Справа № 620/3077/24
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2024-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3077/24 Суддя (судді) першої інстанції: Скалозуб Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Єгорової Н.М., Коротких А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Національної поліції в Чернігівській області до ОСОБА_1 про стягнення вартості предметів однострою,-

В С Т А Н О В И В :

Головне управління Національної поліції в Чернігівській області звернулось до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути вартість предметів однострою особистого користування, строк експлуатації яких не закінчився, у сумі 14490,10 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідача звільнено зі служби в поліції у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення, а отже за таких обставин він зобов`язаний відшкодувати вартість предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився, проте відповідачем не виконано вказаний обов`язок.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 травня 2024 року позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволені позову. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що ним оскаржено до суду наказ про звільнення зі служби. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 травня 2024 року, зокрема скасовано наказ ГУНП про звільнення ОСОБА_1 з посади та поновлено його на посаді. Відповідач зазначає, що у зв`язку з прийняттям судового рішення у справі № 620/2996/24 припинили існувати обставини. З якими Порядок №722 пов`язує виникнення у поліцейського обов`язку відшкодувати вартість предметів однострою особистого користування, строк експлуатації яких не закінчився.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Чернігівській області.

Наказом ГУНП в Чернігівській області від 12.02.2024 №87 о/с капітана поліції ОСОБА_1 (0096820) було звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 12.02.2024. У зв`язку зі звільненням зі служби в поліції, позивача зобов`язано відшкодувати вартість предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився, в сумі 14490,10 грн.

Згідно довідки-розрахунку від 12.02.2024 №10, на дату звільнення за останнім закріплено предмети однострою особистого призначення, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився та визначено обсяг коштів, який має бути сплачений для відшкодування вартості на загальну суму 14490,10 грн.

13.02.2024 ГУ НП в Чернігівській області було направлено на адресу ОСОБА_1 лист про необхідність сплати наявної заборгованості та додано довідку-розрахунок №10 від 12.02.2024.

26.02.2024 Управлінням фінансового забезпечення ГУНП в Чернігівській області складено довідку №344/124/21/01-2024 про наявну та непогашену заборгованість ОСОБА_1 з вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився, в сумі 14490,10 грн.

Оскільки у добровільному порядку відповідач суму вартості предметів однострою особистого користування не відшкодував, позивач звернувся до суду з позовною заявою про її стягнення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що а ні після звільнення зі служби в поліції у п`ятнадцятиденний строк, а ні станом на дату розгляду справи кошти за відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився, відповідачем не відшкодовані, а тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 20 Закону № 580-VIII поліцейські мають єдиний однострій. Поліцейський отримує однострій безоплатно. Зразки предметів однострою поліцейських затверджує Кабінет Міністрів України.

Правила носіння та норми належності однострою поліцейських затверджує Міністр внутрішніх справ України (ч. 4 ст. 20 Закону № 580-VIII).

Механізм забезпечення поліцейських одностроєм згідно з нормами належності однострою поліцейських (у мирний час), організацію його використання та обліку визначає Порядок забезпечення поліцейських одностроєм (у мирний час), затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України 12 вересня 2017 року № 772 із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства внутрішніх справ № 576 від 14.09.2022 року) (далі - Порядок № 772) (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно п.2 Розділу І Порядку № 772, однострій - загальна назва форменого одягу поліцейського, що складається з предметів, які видаються в тимчасове користування для виконання службових завдань, тренувань, навчань, занять тощо (інвентарне майно), та предметів особистого користування, які видаються в постійне користування і не використовуються як інвентарне майно; строк носіння (експлуатації) предметів однострою - час, установлений нормами належності, протягом якого предмет має носитися або перебувати в експлуатації.

Пунктом 3 Розділу І Порядку № 772 передбачено, що забезпечення одностроєм поліцейських здійснюється відповідними підрозділами з питань матеріально-технічного та ресурсного забезпечення (далі - підрозділ забезпечення) залежно від місця проходження служби в поліції, зокрема, поліцейських, які проходять службу в органах, закладах, установах поліції.

