Справа № 420/3718/24
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2024-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/3718/24

Перша інстанція: суддя Лебедєва Г.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Ступакова І.Г.,

- Градовський Ю.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вичинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

05 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просила:

- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період 30.12.2015 року по 28.02.2018 року відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159;

- зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 30.12.2015 року по 28.02.2018 року відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25 червня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погодившись із прийнятою ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та прийняти нову, якою направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Зокрема, апелянт зазначає, що про порушення свого права дізналась лише після отримання відповіді від військової частини НОМЕР_1 на її заяву від 14 січня 2024 року, яка містила розрахунок сплачених сум. Крім того, апелянт вказує на існування інших обставин, які мали об`єктивний вплив на її можливість дотримання строку звернення до суду: поширення коронавірусної хвороби (COVID-19) та введені у зв`язку з цим обмеження до 30.06.2023 року; запровадження правового режиму воєнного стану та виїзд позивача з дітьми за межі України.

На переконання апелянта, зазначені обставини у своїй сукупності позбавили позивача можливості звернутись до суду у встановлений процесуальним законом строк.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, у зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Відповідно до ч.2 ст.312 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції визнав необґрунтованими та безпідставними доводи позивача стосовно необізнаності про порушення права та наявності об`єктивних причин, які перешкоджали дотриманню строку звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановленого строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Разом з тим суд зауважує, що питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ), однак вказаний Закон не регламентує строки для звернення до суду.

Відповідно до статті 1 цього Закону підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Стаття 2 Закону № 2050-ІІІ визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі статтею 4 зазначеного Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З метою реалізації Закону № 2050-ІІІ Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 № 159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі Порядок № 159), положення якого фактично відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсації.

Таким чином, законодавством не встановлено обов`язку особи звертатись до боржника для виплати компенсації втрати частини доходів, оскільки така компенсація нараховується та виплачується у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості.

Вчинення ж відповідачем активної дії, що проявляється, зокрема, у наданні листа-відповіді на звернення особи щодо виплати належних їй сум компенсації, слід розглядати лише як додаткову форму повідомлення про відмову.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 02.04.2024 у справі № 560/8194/20.

Так, Судова палата відступити від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.06.2021, 17.11.2021, 27.07.2022, 11.05.2023 (справи №№ 240/186/20, 460/4188/20, 460/783/20,460/786/20) про застосування строків звернення до суду з адміністративним позовом у правовідносинах щодо компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати відповідно до Закону № 2050-ІІІ та сформулювала такі висновки:

а) у спорах цієї категорії справ суди повинні застосовувати шестимісячний строк звернення до суду з позовом, визначений частиною першою статті 122 КАС України, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів;

б) нарахування і виплата компенсації втрати частини доходів у випадку порушення строку їх виплати зокрема і пенсії, проводиться у чітко визначений Законом № 2050-ІІІ строк у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Тому особі, права якої порушені невиконанням обов`язку нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів у випадку порушення строків їх виплати, достовірно відомо про час та розмір виплаченої заборгованості. При цьому така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про розмір належної до виплати компенсації, порядок її нарахування і підстави виплати/невиплати;

в) з першого дня наступного місяця після отримання заборгованості з виплати пенсії за попередні періоди особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів і з цього дня починається перебіг шестимісячного строку звернення з позовом до суду. Звернення до суду з позовом про нарахування і виплату компенсації втрати частини доходів після закінчення цього строку є підставою, передбаченою пунктом 8 частини першої статті 240, для залишення позовної заяви без розгляду;

г) отримання листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на заяву не змінює час, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить про час, коли особа почала вчиняти активні дії щодо реалізації свого права на отримання компенсації у позасудовому чи судовому порядку. Відповідно з вказаної дати не може розпочинатись відлік строку звернення з позовом до суду.

Судова палата дійшла висновку, що саме означений підхід до обчислення строків звернення до суду з позовом у спорах зазначеної категорії справ відповідатиме принципу верховенства права та його складовій принципу правової визначеності, сприятиме стабільності правовідносин щодо виплати компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Як встановлено судом першої інстанції, виплата позивачу індексації грошового забезпечення, як передумови виникнення права на отримання компенсації, здійснена відповідачем 05.06.2023 року, що підтверджується випискою з карткового рахунку про виплату індексації грошового забезпечення 78300,89 грн на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.04.2023 року у справі № 420/11657/22.

З огляду на зазначене, у даній адміністративній справі спірні правовідносини виникли з 01.07.2023 року, тобто з першого дня наступного місяця після отримання позивачем заборгованості з індексації грошового забезпечення на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.04.2023 року у справі № 420/11657/22.

Проте, позовна заява про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів подана ОСОБА_1 30.01.2024 року, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду.

