Справа № 400/14041/23
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2024-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 рокуЛьвівСправа № 400/14041/23 пров. № А/857/7439/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Шевчук С. М., Коваля Р. Й.;

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року у справі №400/14041/23 (головуюча суддя Лунь З. І., м. Львів) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

16 листопада 2023 року Львівським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасувати рішення від 04.11.2023 про відмову у перетині державного кордону України громадянином України, який досяг 16-річного віку, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складене інспектором прикордонної служби вищої категорії 2 групи інспекторів прикордонного контролю інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що у оскаржуваному рішенні про відмову у перетині державного кордону України не зазначено, яких саме документів позивачем не надано під час паспортного контролю та не вказано норму законодавства України, яка вимагає подання відповідних документів. Посилання в оскаржуваному рішенні на Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та на Постанову Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил перетину державного кордону громадянами України» є необґрунтованим, оскільки жоден з них не містить заборони або тимчасового обмеження на право перетину кордону, яке б стосувалося позивача як такого, що не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, бо йому виповнилося лише 20 років.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення від 04.11.2023 про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складене інспектором прикордонної служби вищої категорії 2 групи інспекторів прикордонного контролю інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_4 . Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1 1073 гривні 60 коп. судового збору.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав доказів існування станом на момент виникнення спірних правовідносин встановлених обмежень у виїзді призовників (котрим є позивач) за кордон для навчання.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідачем - Військовою частиною НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України, подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що надані позивачем документи не дали змогу уповноваженій посадовій особі прийняти рішення про надання дозволу на перетин державного кордону України позивачу, а отже спірне рішення є правомірним. Наявність у позивача права на відстрочення від призову на військову службу під час мобілізації не гарантує йому беззаперечного права на перетинання державного кордону для виїзду з України, оскільки в силу положень пункту 2-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України таким правом позивач в умовах воєнного стану не наділений.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено у справі незначної складності, суд апеляційної інстанції в порядку ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлено, що ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) є громадянином України, що підтверджується його паспортом.

04.11.2023 ОСОБА_1 прибув у пункт пропуску «Угринів-Долгобичув» з метою перетину державного кордону.

Рішенням про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку від 04.11.2023, виданого інспектором прикордонної служби вищої категорії 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип А) сержантом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 тимчасово обмежили у праві виїзду з України з тих підстав, що у позивача були відсутні документи, що підтверджують підстави для виїзду за кордон в умовах дії правового режиму воєнного стану відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та Постанови КМ України від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України».

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції не погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із частиною першою статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Отже, конституційне право особи вільно залишати територію України може бути обмежено у певних випадках.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно із п.6 ч.1 ст.8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан.

Пунктом 3 Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» встановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційній права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44. 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан (постанова КМУ від 29.12.2021 №1455).

Відповідно до п.8 Порядку №1455 перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Таким чином, у зв`язку з введенням на території України правового режиму воєнний стан, тимчасово обмежено конституційне право громадян вільно залишати територію України, а перетинання кордону здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ від 17.01.1995 №57 (із змінами та доповнення), визначено вичерпний перелік осіб, які мають право перетинати державний кордон у разі введення на території України воєнного стану.

Зокрема, відповідно до пункту 2-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.1995 року №57 (в редакції на час виникнення спірних відносин), у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Тобто, вказаною нормою передбачено право на перетин державного кордону осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. При цьому, вказана норма містить певні обмеження - крім осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

У відповідності до положень ст.ст.20, 22 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на військову службу за призовом під час мобілізації приймаються громадяни віком від 18 років до досягнення граничного віку перебування на військовій службі, тобто 60 років.

Статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено коло осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Так, відповідно до абз.2 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також: здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.

Таким чином, на час виникнення спірних відносин позивач не мав права на перетин державного кордону як особа, яка є здобувачем освіти та яка, в силу положень абз.2 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягала призову на військову службу під час мобілізації.

Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що в посадової особи Державної прикордонної служби були наявні правові підстави для прийняття спірного рішення, яким позивачу відмовлено в перетині державного кордону.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що у спірному випадку відсутні підстави стверджувати про необґрунтованість оскаржуваного рішення відповідача.

Так, в рішення про відмову в перетині державного кордону наведено мотиви його прийняття, а саме те, що позивач тимчасово обмежений у праві виїзду з України, у зв`язку з відсутністю підстав на право перетинання державного кордону. У вказаному рішенні наведено норми права, якими таке право позивача обмежено.

При цьому, висновок суду першої інстанції про необхідність зазначення в оскаржуваному рішенні переліку документів, які необхідно надати позивачу для виїзду за кордон, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним, оскільки за встановлених обставин, з якими позивач пов`язував наявність у нього права на перетинання державного кордону, надання будь-яких документів не надавало б позивачу право виїзду за межі України, як студенту у закордонному навчальному закладі.

Підсумовуючи, колегія суддів погоджується з доводами скаржника про те, що спірне рішення відповідача про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, є правомірним.

Враховуючи дані обставини колегія суддів вважає, що винесене судом першої інстанції рішення, яким задоволено позовних вимог, підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 241, 250, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України задовольнити, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року у справі №400/14041/23 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді С. М. Шевчук
Р. Й. Коваль