Справа № 160/11525/24
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 травня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 (далі позивач) до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, до відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, до відповідача-3: Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року позовну заяву залишено без руху. Запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали виконати вимоги, що в ній викладені, та усунути недоліки позовної заяви.
11 червня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, до якої додано уточнену позовну заяву, в якій з кола відповідачів виключено відповідача-3, а позовні вимоги викладено наступним чином:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, ОСОБА_1 , наступні періоди трудової діяльності:
- період роботи травень 1991 вересень 1992 згідно довідки про заробітну плату від 02.03.2020 року №807;
- період роботи з 25.03.2000 по 04.06.2001 згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути ОСОБА_1 заяву від 09 квітня 2024 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду;
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність рішення відповідача-1 про відмову в призначенні пенсії позивачу. Позивач зазначає, що підстави для відмови в призначенні пенсії, які викладені відповідачем у рішенні, є необґрунтованими, просить суд зарахувати стаж та повернути кошти сплачені відповідачу-2.
03 липня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив, який надійшов від представника відповідача-2 в підсистемі «Електронний Суд». Відповідач-2 проти позову заперечує в повному обсязі та зазначає, що суми сплачених за таким договором страхових внесків зараховуються до бюджету Пенсійного фонду, при цьому згідно законодавства такі кошти не підлягають поверненню, крім випадків помилкового зарахування коштів на рахунок Пенсійного фонду. Договір про добровільну сплату страхових внесків укладається з Пенсійним фондом України, в зв`язку з чим вимога про стягнення коштів заявлена до неналежного відповідача. Разом з відзивом надано матеріали пенсійної справи позивача.
29 липня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві надійшов відзив. Водночас, позивачем на етапі усунення недоліків позовної заяви виключено цього відповідача згідно первісної редакції позовної заяви з кола учасників справи, в зв`язку з чим він не має статусу відповідача у справі, а його відзив судом не враховується.
06 серпня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника відповідача-1 надійшов відзив, в якому відповідач-1 проти позову заперечує в повному обсязі. Цитує виклад рішень про відмову позивачу в призначенні пенсії та висновує про відсутність підстав для задоволення позову.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
В трудовій книжці колгоспника від 30.12.1982 року №0989593, що належить позивачу, в наявності наступні записи:
І) участь в колгоспі:
1) 24.11.1979 року прийнята в члени колгоспу ім. Леніна Іванівського району Херсонської області інспектором ОК;
2) 12.08.1992 року прийнята в члені колгоспу інспектором ОК.
ІІ) відомості про роботу:
1) 24.11.1979 року прийнята на роботу в колгосп імені Леніна Іванівського району Херсонської області в якості завідуючої ларьком;
2) 12.08.1992 року прийнята на роботу в якості телятниці;
3) 20.03.2000 року виключена за власною заявою;
4) 25.03.2000 року зарахована в асоційовані члени СВК «Таврія» згідно поданої заяви;
5) 04.06.2001 року виключена з асоційованих членів СВК «Таврія» згідно із скороченням та ліквідацією СВК «Таврія».
Також в трудовій книжці в наявності записи про трудову участь позивача:
1992 рік 123 відпрацьованих дні на посаді телятниці при 111 необхідних;
2000 рік 286 відпрацьованих дні на посаді технічки при 260 необхідних;
2001 рік 81 відпрацьованих дні на посаді технічки при 81 необхідних.
Згідно з архівною довідкою від 18.10.2018 року №136, складеної комунальною установою «Трудовий архів» Іванівської селищної ради в документах архівного фонду колгоспу імені Леніна Іванівського району Херсонської області в документах по нарахуванню заробітної плати значиться ОСОБА_1 , яка відпрацювала вихододні, зокрема, за 1990 рік мінімум не встановлено, 347 днів відпрацьовано, 1992 рік мінімум встановлено в 84 дні, відпрацьовано 123 дні, 2000 рік мінімум встановлено 260 днів, відпрацьовано 286 днів, 2001 рік мінімум встановлено 260 днів, відпрацьовано 81 день.
Відповідно до довідки про заробітну плату для обчислення пенсії від 02.03.2020 року №807, виданої Іванівською селищною радою Херсонської області, в наявності відомості про заробітну плату позивача, яка враховується при обчисленні пенсії, за період з травня 1991 року по вересень 1992 року. Зазначено, що на всі виплати нараховано страхові внески (єдиний внесок). Довідка видана на підставі книги нарахування заробітної плати за 1991-1992 роки.
Рішенням відповідача-1 від 17.04.2024 року №82 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком. Зазначено, що до страхового стажу не зараховано:

1) період роботи травень 1991 року вересень 1992 року згідно довідки від 02.03.2020 року №807. Цей період може бути зараховано після отримання результатів перевірки обґрунтованості та достовірності поданих відомостей;

2) період роботи з 25.03.2000 року по 04.06.2001 року згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки запис про причини звільнення не відповідає формулюванню чинного законодавства.

Вважаючи таке рішення відповідача-1 протиправним, позивач звернулася до суду з цією позовною заявою.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV) починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-ХІІ) до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію віднесено, зокрема, роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до ст. 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 101 Закону №1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

У відповідності до п.1 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України, Радою Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.

