною 5 ст.122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Водночас положення ст.122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації грошового забезпечення) у разі порушення законодавства про оплату праці.

В судовій практиці усталеним є підхід щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин щодо проходження публічної служби, у яких виник спір. Такий підхід відповідає висновкам Конституційного Суду України, сформульованим у рішенні від 7.05.2002р. №8-рп/2002, за змістом якого при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, суд, встановивши відсутність у спеціальних законах норм, може застосовувати норми КЗпП України, у якому визначені основні трудові права працівника.

У Рішенні від 15.10.2013р. №9-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, зокрема, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

На думку Конституційного Суду України, спір щодо стягнення не виплачених власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.

За текстом цього Рішення, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

Так, відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, тобто до змін, внесених згідно із Законом України від 1.07.2022р. №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 1.07.2022р. №2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022р., частини 1 і 2 ст.233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19.07.2022р. КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (ч.1 ст.233 КЗпП України).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) №206 від 21.09.2018 майора ОСОБА_1 , згідно наказу Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 11.09.2018 №500, звільнено у запас за ст.26 ч.5 пункту 2 підпункту «к», з 21.09.2018 припиняється чинність контракту. З 21.09.2018 виключено із списків особового складу частини та усіх видів забезпечення.

Так, суд акцентує, що на момент звільнення позивача з військової служби та виключення його зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (21 вересня 2018 року), ч.2 ст.233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.04.2023р. у справі №420/14777/22 та від 19.01.2023р. у справі №460/17052/21.

З огляду на вказане, відповідні доводи відповідача є безпідставними та необґрунтованими, та, як наслідок, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, 3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, є правомірними, а отже, підлягають задоволенню, з вище окреслених підстав.

Керуючись ст.ст.72-77, 139, ст.ст.241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування індексації грошового забезпечення до складу грошового забезпечення при обрахунку ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні за 30 років.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні за 30 років з урахуванням індексації-різниці грошового забезпечення 3 908,20 грн., виплаченої на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.08.2023 року у справі №420/11417/23, з урахуванням виплачених сум.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Рішення складено 02.09.2024 p, з урахуванням знаходження судді Харченко Ю.В. у відпустці, у період з 23.05.2024 р. по 19.06.2024 р., з 13.08.2024 р. по 27.08.2024 р., включно, а також на лікарняному - з 20.06.2024 р. по 19.07.2024 р.

Суддя Ю.В. Харченко

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнит

02.09.24.