Обґрунтовуючи підстави для поновлення строку позивач зазначає, що лише після отримання відповіді від НОМЕР_2 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_1 ) на її заяву від 14 січня 2024 року вона отримала відповідь з розрахунком сплаченої 05 червня 2024 року суми в розмірі 78300,89 грн. і зрозуміла, що їй не сплачено компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а про виплату коштів на виконання рішення суду позивач дізналася через 1,5 місяці від батька на картку якого було здійснено виплату.

Колегія суддів зауважує, що посилання позивача на отримання листа відповідача в у відповідь на її заяву не змінює момент, з якого вона повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почала вчиняти дії щодо реалізації свого права, що корелюється з висновками Верховного суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, які містяться у постанові від 02.04.2024 у справі № 560/8194/20.

Також, судом першої інстанції згідно даних комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» встановлено, що позивач 18.06.2023 року звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до НОМЕР_2 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності щодо не проведення повного розрахунку (невиплати індексації грошового забезпечення з 1 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року) у день виключення 18 січня 2019 року зі списків особового складу НОМЕР_2 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_1 ) і в подальшому з 30 травня 2018 року по 05 червня 2023 року, зобов`язання нарахувати і виплатити середній заробіток (грошове забезпечення) за весь час затримки повного розрахунку (невиплати індексації грошового забезпечення з 1 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року в період з 30 травня 2018 року по 05 червня 2023 року) при звільненні ОСОБА_1 за період з 30 травня 2018 року по 19 січня 2023 року (справа 420/14159/23).

У вказаній позовній заяві позивачем було вказано, що « ІНФОРМАЦІЯ_3 НОМЕР_2 прикордонним загоном Державної прикордонної служби України (військовою частиною НОМЕР_1 ) шляхом перерахування на картковий рахунок ОСОБА_1 здійснена виплата індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року на виконання судового рішення у справі № 420/11657/22 від 25 квітня 2023 року в розмірі 78300,89 гривні. Отже, фактичний повний розрахунок відбувся 05 червня 2023 року, а період затримки повного розрахунку становить період 30 травня 2018 року 05 червня 2023 року».

Таким чином, станом на 18.06.2023 року позивачу було відомо про виплату індексації грошового забезпечення на виконання судового рішення у справі № 420/11657/22 та її розмір, що спростовує доводи позивача стосовно того, що про нарахування відповідних сум їй стало відомо у серпні 2023 року від її батька.

Також зі змісту позовною заяви вбачається, що ОСОБА_1 визначає всю виплачену їй суму, як розмір індексації грошового забезпечення, що вказує на її обізнаність про невиплату компенсації втрати частини доходів на момент звернення з позовом у справі 420/14159/23.

Отже, позивач станом на 18.06.2023 року була обізнана як із фактом виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року на виконання судового рішення у справі № 420/11657/22, так із сумою та її складовими, тому є вірним висновок суду першої інстанції, що строк звернення суду розпочав свій перебіг з 01.07.2023 року та закінчився 31.12.2023 року.

Посилання апелянта на введення 24 лютого 2022 року на території України правового режиму воєнного стану, судова колегія не вважає безумовною підставою для поновлення строку на звернення до суду.

При цьому, сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку. Питання поновлення строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Однак, сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути підставою для поновлення строку звернення до суду у всіх абсолютно випадках.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом в ухвалах від 23.06.2022 у справі № 380/7251/21, у справі № 520/8674/2020 та у справі №440/2822/20.

В контексті даної справи та встановлених обставин, колегія суддів зауважує, що позивач протягом 2023 року тричі зверталась до Одеського окружного адміністративного суду з позовами до НОМЕР_2 прикордонний загін ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) з метою захисту своїх порушених прав та інтересів в інших справах (справи № 420/14159/23, № 420/29704/23, № 420/29717/23).

Таким чином, посилання позивача на воєнний стан та її виїзд з України застосовані вибірково та наведені в межах даної справи виключно з метою поновлення строку. Аналогічні підстави не були перешкодою для позивача під час звернення до суду у інших справах.

Щодо посилань позивача на введені карантинні обмеження, колегія суддів, як і суд першої інстанції, відхиляє їх, оскільки карантинні обмеження діяли до 30.06.2023 року, а перебіг строку звернення в даній справі розпочався 01.07.2023 року, тому відповідні обставини не могли бути перешкодою для подання позову.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження того, що існували непереборні обставини, які перешкоджали позивачу звернутися з цим позовом до суду в межах строку, визначеного приписами КАС України, позивач не зазначає та до суду не надає.

Колегія суддів зазначає, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду в визначений законом строк звернення, від дати порушення його прав, свобод чи інтересів.

Триваюча пасивна поведінка особи, що звернулась з позовом із пропуском строку для такого звернення, не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 31 березня 2021 року по справі № 240/12017/19 та постанові від 7 жовтня 2021 року у справі № 520/14663/2020.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірних висновків щодо відсутності підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін.

Підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.308,311,312,316,320,322,325,328,329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: І.Г.Ступакова

Суддя: Ю.М.Градовський