Справа № 149/2477/24
Суддя: Павлюк О. О.
Дата ухвалення: 2024-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 149/2477/24
Провадження №2-а/149/65/24
Номер рядка звіту 129
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29.08.2024 р. м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Павлюк О. О.

за участі секретаря Олійник І. С.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 18.07.2024 постановою ІНФОРМАЦІЯ_1 № 407 позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Не погоджуючись з вказаною постановою, ОСОБА_1 просить визнати її протиправною та скасувати.

Ухвалою суду від 08.08.2024 у справі відкрито спрощене позовне провадження. Відповідачу визначено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

15.08.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову, оскільки рішення є обґрунтованим і законним.

19.08.2024 надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивача зазначає, що норма статті за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності носить бланкетний характер, однак постанова не містить посилань на конкретну правил військового обліку, яку порушено позивачем. Також зазначає, що до 19.05.2024 законодавство не визначало строку виконання правил військового обов`язку. Таким чином відповідачем у відзиві не доведено правомірності оскаржуваної постанови.

Суд, дослідивши надані докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 18.07.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 було винесено постанову № 407 про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді 17000 грн. штрафу.

Зі змісту вищенаведеної постанови вбачається, що громадянин ОСОБА_1 порушив правила військового обліку, оскільки ще 1990 року був знятий з військового обліку військовозобов`язаних, підтвердженням чого є копія довідки з книги комісії від 1990 та після відбування покарання повинен був прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 для отримання військово-облікового документа військовозобов`язаного. Внаслідок чого по теперішній час не перебував на військовому обліку військовозобов`язаних за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання та для оформлення військово-облікового документа, внаслідок чого порушено вимоги ч. 3 ст. 1 та ч. 8 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частиною 8 ст. 2 вказаного Закону визначено, що виконання військового обов`язку в запасі полягає в дотриманні військовозобов`язаними порядку і правил військового обліку, проходженні зборів для збереження та вдосконалення знань, навичок і умінь, необхідних для виконання обов`язків військової служби в особливий період.

Чатиною 3 ст. 210 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

Диспозиція цієї норми закону є бланкетною і лише описує безпосередньо саме правопорушення, але для повного визначення ознак цього правопорушення відсилає до інших норм права чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки осіб щодо військового обліку. Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті КУпАП, і в обов`язковому порядку включає положення інших нормативно-правових актів. Із загальним змістом бланкетної диспозиції пов`язане визначення діяння як правопорушення певного виду та встановлення за нього адміністративної відповідальності, а конкретизований зміст цієї диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює адміністративно-правову норму більш конкретним змістом.

Так, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 інкримінується порушення загальних норм Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та не конкретизовано, які саме правила військового обліку ним порушено. Так, позивачу інкримінується, що він ще 1990 року був знятий з військового обліку військовозобов`язаних, підтвердженням чого є копія довідки з книги комісії від 1990 року та після відбування покарання повинен був прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 для отримання військово-облікового документа військовозобов`язаного. Однак не зазначено норму закону, яка це передбачала на момент виникнення спірних правовідносин, враховуючи і те, що Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» прийнятий 25.03.1992 року. Норми відповідного законодавства не встановлено і у ході судового розгляду. Крім того, з наданої відповідачем довідки, на яку наявне посилання в оскаржуваній постанові, не можливо встановити, коли саме ОСОБА_1 був знятий з обліку, а також не можливо встановити, коли він відбув покарання.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

З огляду на вищевказане та зважаючи на встановлені обставини справи, суд вважає, що

вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення не підтверджена поза розумним сумнівом у ході судового оскарження відповідного рішення, тому позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 286, 293, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 407 від 18.07.2024 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн., і закрити справу.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Суддя Павлюк О. О.