Справа № 440/2102/24
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2024-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2024 р. Справа № 440/2102/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.05.2024, головуючий суддя І інстанції: М.В. Довгопол, м. Полтава, повний текст складено 07.05.24 по справі № 440/2102/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі по тексту ГУ ПФУ в Полтавській області, відповідач, пенсійний орган), в якій просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у виплаті з 01.04.2023 щомісячної доплати в сумі 2000,00 гривень ОСОБА_1 до розміру його пенсії на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області відновити виплату ОСОБА_1 щомісячної доплати в сумі 2000,00 гривень до розміру його пенсії з 01.04.2023 па підставі постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб";

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн та професійної правничої допомоги в розмірі 6000 (шість тисяч) грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про протиправність дій відповідача щодо зупинення виплати ОСОБА_1 щомісячної доплати до пенсії в розмірі 2000 грн, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» (далі Постанова № 713), після проведеного перерахунку пенсії на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.02.2023 у справі № 440/391/23, як такого, що порушує право позивача на належне пенсійне забезпечення.

Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 08.11.2022 у справі № 420/2473/22 переконував, що оскільки перерахунок пенсії позивача, проведений ГУ ПФУ на виконання судового рішення в іншій адміністративній справі з метою усунення порушеного права на належний розмір пенсії, право на отримання якого у нього виникло до 01.03.2018, не є перерахунком пенсії у зв`язку зі зміною складових грошового забезпечення чи інших показників основного розміру пенсії, то позивач має право на щомісячну доплату до пенсії в розмірі 2000 грн відповідно до Постанови № 713, яка має виплачуватись для досягнення мети прийняття вказаної постанови поетапного зменшення диспропорцій у розмірах пенсій, призначених до 01.03.2018.

В порядку ст. 139 КАС України повідомив про намір понести витрати, пов`язані із отриманням професійної правничої допомоги в орієнтовному розмірі 6000 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.05.2024 по справі № 440/2102/24 позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ідентифікаційний код 13967927) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті пенсії з 21.08.2023 з урахуванням доплати до пенсії у розмірі 2000 грн згідно із постановою Кабінету Міністрів України "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" від 14.07.2021 № 713.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 21.08.2023 з урахуванням доплати до пенсії у розмірі 2000 грн згідно із постановою Кабінету Міністрів України "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" від 14.07.2021 № 713, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) та витрати на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн (шість тисяч гривень 00 копійок).

Відповідач не погодившись з рішенням першої інстанції в частині стягнення витрат на правову допомогу подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.05.2024 № 440/2102/24 скасувати в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн (шість тисяч гривень 00 копійок).

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про необґрунтованість вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, як таких, що не відповідають нормам чинного законодавства.

З посиланням на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 21.03.2018 у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 у справі № 814/698/160, від 18.10.2018 у справі № 813/4989/17 зазначив, що на підтвердження складу та розміру понесених на правову допомогу витрат повинні бути надані зокрема, договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Разом з цим, квитанцій або інших розрахункових документів належної (встановленої) форми, що підтверджують фактичну оплату вказаних послуг, позивачем надано не було, що в свою чергу, свідчить про необґрунтованість заявлених вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Позивач в надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти доводів, викладених в ній, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Заперечуючи проти доводів, викладених в апеляційній скарзі переконував, що на підтвердження понесених витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги позивачем до суду першої інстанції було в повному обсязі надано всі документи, в тому числі і квитанції про оплату таких витрат, що в повному обсязі спростовує позицію апелянта.

Крім того, просив врахувати, що в судовому засіданні в суді першої інстанції пенсійним органом не заперечувалось обґрунтованість заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу, а відтак, подання апеляційної скарги в цій частині є зловживанням процесуальними правами, оскільки така поведінка є непослідовною та спрямованою на штучне створення перешкод для захисту прав та інтересів позивача.

В порядку ст. 139 КАС України повідомив про намір понести витрати, пов`язані із розглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 6000 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Полтавській області, отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до вимог Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 № 2262-ХІІ.

З 01.07.2021 року відповідно до Постанови № 713 позивачу було нараховано та розпочато виплату щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням правових висновків Касаційного адміністративного суду Верховного суду по справі №160/8324/19 та на підставі телеграми тимчасово виконуючого обов`язки начальника фінансово-економічного управління ІНФОРМАЦІЯ_2 на виконання листа тимчасово виконуючого обов`язки директора Департаменту юридичного забезпечення Міністерства оборони України від 24.06.2021 року №248/ПУ/1780, було складено довідку про зміни розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 № ФП74266/4368 від 19.11.2022 року станом на 05.03.2019, що враховується для перерахунку пенсії пенсіонеру Міноборони ОСОБА_1 з 01.04.2019 р.

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.02.2023 року у справі № 440/391/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області позивачу проведено перерахунок пенсії за період з 01.04.2019 року.

5 жовтня 2023 року, представник позивача, звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якій прохав вказати чи здійснюється ОСОБА_1 нарахування щомісячної доплати до пенсії з 01.07.2021 року, яка передбачена Постановою № 713 та її розмір.

На подану заяву позивач отримав лист (відповідь) від 17.10.2023 року за підписом заступника начальника Головного управління ПФУ в Полтавській області Оксани Мисик, в якому зазначено про те, що йому з 01.04.2023 року припинено виплату щомісячної доплати в розмірі 2000 грн. (на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.02.2023 року № 440/391/23), оскільки після проведеного перерахунку пенсії її основний розмір збільшився більш ніж на 2000 грн. Підстави для поновлення щомісячної доплати, згідно постанови КМУ від 14.07.2021 року № 713 відсутні.

Позивач не погодившись з такими діями Головного управління ПФУ в Полтавській області звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що перерахунок пенсії позивача у березні 2023 року був зумовлений набранням законної сили рішенням у справі № 440/391/23, тобто, перерахунок пенсії позивача відбувся з метою відновлення порушеного права позивача, а не внаслідок зміни складових грошового забезпечення.

У зв`язку із викладеним, вважав відмову відповідача у нарахуванні та виплаті позивачеві доплати до пенсії згідно постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 такою, що не ґрунтується на вимогах законодавства, а тому вважав наявними підстави для задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд першої інстанції, з огляду на відсутність заперечень відповідача щодо обґрунтованості розміру витрат на надання правничої допомоги дійшов висновку, що визначення вартості послуг адвоката у розмірі 6000,00 грн є обґрунтованим, об`єктивним і таким, що підпадає під критерій розумності, а тому підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

За визначенням частини 1, пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 7 статті 139 КАС України).

Частинами 3, 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина статті 134 КАС України).

Згідно з частиною 6 статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7статті 135 КАС України).

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Так, надаючи оцінку понесеним позивачем витратам на правничу допомогу колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Також, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесених витрат в суді першої інстанції позивачем до матеріалів справи додано: ордер про надання правничої правової допомоги, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, договір про надання правової допомоги (юридичних послух) №2 від 08.12.2022 року, додаток № 2 до договору про надання правової допомоги (юридичних послух) №2 від 08.12.2022 року, акт виконаних робіт № 2 до договору про надання правової допомоги (юридичних послух) №2 від 08.12.2022 року.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 08.12.2022 між позивачем (Клієнт) та адвокатом Тимошенко Д. В. був укладений договір про надання правової допомоги (юридичних послуг) № 2, за змістом пункту 1.1 якого адвокат приймає доручення від Клієнта здійснити у встановлені строки та на умовах визначених договором надання правової допомоги, в тому числі представляти інтереси Клієнта у будь-яких судах будь-якої інстанції, прокуратурі, правоохоронних органах, будь-яких інших державних та не державних органах, підприємствах, установах, організаціях.

Відповідно до п. 1.2 вказаного Договору, подальші доручення на вчинення юридичних дій в інтересах клієнта оформляються додатковою угодою.

Згідно із п. 4.1 вказаного Договору, за виконання договору Клієнт сплачує Адвокату гонорар.

За змістом п. 4.2 вказаного Договору, розмір гонорару та його сплата засвідчується додатком до цього договору.

На виконання умов вказаного Договору, сторонами було підписано додаток № 2 від 05.10.2023 за змістом якого, підписання даного додатку до договору про надання правової допомоги (юридичних послух) сторони підтверджують сплату гонорару у повному обсязі в наступному розмірі за наступні роботи (послуги).

- Консультація -750 грн. за 0.5 год.

- Звернення до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою щодо виплати Клієнту щомісячної доплати до пенсії в розмірі 2000 грн. (написання та подача) - 1500 грн. за 1 год.

- Звернення до суду з позовною заявою щодо визнання дій ГУ ПФУ в Полтавській області протиправними щодо відмови у виплаті щомісячної доплати в сумі 2000,00 грн. та зобов`язання ГУ ПФУ в Полтавській області відновити виплату Клієнту щомісячну доплату в сумі 2000 до розміру його пенсії - 3750 грн. за 2,5 год.

Усього 6000 грн.

Так, згідно з актом № 2 виконаних робіт до договору про надання правової допомоги (юридичних послух) № 2 від 08.12.2022 всі обумовлені умови та домовленості за Договором про надання правової допомоги (юридичних послуг) №2 та додатком до договору № 2 виконані в повному обсязі.

Також, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн позивачем надано квитанцію до прибуткового касового ордера №2 від 05.10.2023.

Колегія суддів враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 06.04.2022 у справі № 500/1410/21, відповідно до якого однією з особливостей нової процедури відшкодування витрат на професійну правову допомогу за Кодексом адміністративного судочинства України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

На переконання колегії суддів, зазначені норми (ст.ст. 134, 139) були введені в КАС України з 15.12.2017, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 21.01.2021 у справі № 280/2635/20.

Крім того, відсутність доказів оплати вартості наданих адвокатом послуг не може виступати самостійною підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу.

Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 листопада 2022 року у справі № 757/24445/21-ц.

З огляду на викладене, посилання апелянта на відсутність документального підтвердження понесених судових витрат, колегія суддів вважає помилковими, оскільки детальний опис виконаних робіт було надано позивачем, а відсутність доказів оплати отриманих юридичних послуг жодним чином не впливає на вирішення спірних правовідносин.

До того ж, матеріалами справи підтверджено, що позивачем до позовної заяви було долучено квитанцію до прибуткового касового ордера №2 від 05.10.2023, що цілком спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Таким чином, з наведеного слідує, що звертаючись до суду першої інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення, представник позивача надав до суду всі необхідні докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена позивачем.

Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 23.04.2019 у справі № 826/9047/16, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Зі змісту норм ч.ч. 4, 5 та 6 ст. 134 КАС України вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (саме така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Колегія суддів зазначає, що незважаючи на те, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, такий, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 5 ст. 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Надаючи оцінку обґрунтованості заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу, колегією суддів взята до уваги позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 19.01.2023 у справі № 345/136/18, у якій з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, відповідно до якої при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини, розумність гонорару та витрачений адвокатом час, Суд, за відсутності клопотання іншої сторони, самостійно зменшив розмір витрат на професійну правничу допомогу внаслідок їх непропорційності.

Також, Судом наголошено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

А відтак, суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат, керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.

Аналогічні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 640/15803/19.

За правилами оцінки доказів, встановлених ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи, та надаючи оцінку доводам відповідача щодо неспівмірності заявленого до відшкодування розміру витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Суд апеляційної інстанції враховує, що зважаючи на те, що понесені витрати відшкодовуватиме інша сторона, дослідження доказів вимагає ретельного підходу, адже їх стягнення, з одного боку, є компенсацією (певною мірою вимушених) фінансових затрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення, але водночас ця компенсація не може бути надмірною. Тож окрім того, що витрати на правничу допомогу мають бути документально доведеними, вони мають відповідати також критерію співмірності у розумінні ч.5 ст. 134 КАС України.

При цьому, колегія суддів зазначає, що матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції, а саме представником позивача складено позовну заяву.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що послуги з надання консультації та звернення до ПФУ із заявою щодо виплати щомісячної доплати 2000 грн відповідно до Постанови № 713, не підлягають окремому відшкодуванню, оскільки надання правової допомоги в цій частині є складовою процесу збору доказової бази задля розроблення та складання позовної заяви, а не самостійними послугами з надання правової (правничої) допомоги.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що складення позовної заяви, також не вимагало великого обсягу аналітичної й технічної роботи, та витраченого часу (2,5 год), оскільки остання практично складається із викладення фактичних обставин справи та цитування нормативно-правових актів, не містить жодних власних висновків адвоката, є незначною за обсягом, що також свідчить про завищення розміру правової допомоги в цій частині.

Таким чином, враховуючи досліджені судом докази на підтвердження понесених позивачем витрат, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних за умовами відповідного договору, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами, з огляду на ступень складності даної справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, а також прийняття судом першої інстанції рішення про задоволення позову, колегія суддів вважає, що співмірною та пропорційною сумою відшкодування таких витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача є 3000,00 грн, що дорівнює 2 год (дві години) роботи адвоката.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи (частина перша статті 317 КАС України). Зміна судового рішення може полягати, зокрема, у доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 317 КАС України).

З огляду на те, що суд першої інстанції задовольняючи вимогу представника позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, неправильно визначив їх розмір, колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.05.2024 по справі № 440/2102/24 в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід змінити шляхом викладення мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови, а абзац четвертий резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ідентифікаційний код 13967927) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп., та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) грн». В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.05.2024 у справі № 440/2102/24 залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 132, 134, 139, ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.05.2024 по справі № 440/2102/24 в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу змінити шляхом викладення мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови, а абзац четвертий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ідентифікаційний код 13967927) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп., та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) грн»».

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.05.2024 у справі № 440/2102/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій І.С. Чалий