Справа № 140/32408/23
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/32408/23 пров. № А/857/9918/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участю секретаря судового засідання: Юник А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Жуковського Віталія Валентиновича на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 березня 2024 року, ухвалене суддею Денисюком Р.С. за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі № 140/32408/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління служби судової охорони у Волинській області про зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

20 жовтня 2023 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Територіального управління Служби судової охорони у Волинській області, у якому просив зобов`язати призначити та виплатити одноразову грошову допомогу по втраті працездатності у зв`язку із встановленням 3 групи інвалідності через травму, пов`язану з виконанням службових обов`язків, на підставі підпункту 2.4.3 пункту 2.4 та абзацу в підпункту 2.5.3 Порядку виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності співробітника Служби судової охорони, затвердженої наказом № 478 від 08.09.2020, в розмірі 250 прожиткових мінімумів, що станом на 01.01.2023 складає 671000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що Комісією ТУ ССО у Волинській області з виплати одноразової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності співробітника Служби судової охорони у Волинській 05.06.2023 прийнято рішення на підставі п.п. «в» ч.3 ст.99 Закону України «Про національну поліцію» відповідно до п.п.2.4.3. п.2.4 розділу 2 Порядку виплати одноразової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності співробітника Служби судової охорони, затвердженого наказом Служби судової охорони від 08.09.2020 №478, про призначення та виплату спірної одноразової грошової допомоги. Однак, всупереч прийнятому комісією рішенню, яке затверджено начальником ТУ ССО у Волинській області 08.06.2023, відповідачем протиправно не призначено та не виплачено вказану одноразову допомогу.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20 березня 2024 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що положення п. «в» ч. 3 ст.97 Закону №580-VIII та п.п.2.4.3 п.2.4 розділу I Порядку №478 застосовується виключно за обов`язкової одночасної наявності, щонайменше, трьох умов (причина інвалідності, час настання інвалідності та причина звільнення): причиною інвалідності є захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням служби в органах поліції чи Службі судової охорони; інвалідність повинна бути встановлена до моменту звільнення або не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції, Служби судової охорони; причина звільнення такої особи з поліції або Служби судової охорони повинна бути зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах поліції або Служби судової охорони. Із долучених до справи доказів вбачається, що причиною звільнення позивача із служби є скорочення штату, а не причини, зумовлені захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби. Відтак, суд виснував, що для призначення даної допомоги відсутня одна із визначених підстав, що виключає можливість призначення даної допомоги.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що відповідно до витягу з наказу Служби судової охорони від 17.10.2019 № 198 о/с ОСОБА_1 прийнято на службу до Служби судової охорони та призначено на посаду заступника начальника ТУ ССО у Волинській області (а.с.11).

28.11.2022 наказом №504 позивача звільнено із займаної посади з 29.11.2022 за пп. 4.2 п.2 Розділу XII Положення про проходження Служби співробітниками служби судової охорони, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 04.04.2019 № 1052/0/15-19 у зв`язку із скороченням штату (а.с.12).

Висновком МСЕК 23.05.2023 ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності із зазначенням причинного зв`язку: "травма, так, пов`язана з виконанням службових обов`язків", що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_1 від 23.05.2023 (а.с.14).

26.05.2023 позивачем подано рапорт про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням третьої групи інвалідності (а.с.17).

Відповідно до протоколу № 3 засідання комісії ТУ ССО у Волинській області з виплати одноразової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності співробітника служби судової охорони у Волинській (далі - комісії) від 05.06.2023 прийнято рішення на підставі п.п. «в» ч.3 ст.99 Закону України «Про Національну поліцію», яким вирішено відповідно до п.п.2.4.3. п.2.4 розділу 2 Порядку №478 призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу ( а.с.18-20).

Начальником ТУ ССО у Волинській області 08.06.2023 висновок комісії про призначення допомоги позивачу у сумі 671000 грн затверджено (а.с.21-22).

Листом за вих. №34.05-375 від 12.06.2023 відповідач повідомив ОСОБА_2 , що комісією прийнято рішення про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги (а.с.23).