Згідно з Розділом III Порядку № 772, строк носіння (експлуатації) предметів однострою починає обчислюватися з дня фактичної видачі їх у користування (експлуатацію).

Час зберігання предметів однострою на складі не зараховується до строку їх носіння (експлуатації).

На кожного поліцейського для здійснення контролю за станом використання ним предметів однострою згідно з нормами належності та за строками їх носіння (експлуатації) оформлюється арматурна картка. Облік предметів однострою в арматурній картці ведеться з дати призначення поліцейського на відповідну посаду або зарахування на навчання до ЗВО згідно з наказом по особовому складу.

Згідно п. 1-3 розділу V Порядку № 772, відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився, здійснюється в разі звільнення поліцейського із служби з таких підстав: 1) через службову невідповідність; 2) у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення із служби в поліції, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 3) у разі набрання законної сили рішенням суду про притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, а також рішенням суду про визнання його активів або активів, набутих за його дорученням іншими особами, або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави; 4) за власним бажанням (крім поліцейських, які мають стаж служби в поліції 10 років і більше); 5) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Для визначення суми коштів, яка має бути сплачена для відшкодування вартості предметів однострою, застосовується така формула: С відш. = (Ц - (Ц / С норм./експ. * С факт./експ.)) * К.

При розрахунку суми коштів, яка має бути сплачена для відшкодування вартості знаків розрізнення, ураховуються строки носіння предметів однострою, до яких були видані ці знаки розрізнення.

Розрахунок суми відшкодування здійснюється підрозділом забезпечення шляхом оформлення Довідки-розрахунку.

Згідно розділу V Порядку № 772, у разі звільнення поліцейського із служби в поліції з підстав, визначених пунктом 1 розділу V цього Порядку, підрозділ кадрового забезпечення надсилає до підрозділу забезпечення запит щодо надання Довідки-розрахунку. Отримана підрозділом кадрового забезпечення Довідка-розрахунок є підставою для включення до наказу про звільнення поліцейського припису щодо суми відшкодування.

Якщо вартість предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився, менша за суму одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб (або дорівнює їй), що діє на дату звільнення поліцейського, ця вартість відраховується з грошового забезпечення та інших виплат поліцейського (крім одноразової грошової допомоги при звільненні із служби в поліції), про що зазначається в наказі про звільнення, та перераховується на рахунок відповідного органу (закладу, установи), що здійснював забезпечення одностроєм за місцем звільнення із служби.

При цьому підрозділ кадрового забезпечення видає в триденний строк особі, яку звільнено із служби в поліції, під розписку витяг з наказу про її звільнення та один із примірників Довідки-розрахунку.

У разі відсутності підстав для відшкодування вартості предметів однострою підрозділ забезпечення письмово інформує про це підрозділ кадрового забезпечення.

Наказ про звільнення поліцейського із служби в поліції, у якому міститься інформація щодо суми відшкодування, передається підрозділом кадрового забезпечення до служби діловодства з метою його своєчасного надсилання до підрозділу забезпечення і бухгалтерської служби ДУ «ЦОП», органу, закладу, установи поліції, Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Міністерства внутрішніх справ України», органу, закладу, установи, підприємства, що належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України (далі - бухгалтерська служба).

Відображення в бухгалтерському обліку суми відшкодування здійснюється на підставі наказу про звільнення поліцейського із служби в поліції, у якому міститься інформація про відповідну суму відшкодування, у складі умовних активів.

У разі часткового чи повного відшкодування поліцейським, особою, яку звільнено із служби в поліції, суми відшкодування бухгалтерська служба в одноденний строк із дати отримання виписки з казначейського рахунку інформує про це підрозділ забезпечення, що є підставою для внесення цієї інформації до Журналу обліку довідок-розрахунків.

Відшкодована поліцейським, особою, яку звільнено із служби в поліції, сума коштів зараховується до спеціального фонду державного бюджету та використовується відповідно до кошторису для закупівлі однострою поліцейських.

Строк добровільного відшкодування поліцейським, особою, яку звільнено із служби в поліції, вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився, становить п`ятнадцять днів із дня його звільнення із служби в поліції.