Всі записи в трудовій книжці підтверджуються у всіх розділах за час роботи на колгоспі з підписом керівника колгоспу або спеціально уповноваженого правління колгоспу особи та печатки, зазначено пунктом 6 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників.

Згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі Порядок №637).

Згідно п. 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.

Щодо періоду з травня 1991 року по вересень 1992 року.

Згідно форми РС-право позивача цей період частково охоплено записом про стаж за період з 12.08.1992 року по 10.03.2000 року.

Цей період також охоплено записами №1-3 трудової книжки позивача.

З матеріалів справи вбачається, що цей період відповідачем виокремлено виключно через виокремлення цього ж періоду довідкою від 02.03.2024 року. Водночас, виокремлений період перебуває в межах періоду роботи позивача в одному і тому ж колгоспі, при цьому та частина періоду роботи в цьому колгоспі, стосовної якої додаткові відомості в довідці від 02.03.2020 року відповідачем зарахована (з 12 серпня 1992 року).

При цьому зайнятість позивача в період з травня 1991 року по вересень 1992 року підтверджується відомостями про членство в колгоспі та відпрацюванням встановленого мінімуму трудоднів, а також загальними записами про працю (записи №1-2). Жодних змістовних зауважень для непідтвердження стажу позивача на підставі безпосередньо трудової книжки позивача відповідачами не наведено, зауважень до змісту трудової книжки не висловлено.

Більш того, відповідач-1, вважаючи за необхідне скористуватися своїми повноваженнями щодо витребування документів для прийняття обґрунтованого рішення, діяв необґрунтовано, приймаючи остаточне рішення без отримання ним самим таких документів.

Суд зауважує, що період з травня 1991 року по вересень 1992 року належить зарахувати як повні місяці з огляду на наявність відомостей про сплату відповідних внесків.

З цих підстав позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо періоду роботи з 25.03.2000 року по 04.06.2001 року.

Згідно з п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 року №301 (далі Постанова №301) відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Відповідно до п. 1 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок», затвердженої Наказом Міністерство праці України, Міністерство юстиції України, Міністерство соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно п. 2.2. Інструкції №58 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження.

Пунктом 2.11. Інструкції передбачено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

В свою чергу за п. 2.12. Інструкції після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до п. 2.13. Інструкції зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Основним правовим питанням в цій справі є правові наслідки відсутності на першій сторінці трудової книжки позивача печатки підприємства. З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до Постанови №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для власника трудової книжки, а отже, й не може впливати на її особисті права

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 12.09.2022 року по справі №569/16691/16-а.

Однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 19.12.2019 року по справі №307/541/17.

Суд констатує формальний характер зауважень відповідача-1 до трудової книжки позивача. Так, запис №5 про звільнення позивача за змістом відповідає відповідній підставі для звільнення (п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України), а також в будь-якому випадку сам по собі не дає підстави вважати, що позивача звільнено не було, адже відомості про сам факт звільнення в наявності, зауваження відповідача-1 адресовано підставі звільнення.

Отже, позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача-2 грошових коштів.

Слід зауважити, що підстави позову щодо цих вимог в уточненій позовній заяві відсутні.

Окрім цього, згідно ст. 12 Закону №1058-IV суми коштів за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування підлягають сплаті на рахунок Пенсійного фонду, відкритий в уповноваженому банку, та не підлягають поверненню, крім випадків помилкового перерахування коштів на рахунок Пенсійного фонду.

Відповідно до наданих позивачем квитанцій нею в лютому та березні 2024 року добровільно сплачено страхові внески за себе.

У формі РС-право позивача лютий-березень 2024 року обліковуються як два повних місяці страхового стажу.

Згідно наданої відповідачем-2 форми ОК-5 в наявності відомості про добровільну сплату позивачем за себе страхових внесків за лютий-березень 2024 року на підставі договору від 13.02.2024 року.

Отже, позивач не помилково, а свідомо сплатила за себе страхові внески. Про свідомий намір позивача вчинити такі дії свідчить і виклад первісної позовної заяви, і призначення платежу у наданих квитанціях.

Як наслідок, такі кошти повернуті позивачу бути не можуть. В зв`язку з цим в цій частині позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області належить відмовити.

За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд зазначає, що задовольняє позовні вимоги за змістом, однак приводить їх у відповідність до вимог законодавства та у спосіб, що забезпечить ефективний захист прав позивача.

Щодо розподілу судових витрат.

При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією від 29.04.2024 року. Відповідно до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений судовий збір за подання позову підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1 як суб`єкта владних повноважень, протиправність рішення якого встановлена за результатами судового розгляду.

У зв`язку з перебуванням судді Боженко Н.В. у відпустці, рішення ухвалено в перший робочий день судді 02 вересня 2024 року.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 1 поверх, к. 58, ), відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (54008, м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 17.04.2024 року №82, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.05.1991 року по 30.09.1992 року та з 25.03.2000 року по 04.06.2001 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 09.04.2024 року з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 1 поверх, к. 58, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 гривень (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко