Справа № 620/3043/24
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3043/24 Суддя (судді) першої інстанції: Сергій КЛОПОТ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів Кобаля М.І., Файдюка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Рух справи.

28.02.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області та просить: визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Пенсійного Фонду України в Харківській області №61 від 20.02.2024 року про відмову в перерахунку довічного грошового утримання на підставі довідки Чернігівського апеляційного суду від 12.02.2024 року №7-10/5/2024 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок і виплатити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_1 , починаючи з 01.01.2023 року, відповідно до довідки №7-10/5/2024 від 12.02.2024 року, виданої Чернігівським апеляційним судом про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачі протиправно не прийняли довідку Чернігівського апеляційного суду від 12.02.2024 року №7-10/5/2024 про суддівську винагороду для перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання, яке він отримує з 2022 року у Головному Управлінні Пенсійного Фонду України в Чернігівській області як суддя у відставці.

Позивач зазначив, що відповідно до ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (надалі - Закон №1402-VIII) базовий розмір посадового окладу судді становить: судді апеляційного суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, та внаслідок змін з 01.01.2023 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб має відбутися на підставі довідки перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, що передбачено Законом №1402-VIII, для чого ним й була подана до пенсійного органу відповідна довідка.

Окремо позивач наголосив, що відповідно до статті 4 Закону №1402-VIII судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом, зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а не будь якими іншими, на чому наполягає пенсійний орган, не приймаючи довідку до виконання.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 р. (скорочене провадження) позовні вимоги задоволено у повному обсязі: визнано протиправним та скасовано рішення Головного Управління Пенсійного Фонду України в Харківській області №61 від 20.02.2024 року про відмову в перерахунку довічного грошового утримання на підставі довідки Чернігівського апеляційного суду від 12.02.2024 року №7-10/5/2024 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; зобов`язано Головне Управління Пенсійного Фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок і виплатити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_1 , починаючи з 01.01.2023 року, відповідно до довідки №7-10/5/2024 від 12.02.2024 року, виданої Чернігівським апеляційним судом про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірність його дій з приводу відмови у перерахунку позивачу щомісячного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки №7-10/5/2024 від 12.02.2024 року, виданої Чернігівським апеляційним судом.

Суд висловив думку, що обрахування щомісячного грошового утримання судді у відставці перераховується у разі зміни винагороди працюючого судді, яка має обраховуватися відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з прожиткового мінімуму для працездатних осіб на відповідний рік, а таке поняття як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді» взагалі відсутнє у чинному законодавстві, зокрема відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум».

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що діючим законодавством не передбачено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки розрахунок цієї виплати має робитись з прожиткового мінімуму 2102 грн. і цей показник не змінювався у 2023 році.

Посилаючись на статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (надалі - Закон № 2710-ІХ) апелянт зазначає, що обрахування щомісячного грошового утримання судді робиться не з прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2684 грн., а з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2024 відкритого провадження, а від 02.07.2024 призначено до слухання у письмовому провадженні без виклику сторін.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області вказане рішення суду у цій справі не оскаржило.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якій вказано на правильність висновків суду першої інстанції.

Справу розглянуто у письмовому провадженні.

Отже, колегія суддів, надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, в межах доводів і вимог апеляційної скарги, дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і зазначає наступну.

Обставини справи.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивача Постановою Верховної Ради України від 16.10.2012 року №5448-VI було обрано на посаду судді апеляційного суду Чернігівської області, а Указом Президента України від 28.09.2018 року №297/2018 переведено на посаду судді Чернігівського апеляційного суду.

Наказом голови Чернігівського апеляційного суду від 02.10.2018 року №16-ос позивача зараховано до штату цього суду на посаду судді, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 15.02.2022 року позивача звільнено у відставку з посади судді Чернігівського апеляційного суду.

Рішенням Чернігівського об`єднаного управління ПФУ від 12.04.2022 року позивачу призначено довічне грошове утримання на підставі довідки про суддівську винагороду, яка видана Чернігівським апеляційним судом.

Чернігівським апеляційним судом позивачу було видано довідку від 12.02.2024 року №7-10/5/2024 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку прожиткового мінімуму на місяць в сумі 2684 гривні (а.с.14).

13.02.2024 року позивач звернувся із заявою до Чернігівського об`єднаного управління ПФУ про проведення перерахунку суми довічного грошового утримання на підставі вищевказаної довідки Чернігівського апеляційного суду.

22.02.2024 року від Головного Управління Пенсійного Фонду в Чернігівській області позивачу надійшло повідомлення про відмову в перерахунку пенсії та надіслано Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №61 від 20.02.2024 року з цього питання яке було прийнято цим пенсійним органом (а.с. 16, 17).

Вказане рішення аргументовано тим, що починаючи з січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді становить 2102 гривні, а тому зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді у 2023 році не відбулись, через що підстави для перерахунку відставки позивача відсутні.

Вказані обставини підтверджені належними доказами, і не є спірними.

Нормативно-правове обґрунтування.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 280 від 23.07.2014 затверджено Положення про Пенсійний фонд України (надалі - Положення), який є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню (п.1 цього Положення).

Відповідно до п.2 Положення Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Пунктом 3 Положення визначено, що основними завданнями Пенсійного фонду України є, в тому числі реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.

Так, статтею 130 Конституції України закріплено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (надалі - Закон №1402-VI).

Згідно з частинами 2-3 статті 142 Закону №1402-VI суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України (ч. 5 статті 142 Закону №1402-VI).

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Згідно ст. 142 Закону №1402-VI у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Відносини щодо порядку проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці врегульовано правовими нормами Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, судді Конституційного Суду України територіальними органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1 .

Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, на підставі довідки про суддівську винагороду, надісланої відповідним органом (без звернення судді у відставці) або за зверненням судді у відставці за перерахунком щомісячного довічного грошового утримання здійснюється шляхом подання до органу, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, заяви про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання та довідки про суддівську винагороду судді у відставці. Заява про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання приймається органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, за наявності в судді всіх необхідних документів та оформляється відповідно до вимог розділу III цього Порядку (пункт 6 розділу IV Порядку № 3-1).

Пунктом 1 розділу III Порядку № 3-1 встановлено, що заява про призначення щомісячного довічного грошового утримання реєструється в електронному журналі звернень органу, що призначає щомісячне довічне грошове утримання. Приймання, розгляд та опрацювання заяви та документів, необхідних для призначення (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання, органами, що призначають щомісячне довічне грошове утримання, здійснюється відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до частини 1 статті 135 Закону України № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» № 2710-ІХ установлено з 1 січня 2023 року прожитковий для працездатних осіб - 2684 гривні.

Висновки суду.

Отже, відповідно до частини 3 статті 135 Закону України № 1402-VIII та Рішення Конституційного Суду України № 4-р/2020 від 11 березня 2020 року базовий розмір посадового окладу судді становить: судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Крім того, у Рішенні Конституційного Суду України від 08.04.2016 №4-рп/2016 вкотре наголошено, що конституційний принцип незалежності суддів забезпечує важливу роль судової влади в механізмі захисту прав і свобод людини і громадянина та є запорукою реалізації права на судовий захист, передбаченого ч. 1 ст. 55 Основного Закону України; положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід`ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов`язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу й права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової влади; гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом встановлені у базових законах з питань судоустрою, судочинства, статусу суддів, мають конституційний зміст і разом з визначеними Основним Законом України складають єдину систему гарантій незалежності суддів та повинні бути реально забезпечені; конституційний статус судді дає підстави ставити до судді високі вимоги і зберігати довіру до його компетентності та неупередженості, передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя.

У рішенні від 03.06.2013 №3-рп/2013 у справі №1-2/2013 Конституційний Суд України зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить ч. 1 ст. 55 Конституції України.

У рішенні від 04.12.2018 №11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15) Конституційний Суд України вказав, що обов`язок держави щодо забезпечення фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, закріплений у ст. 130 Конституції України, є однією з конституційних гарантій незалежності суддів. Системний аналіз положень Конституції України свідчить про те, що ними встановлено обов`язок держави забезпечити належні умови праці та фінансування для суддів, а отже, сформувати та законодавчо закріпити таку систему фінансування, в тому числі розмір винагороди суддів, яка гарантуватиме їх незалежність. Така позиція Конституційного Суду України збігається з приписами Європейської хартії щодо статусу суддів від 10.07.1998, у підп. 6.1 п. 6 якої зазначено, що суддям, які здійснюють суддівські функції на професійній основі, надається винагорода, рівень якої встановлюється з тим, щоб захистити їх від тиску, спрямованого на здійснення впливу на їх рішення, а ще загальніше на їх поведінку в рамках здійснення правосуддя, тим самим підриваючи їх незалежність і безсторонність. Зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виді матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому.