У разі непогашення поліцейським, особою, яку звільнено із служби в поліції, суми відшкодування протягом 15 днів з дня його звільнення із служби в поліції підрозділ забезпечення в триденний строк інформує підрозділ правового (юридичного) забезпечення за місцем звільнення із служби для організації претензійної та позовної роботи відповідно до законодавства України.

В даній справі підставою для звернення Головного управління Національної поліції в Чернігівській області з даним позовом про стягнення з ОСОБА_1 вартості предметів однострою особистого користування, строк експлуатації яких не закінчився, у сумі 14490,10 грн., став факт звільнення відповідача зі служби в поліції у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення.

Водночас судом встановлено, що ОСОБА_1 було оскаржено накази Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 12.02.2024 № 264 та від 12.02.2024 № 87 о/с про застосування дисциплінарного стягнення та про звільнення.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 травня 2024 року у справі №620/2996/24 задоволено позов ОСОБА_1 . Визнано протиправними та скасовано накази Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 12.02.2024 № 264, від 12.02.2024 № 87 о/с. Поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 (м. Бахмач) Ніжинського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області з 13.02.2024. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.02.2024 по 10.05.2024 у розмірі 75242,64 грн. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 (м. Бахмач) Ніжинського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області та присудження середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць, звернуто до негайного виконання.

Таким чином вказаним судовим рішенням у справі № 620/2996/24 відповідача було поновлено на службі в поліції з 13.02.2024 та звернуто рішення в цій частині до негайного виконання.

Згідно ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

При цьому, ст. 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду, зокрема, про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Судом встановлено, що Головне управління Національної поліції в Чернігівській області оскаржило рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 травня 2024 року у справі №620/2996/24.

На думку колегії суддів, оскарження Головним управлінням Національної поліції в Чернігівській області рішення у справі №620/2996/24 не змінює того факту, що фактично судовим рішенням відповідач був поновлений на службі в поліції.

Колегія суддів зазначає, що Порядок № 772 пов`язує можливість звернення органу поліції до суду з позовом про стягнення з особи вартості предметів однострою виключно із звільненням поліцейського із служби в поліції з підстав, передбачених п. 1 розділу V цього Порядку.

Оскільки станом на час розгляду даної справи наказ про звільнення ОСОБА_1 з посаді інспектора скасовано, підстави для стягнення з відповідача вартості предметі однострою, строк експлуатації яких не закінчився відсутні.

Крім цього колегія суддів звертає увагу на те, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.08.2024 апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області залишено без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 травня 2024 року залишено без змін.

З огляду викладене колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутні підстави для задоволення позову.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Щодо стягнення на користь відповідача витрат на правову допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

У апеляційній скарзі відповідач просив стягнути з позивача витрати на правову допомогу в розмірі 4000 рн.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно ч.3 ст.252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать також консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

В даному випадку, на підтвердження понесених витрат на оплату правничої допомоги долучено: Договір про надання правової допомоги; Акт виконаних робіт, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, Ордер, квитанцію.

Зі змісту Акту вбачається, що адвокатом було надано правову допомоги клієнту, а саме: консультування, вивчення судової практики, написання та подання апеляційної скарги.

Всього сума до сплати - 4000 грн.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу і пропорційності їх складності правовому супроводу справи, колегія суддів вважає, що заявлений розмір витрат на правову допомогу в сумі 4000 грн є співмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг.

Колегія суддів зазначає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Вказане правило при вирішені питання про співмірність заявленої до присудження суми витрат на професійну правничу допомогу сформульовано Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17 (73021615) та від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16 (73356068).

В даному випадку клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги від позивача до суду апеляційної інстанції не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що складність даної справи та виконані адвокатом роботи (надані послуги); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт є співмірними із заявленою сумою на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а тому зазначені витрати підлягають стягненню у сумі 4000 грн.

Керуючись ст. ст. 242 - 244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 травня 2024 року скасувати та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Національної поліції в Чернігівській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати, понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі гривень).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Н.М. Єгорова

А.Ю.Коротких