Справа № 160/15463/24
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О. В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до 1-Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, 2- Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до 1- Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, 2- Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області , в якому просить:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо відмови ОСОБА_1 , в призначенні пенсії за вислугою років, згідно зі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 (з доповненнями згідно із Законом України №3662-12 від 26.11.1993, у редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-ІІІ);
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, призначити та нараховувати, ОСОБА_1 , пенсію за вислугу років відповідно до ст.50- 1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 (з доповненнями згідно із Законом України №3662-12 від 26.11.1993, у редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-ІІІ), виходячи з розміру пенсії 90 відсотків від розміру заробітної плати (грошового забезпечення) відповідно до довідок про складові заробітної плати (грошового забезпечення), виданих Дніпропетровською обласною прокуратурою від 02.02.2024 №21-7вих-24 та без обмеження максимального (граничного) розміру пенсії з моменту звернення до Головного управління Пенсійного фонду України, тобто з 02 лютого 2024 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що на момент призначення його на роботу - 11.04.2006 року в органи прокуратури України, діяв Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ, а призначенню на службу (роботу) в органи прокуратури передувало вступ та навчання у спеціалізованому ВНЗ факультеті підготовки кадрів для органів прокуратури № 1 Національної юридичної академії ім. Я. Мудрого, фактичним чинником вступу до якого було обрання подальшої мети (праця за вислугою років, що діяла станом на вступ до ВНЗ 01.09.2001 відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ, а саме статті 50-1).
Тобто, позивач був учасником правовідносин, у яких об`єктивно передбачав настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто легітимне очікування позивача було пов`язано саме з положеннями Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ до внесення змін законом України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014, а також інші соціальні блага, визначені зазначеним Законом, які в подальшому було зменшено, а потім скасовано. У зв`язку з чим рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії, на переконання позивача є протиправним.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1,2ст.257, ч.1 ст.260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
За з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
11.07.2024 через систему «Електронний суд» від Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області надійшов відзив на позовну заяву.
Відповідач-2 просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступне.
На час звернення позивача за призначенням пенсії за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ (у частині визначення права на пенсію за вислугу років прокурорів і слідчих зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років) ця норма права втратила чинність.
У зв`язку з тим, що 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ пенсійне забезпечення працівників прокуратури врегульовуються правилами ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VІІ.
Частиною 6 ст. 86 Закону №1697-VІІ наведено вичерпний перелік періодів, які зараховуються до вислуги років відповідно до даного Закону.
Відповідач-2 звертає увагу на те, що станом на 01 жовтня 2011 (дата набрання чинності Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року, яким змінено ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ) у позивача був відсутній стаж роботи не менше 20 років, що давав право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку, а тому під час прийняття Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697- VІІ звуження прав позивача не відбулось.
19.07.2024 через систему «Електронний суд» від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву.
Відповідач-1 заперечує проти позовних вимог з наступних підстав.
15 липня 2015 року набрав чинності Закон № 1697-VII, відповідно до пп.1 п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» якого визнано таким, що втратив чинність Закон 1789-ХІІ (крім п.8 ч.1 ст.15, ч.4 ст.16, абз.1 ч.2 ст.46-2, ст.47, ч.1 ст.49, ч.5 ст.50, ч.3,4,6 та 11 ст.50-1, ч.3 ст.51- 2, ст.53 щодо класних чинів).
Разом з цим, на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії, питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України, а також обмеження щодо виплати та обчислення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про прокуратуру» (в редакції від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ), який є чинним та підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Відповідно до ст.86 зазначеного Закону, прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 01 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 15 років.
За наданими документами страховий стаж становить 20 років. Стаж вислуги років становить 18 років 11 місяців 4 дні. Стаж на посадах прокурорів становить 17 років 9 місяців 4 дні.
Наведене свідчить про те, що страховий стаж позивача, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону №1697-VII, на час звернення до відповідача був недостатнім для призначення пенсії за вислугу років згідно вказаного Закону №1697-VII, а тому у спірних правовідносинах органами Пенсійного фонду не порушено право позивача на пенсію.
Відповідач у своїй відповіді про відмову в призначенні пенсії на заяву позивача, мотивувався відсутністю необхідного стажу. Відтак, спору щодо відсоткового розміру заробітної плати для призначення пенсії і щодо обмеження пенсії максимальним розміром на час звернення позивача до Дніпропетровського окружного адміністративного суду не існувало.