На адресу відповідача 06.09.2023 за №01.30-02.2-1586/вн надійшов інформаційний лист Служби судової охорони щодо виділення кошторисних призначень на виплату допомоги ОСОБА_1 , в якому з посиланням на Порядок №478 та ст.97 Закону України «Про Національну поліцію» вказано на відсутність підстав для призначення даної допомоги позивачу, у зв`язку з чим та з метою недопущення незаконних витрат коштів Державного бюджету в наданні додаткових кошторисних призначень відповідно до Порядку №478 відмовлено (а.с.59).

Листом вих.34.06-416 від 14.09.2023 ТУ ССО у Волинській області повідомило позивача, що видання наказу про виплату допомоги суперечить вимогам Бюджетного кодексу України та доведено до відома про те, що листом Служби судової охорони від 06.09.2023 за №01.30-02.2-1586/вн у виплаті даної допомоги відмовлено (а.с.24-26).

ОСОБА_1 , вважаючи такі дії відповідача щодо розгляду висновку Комісії протиправними, звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає на таке.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч. ч. 1, 4, 6 ст. 161 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII), служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах.

Служба судової охорони складається з центрального органу управління та територіальних підрозділів Служби

Територіальні підрозділи Служби судової охорони утворюються як юридичні особи.

Час проходження служби у Службі судової охорони зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби, стажу служби в поліції, інших правоохоронних органах (ч. 5 ст. 163 Закону № 1402-VIII).

Згідно ч. 3 ст. 165 Закону № 1402-VIII, співробітникам Служби судової охорони гарантується інший соціальний захист в обсягах та порядку, передбачених Законом України «Про Національну поліцію» для поліцейських, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на фінансування Служби судової охорони.

Відповідно до п. 20 розділу I Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони, затвердженим Рішення Вищої ради правосуддя 04.04.2019 №1052/0/15-19, соціальний і правовий захист співробітників та членів їхніх сімей забезпечується відповідно до законодавства.

Грошове забезпечення співробітників здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Співробітникам гарантується соціальний захист в обсягах та порядку, передбачених Законом України «Про Національну поліцію» для поліцейських, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на фінансування Служби.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону № 580-VIII, одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі, визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Статтею 101 Закону № 580-VІІІ встановлені підстави, за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються.

Так, призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком:

а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням;

б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом);

г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що стаття 101 Закону № 580-VІІІ передбачає вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначення та виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється і такі підстави розширеному тлумаченню не підлягають.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що повідомляючи про відмову у виданні наказу про призначення та виплату одноразової грошової допомоги позивачу листом №34.06-416 від 14.09.2023 «Щодо розгляду заяви про виплату одноразової грошової допомоги», відповідач посилався на Порядок виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), чи втрати працездатності співробітника Служби судової охорони, затвердженого наказом Служби судової охорони від 08.09.2020 № 478 (далі - Порядок № 478, а. с. 60-68), зокрема на пп. 4.9 цього Порядку, яким встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів на зазначені цілі, передбачені в кошторисі Служби та територіальних управлінь Служби на відповідний рік, які відсутні у територіальному управлінні.

Цим же листом позивачу доведено до відома, що листом Служби судової охорони «Про надання інформації» від 06.09.2023 №01.30-02.2-1586/вн у виплаті одноразової допомоги відповідно до Порядку №478 відмовлено.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає такі таке тлумачення відповідачем норм закону необгрунтованим, з огляду на таке.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку бездіяльності, дій та рішень суб`єктів владних повноважень щодо відповідності визначеним ч.2 ст.2 КАС України критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1-3 ст.90 КАС України).

Так, Порядок виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), чи втрати працездатності співробітника Служби судової охорони прийнятий відповідно до ст.165 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статей 97-101 Закону України «Про національну поліцію», п. 20 розділу І Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони, затвердженим Рішення Вищої ради правосуддя 04.04.2019 № 1052/0/15-19 та затверджений лише наказом Служби судової охорони 08.09.2020 № 478.