З матеріалів справи вбачається, що позивач відповідно до Порядку № 3-1 звернувся до пенсійного органу за місцем свого проживання, а саме до Головного управління Пенсійного фонду у Чернігівській області, для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, яке він отримує з 2022 року та подав довідку про суддівську винагороду.

Слід наголосити, що пенсійний орган, відмовивши у здійсненні перерахунку, виходив з того, що він не згоден з розрахунком суддівської винагороди судді який працює, який зроблено з прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2684грн., а не з 2102 грн.

Проте, відповідач приймаючи таке рішення діяв не в межах своїх повноважень, оскільки відповідно до вищенаведених Порядків № 3-1 чи №22-1 у відповідача відсутнє право не приймати до виконання довідку.

Чинним законодавством чітко визначено, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, на підставі довідки про суддівську винагороду, надісланої відповідним органом (без звернення судді у відставці) або за зверненням судді у відставці за перерахунком щомісячного довічного грошового утримання здійснюється шляхом подання до органу, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, заяви про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання та довідки про суддівську винагороду судді у відставці. Заява про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання приймається органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, за наявності в судді всіх необхідних документів та оформляється відповідно до вимог розділу III цього Порядку (пункт 6 розділу IV Порядку № 3-1).

Щодо змісту спірного рішення про неправильне зазначення у довідці показників складової суддівської нагороди зазначаємо наступне.

Пунктом 1 частини 3 та пунктом 1 частини 4 статті 135 Закону України № 1402-VIII визначено, що базовий розмір посадового окладу судді апеляційного суду становить 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Тому, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, безпосередньо залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 46 Конституції України визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження тощо, наведено у Законі України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-XIV .

Відповідно до статті 1 цього Закону прожитковий мінімум є вартісною величиною достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

Отже, наведеною правовою нормою закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, відносно яких визначається прожитковий мінімум.

Статтею 4 Закону України № 966-XIV встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Законом України № 966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.

При цьому судді вказаним Законом не віднесені до соціальної демографічної групи населення стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.

Натомість статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік № 2710-ІХ з 1 січня 2023 року разом з прожитковим мінімумом для працездатних осіб в розмірі 2684 гривні установлено і прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення розміру посадового окладу судді в розмірі 2102 грн.

Зміни до Закону України № 1402-VIII в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди за спірний період (січень 2023 року), а також в Закон України № 966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, тож законні підстави для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди, відсутні. А для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 Закону України № 1402-VIII, які у часі прийняті раніше і мають пріоритет стосовно пізніших положень Закону України № 2710- IX.

Суд першої інстанції правильно наголосив, що частина 1 статті 135 Закону № 1402-VIII передбачає, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, і оскільки статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» № 2710-ІХ установлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб - 2684 грн., то довідку складено відповідно до чинного законодавства.

При цьому слід зазначити, що правильність оформлення довідки №7-10/5/2024 від 12.02.2024 року, виданої Чернігівським апеляційним судом про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці, не є предметом розгляду цієї справи, оскільки позивач оскаржує дії та рішення відповідача щодо неприйняття вказаної довідки до виконання.

Отже, Закон України № 2710-ІХ фактично змінив складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною 2 статті 130 Конституції України і частиною 3 статті 135 Закону України № 1402-VIII.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 10 листопада 2021 року по справі №400/2031/21 вказав, що Законом України «Про прожитковий мінімум» не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як "прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру судді". При цьому судді також цим Законом не віднесені до соціальної демографічної групи населення стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватись окремо.

Окрім того, Верховний Суд України, зауважував що Закон України «Про державний бюджет» не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми.

Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів. Тобто у національному законодавчому полі існує колізія положень трьох нормативно-правових актів рівня закону, подолати яку можливо застосувавши загальний принцип права - спеціальний закон скасовує дію загального закону». Такий підхід використовується у випадку конкуренції норм, коли на врегулювання суспільних відносин претендують загальні та спеціальні норми права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог і задоволення їх у повному обсязі, оскільки такий шлях захисту порушених прав позивача є ефективним, тому що чинним законодавством чітко вказано, що саме до апелянта позивач має подати довідку для перерахунку щомісячного грошового утримання (пункт 6 розділу IV Порядку № 3-1).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апелянт не довів належними та достатніми доказами правомірність своїх дій та рішення.

Надаючи оцінку всім іншим доводам сторін та учасників справи, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2024 р. - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 ст.263 , п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

М.І. Кобаль

В.В. Файдюк