В період з 01.08.2024 по 30.08.2024 суддя знаходилась у щорічній відпустці.
Справа розглянута в перший день виходу судді з відпустки.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
Позивач- ОСОБА_1 вказує, що 02 лютого 2024 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області через особовий кабінет порталу електронних послуг Пенсійного фонду України, з використанням електронного цифрового підпису із заявою та електронними фотокопіями документів необхідними для призначення пенсії за вислугу років у відповідності до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в реакції Законів України від 05.10.1995 №358/95-ВР та від 12.07.2001 №2663-ІІІ).
При прийнятті рішення відповідач-2 виходив з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України від 14.10.2014 №1697-VІІ «Про прокуратуру» прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.
Частиною 8 ст. 86 Закону №1697 передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров`я, у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв`язку із скороченням кількості прокурорів, у зв`язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії.
Частиною 6 ст. 86 Закону №1697 визначені періоди, які зараховуються до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею. Зокрема, до вислуги років зараховується час роботи на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою та половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.
За наданими документами страховий стаж позивача становить 20 років.
Стаж вислуги років становить 18 років 11 місяців 4 дні.
Стаж на посадах прокурорів становить 17 років 9 місяців 4 дні.
До стажу за вислугу років зараховано всі періоди.
Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України від 14.10.2014 №1697- VІІ «Про прокуратуру», оскільки заявник не набув стажу вислуги років (25).
Позивач вважає прийняте рішення про відмову у призначенні пенсії протиправним.
Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом ст. 46 Конституції України громадяни наділені правом на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Умови пенсійного забезпечення відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників до 15.07.2015 визначалися Законом України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ.
01.04.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, яким у п. 5 Прикінцевих положень визначено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, зокрема, «Про прокуратуру».
Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що нею, за умови неприйняття спеціального закону щодо призначення всіх пенсій, скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначалися відповідно до наведеного переліку законів. Тобто, ця норма за своїм змістом містить окремі умови призначення пенсій для визначеної категорії осіб. Оскільки до 01.06.2015 спеціального закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, застосуванню підлягає друга її частина щодо скасування норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до наведеного переліку. Такі обставини свідчать про намір законодавця відходу від особливих умов призначення пенсій для певної категорії осіб і переведення їх на загальні умови.
Верховний Суд України в постанові від 24.05.2016 у справі № 333/6710/15-а щодо аналогічних відносин висловив таку правову позицію: «оскільки Закон № 213-VIIІ не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з указаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону № 2453-VI (який значиться в наведеному переліку законів). З 01 червня 2015 року особи, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, згідно з Законом № 2453-VI, втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії за віком, призначена відповідно до Закону № 1058-IV».
Вказаний у п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 02.03.2015 №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року прийнятий не був, у зв`язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ щодо права прокурорів і слідчих на пенсійне забезпечення за вислугу років і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.
Отже, з аналізу п. 5 розділу ІІІ «;Прикінцеві положення» Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» суд дійшов висновку, що ним скасовані діючі станом на 01.06.2015 норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались відповідно до конкретного переліку законів, зокрема, і відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ.
Разом з тим, 15.07.2015 набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII.
Відповідно до ч. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII положення Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п`ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 501, частини третьої статті 512, статті 53 щодо класних чинів, визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII.
Таким чином, на час звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії (02.02.2024) ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, яка регулювала питання пенсійного забезпечення прокурорів та слідчих, втратила чинність. Натомість, порядок призначення пенсій прокурорам було врегульовано Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII.
Відповідно до ст.86 зазначеного Закону, прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 01 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 15 років.
До вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально - виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.
Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.
Вказана норма набрала законної сили після 01.06.2015, станом на вказану дату не була діючою, а тому положення Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» на неї не розповсюджуються. Ця норма іншими законами не скасовувалась, її дія не зупинялась, у зв`язку з чим з 15.07.2015 право прокурорів на пенсійне забезпечення законодавцем відновлено і прокурори з вказаної дати мають таке право за наявності на день звернення необхідного стажу роботи та досягнення віку, передбаченого ч. 5 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII.
Разом з тим позивач в позовній заяві вважає, що має право на призачення пенсії згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII, відповідно до ч. 1 якої прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.