Як зазначалося вище судом апеляційної інстанції, згідно ч. 3 ст. 165 Закону № 1402-VIII, співробітникам Служби судової охорони гарантується інший соціальний захист в обсягах та порядку, передбачених Законом України «Про Національну поліцію» для поліцейських, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на фінансування Служби судової охорони.

Аналогічні за змістом положення містяться у Положенні про проходження служби співробітниками Служби судової охорони, затвердженим Рішенням Вищої ради правосуддя 04.04.2019 № 1052/0/15-19.

Системний аналіз вищенаведених правових норм, надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що оскільки співробітникам Служби судової охорони гарантується соціальний захист в обсягах та порядку, передбачених Законом України «Про Національну поліцію» для поліцейських, а тому до спірних правовідносин необхідно застосовувати правові норми Закону № 580-VIII, які стосуються виплати одноразової грошової допомоги у разі, визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції та який має вищу юридичну силу по відношенню до Порядку № 478.

Згідно висновку комісії ТУ ССО у Волинській області з виплати одноразової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності співробітника служби судової охорони у Волинській (далі - комісії) від 05.06.2023 у зв`язку із встановленням ОСОБА_1 інвалідності, на підставі п.п. «в» ч.3 ст.99 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до п.п.2.4.3. п.2.4 розділу 2 Порядку №478 Шевчуку призначено одноразову грошову допомогу у розмірі 671000 грн ( а.с.21-22).

Службою судової охорони розглянуто лист ТУ ССО у Волинській області щодо визначення кошторисних призначень для виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку №478. Встановлено, що рішення про виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 призначено відповідно до пп. 2.4.3 Розділу 2 Порядку. Однак вказано на відсутність правових підстав для виплати заявленої грошової допомоги у зв`язку із звільненням через скорочення штату або проведення організаційних заходів у територіальному управлінні, а не через хворобу за рішенням медичної комісії про непридатність до служби, що надалі слугувало встановленню інвалідності ІІІІ групи, пов`язаної із проходженням військової служби.

З цього приводу суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що у доданій позивачем довідках МСЕК міститься формулювання «травма, так, пов`язана з виконанням службових обов`язків».

Щодо висновків суду, що позивач не має права на одноразову грошову допомогу, оскільки військово-лікарська комісія була призначена позивачу після звільнення його зі служби у квітні 2023 року (звільнення відбулось у листопаді 2022 року), а не у період проходження служби в органах Служби судової охорони, то суд апеляційної інстанції вважає такі помилковими, оскільки наведене жодним чином не впливає на право позивача щодо отримання одноразової грошової допомоги, так як внаслідок такої травми отримав незворотні негативні зміни стану здоров`я - втрата працездатності на 50%, що у свою чергу, спричинило встановлення позивачу інвалідності.

Колегія суддів також не вважає релевантним посилання суду першої інстанції на судову практику Касаційного Адміністративного суду в складі Верховного Суду, зокрема, у постановах, які наведені у справі № 810/836/18, від 30.03.2020 у справі № 826/2761/18, від 23.04.2020 у справі № 822/999/18, від 13.05.2020 у справі № 810/593/18, від 13.05.2020 у справі № 810/593/18 та від 02.11.2022 у справі № 140/6115/21, № 640/27462/20 від 10.08.2023 та інших.

Ця судова практика стосується застосування пункту 4 частини 1 статті 97 Закону №580-VIII, згідно якої касаційний суд аналізував дотримання порядку звернення із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності, а саме щодо одночасного дотримання трьох умов: причина інвалідності; час настання інвалідності; причина звільнення.

З урахуванням тої обставини, що судом першої інстанції застосовано при вирішенні спору неправильно положення Закону № 580-VІІІ та Порядку № 478, висновок суду про те, що причина звільнення позивача зі служби у зв`язку скороченням штату або проведення організаційних заходів у територіальному управлінні є підставою для відмови в призначенні спірної допомоги, є необґрунтованим.

Так само, не можна вважати правильним висновок суду про те, що на нарахування спірної допомоги впливає призначення позивачу військово-лікарської комісії після звільнення зі служби.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки у довідці до акта огляду МСЕК від 17.05.2024 серії 12 ААГ № 201083, вказано причину встановлення ІІІ групи інвалідності «травма, так, пов`язана з виконанням службових обов`язків», таке формулювання, в розумінні п. 4 ч. 1 ст.97 Закону № 580-VIII, надає позивачу право на отримання спірної одноразової грошової допомоги на підставі відповідного затвердженого керівником висновку комісії про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

Так, відповідно до пп. 2.4.4 Порядку днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є визначення співробітнику ССО інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з проходженням ним служби в ССО протягом шести місяців після його звільнення внаслідок зазначених цим пунктом причин.

Для виплати одноразової допомоги у разі встановлення інвалідності співробітник Служби подає такі документи: рапорт про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності; копії сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по-батькові та місце реєстрації; копію документа, що підтверджує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків (сторінки паспорта громадянина України, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку у паспорті); завірену копію довідки до акта МСЕК про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності або втрати працездатності; завірену копію постанови (свідоцтво про хворобу, довідка ВЛК (медичної комісії), витяг з протоколу засідання ВЛК (медичної комісії) щодо встановлення причинного зв`язку травми; акт розслідування нещасного випадку та документи, що свідчать про причини та обставини травми співробітником, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком уникнення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; довідку центрального органу управління або територіального управління Служби, яким попередньо було здійснено виплату одноразової грошової допомоги із зазначення підстави та дати її призначення, розміру виплати (у разі отримання такої виплати); копії документів, зазначених у абзацах 3,4 цього підпункту, засвідчує своїм підписом особа, яка подає документи, та перевіряє секретар Комісії (п.3.9 Порядку).

У місячний строк з дня реєстрації документів Комісія готує висновок про призначення одноразової допомоги (Додаток 2) або про відмову у її призначенні. У разі, коли документи подано не у повному обсязі чи подано не за належністю Комісія повертає документи на доопрацювання (п.41 Порядку).

Висновок про призначення одноразової грошової допомоги складається та підписується головою та членами комісії та затверджується у територіальних управліннях Служби начальником ТУССО або особою, яка виконує його обов`язки (п.4.3-4.4).

Рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги приймається Головою Служби або начальником територіального управління Служби, в якому проходив (проходить) службу співробітник Служби у п`ятнадцятиденний строк з дня затвердження висновку Комісії шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомлення заявника із зазначенням підстав такої відмови. Розрахунок потреби в коштах для виплати одноразової грошової допомоги в разі інвалідності подається ТУ Служби до фінансово-економічного управління центрального органу управління Служби за встановленою формою (Додаток 3) (п.4.5-4.6).

Аналізуючи вказані вище норми права, колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає, що пунктом 5 частини 1 статті 97 Закону № 580-VІІІ встановлено право поліцейського на отримання одноразової грошової допомоги в разі визначення втрати працездатності поліцейського у разі отримання ним поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань, зокрема, поліції, наслідком якого є визначення йому інвалідності.

При чому право на отримання такої допомоги виникає з дати видачі відповідної довідки із визначенням причинного зв`язку.

Водночас, виникнення права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги на підставі пункту 5 частини 1 статті 97 Закону № 580-VІІІ законодавець не пов`язує зі звільненням поліцейського з поліції. На підставі вказаної норми поліцейський має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги як під час проходження служби в поліції, так і після звільнення його з поліції.

Основною умовою є те, що таке право особа може реалізувати шести місяців після його звільнення.

Більше того, Закон № 580-VІІІ містить вичерпний перелік випадків, коли виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, встановлення співробітнику ССО інвалідності після звільнення зі служби поліції та відсутність відповідних кошторисних призначень до таких випадків не відноситься.

Також, як слідує із матеріалів справи, начальником ТУ ССО у Волинській області за наявності відповідних повноважень не було прийнято рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, як це визначеного п.4.5 Положення. Наведене підтверджується доводами відповідача, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, у якому відповідач стверджує про те, що відповідно до п.4.6 Порядку № 478 ТУ ССО у Волинській області було здійснено розрахунок потреб в коштах для виплати одноразової допомоги ОСОБА_1 , який проходив службу в ТУ ССО у Волинській області, та направлено до фінансово-економічного управління Центрального органу управління ССО для виділення грошових котів на зазначені цілі.

Судом апеляційної інстанції враховано, що відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених закономі загальними принципами міжнародного права.

Водночас, як вже зазначалось раніше, покликання на відсутність відповідних кошторисних призначень, передбачених на такі цілі, не може слугувати самостійною підставою для відмови з виплаті одноразової грошової допомоги.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення від 08.11.2005, заява № 63134/00).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже суд апеляційної інстанції зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування та виплату одноразової грошової допомоги, що є предметом спору у цій справі.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є визнання дій відповідача протиправними та визначення відповідачу зобов`язання вчинити кореспондуючі праву позивача на отримання одноразової грошової допомоги дії.

Приймаючи постанову у даній справі за наслідком апеляційного перегляду рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 березня 2024 року у справі №140/32408/23, суд апеляційної інстанції керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню.

У позовній заяві позивачем було заявлено клопотання про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу на загальну суму 5600 грн, надаючи правову оцінку якому суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, відповідно до ч.7 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частиною першою статті 132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 9 статті ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються статтею 134 КАС України. Відповідно до частини 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Склад та обсяг судових витрат визначено у частині 3 статті 134 КАС України, згідно з якою для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат відповідно до вимог частини сьомої цієї статті покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат підлягає оцінці кожен окремий доказ надання правової допомоги та у їх сукупності співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката, а також заперечення суб`єкта владних повноважень щодо обґрунтованості їх розміру.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що професійна правова допомога позивачу надавалась адвокатом Жуковським С.Л. на підставі договору №б/н від 19 вересня 2023 року, ордеру серії АС №1071386. На підтвердження понесених витрат представником надано докази: рахунок понесених та очікуваних витрат, акт приймання-передачі наданих послуг, квитанцію до прибуткового касового ордера.

Дослідивши надані докази, суд апеляційної інстанції вважає, що розмір заявлених витрат позивача на правову допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, є обґрунтованим та співмірним виконаним адвокатом обсягом робіт (наданих послуг).

Натомість, відповідачем не спростовано заявленого позивачем розміру понесених витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Слід зазначити, що відповідну заяву та докази понесення витрат позивачем подано до суду з урахуванням порядку та строків, визначених ч.7 ст.139 КАС України.

Суд апеляційної інстанції у контексті вирішення заявленого клопотання вважає за необхідне вказати, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Вказана позиція висловлена Верховним Судом у судових рішеннях від 05.09.2019 (справа №826/841/17), від 24 жовтня 2019 року (справа №820/4280/17), від 30 листопада 2020 року (справа №Н/806/1943/18).

Таким чином, вимоги заяви представника позивача про стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у справі №140/302408/23 узгоджуються з нормами процесуального права, відтак суд апеляційної інстанції приходить до висновку про задоволення клопотання про стягнення судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись статтями 139, 242, 308, 309, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Жуковського Віталія Валентиновича задовольнити частково, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 березня 2024 року у справі № 140/32408/23 - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Територіального управління служби судової охорони у Волинській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги по втраті працездатності у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності через травму, пов`язану з виконанням службових обов`язків.

Зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Волинській області повторно розглянути питання щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги по втраті працездатності у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності через травму, пов`язану з виконанням службових обов`язків, на підставі висновку Комісії територіального управління Служби судової охорони у Волинській області з виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), чи втрати працездатності співробітника ТУ ССО у Волинській області від 08 червня 2023 року, затверджений начальником Територіального управління служби судової охорони у Волинській області Володимиром Сюйва 08.06.2023, про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з урахуванням висновків, викладених у постанові суду апеляційної інстанції.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Служби судової охорони у Волинській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 5600,00 (п`ять тисяч шістсот) грн, понесені на професійну правничу допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 02.09.24