Наведена норма діяла у такій редакції до 01.10.2011.
Позивач вважає, що положення Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII значно звужує його права на пенсійне забезпечення, що не допускається відповідно до ст. 22 Конституції України.
Згідно з вимогами ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Як вбачається із записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , позивач працював в органах прокуратури України, а саме на наступних посадах:
- з 01.09.2001 по 30.06.2006 - навчання в Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого;
- з 11.04.2006 по 30.01.2008 - помічник прокурора Довгинцівського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області;
- з 01.02.2008 по 07.06.2012 - помічник прокурора м. Павлограда Дніпропетровської області;
- з 08.06.2012 по 01.10.2012 - прокурор прокуратури м. Павлограда Дніпропетровської області;
- з 02.10.2012 по 26.06.2014 - прокурор відділу представництва інтересів громадян і держави в судах прокуратури міста Дніпропетровська Дніпропетровської області;
- з 27.06.2014 по 21.12.2014 - прокурор прокуратури міста Дніпропетровська Дніпропетровської області;
- з 22.12.2014 по 02.04.2015 - старший прокурор прокуратури м. Дніпропетровська Дніпропетровської області;
- з 03.04.2015 по14.12.2015 - прокурор прокуратури міста Дніпропетровська Дніпропетровської області;
- з 15.12.2015 по 14.03.2021- прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області;
- з 15.03.2021 - по теперішній час прокурор Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської області.
Суд зазначає, що станом до 01.10.2011 у позивача був відсутній стаж роботи 20 років та стаж роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури 10 років.
Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що у період дії ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII у редакції, яка діяла до 01.10.2011, позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років, у зв`язку з чим при прийнятті Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII не відбулося звуження змісту та обсягу існуючих прав позивача.
Наведене свідчить про обгрунтованість і законність прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Проте, станом на 30.09.2011 у позивача був відсутній стаж роботи 20 років, а тому у період дії статті 50-1 Закону № 1789-XII, у редакції від 26.07.2001, позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років.
Відтак, при прийнятті Закону № 1697-VII не відбулося звуження змісту та обсягу існуючих прав позивача.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.03.2020 у справі № 265/6322/16-а, від 11.06.2020 у справі № 265/2627/17 та від 08.11.2021 у справі № 404/5325/17, від 08.08.2022 у справі № 640/3085/19.
Оскільки стаж позивача за вислугу років не достатній для призначення пенсії на підставі статті 86 Закону № 1697-VII та в період дії статті 50-1 Закону № 1789-XII він не набув права на призначення пенсії за вислугу років, ГУПФУ в м. Києві правомірно відмовило у призначенні пенсії за вислугою років.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.03.2023 у справі №620/2767/19.
Щодо позовних вимог в частині призначення і нарахування пенсії виходячи з розміру 90 відсотків від розміру заробітної плати (грошового забезпечення) та без обмеження максимальним розміром, суд зазначає наступне.
За приписами Кодексу адміністративного судочинства України судовому захисту підлягають лише порушені, не визнані або оспорювані права. Тож право, на захист якого подано позов, має містити ознаки його порушення, адже судовими актами не можуть регулюватись відносини на майбутнє.
Відповідач у своїй відповіді про відмову в призначенні пенсії на заяву позивача, мотивувався відсутністю необхідного стажу. Відтак, спору щодо відсоткового розміру заробітної плати для призначення пенсії і щодо обмеження пенсії максимальним розміром на час звернення позивача до Дніпропетровського окружного адміністративного суду не існувало.
Таким чином, позовна вимога щодо відсоткового розміру заробітної плати для призначення пенсії і питання зобов`язання здійснити виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром заявлена позивачем передчасно.
Крім того, вказані вимоги є похідними і залежать від вирішення основних вимог. Оскільки судом основні вимоги позивача задоволенню не підлягають, то не можуть бути задоволені вимоги і щодо відсоткового розміру пенсії та нарахування її без обмеження максимальним розміром.
З огляду на викладене, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки судом поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної заяви.
Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовної заяви, питання про розподіл судових витрат не вирішується.
Керуючись ст.ст.139, 241-246, 255, 293, 295, 297, 262, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задовленні позовної заяви ОСОБА_1 до 1- Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, 2- Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій, та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона