Справа № 334/6839/24
Суддя: Фетісов М. В.
Дата ухвалення: 2024-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 05.09.2024
Справа № 334/6839/24
Провадження № 2-а/334/79/24
УХВАЛА

про зупинення провадження у справі

05 вересня 2024 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Фетісов М.В., за участю секретаря судового засідання Засько О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі,

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просить скасувати постанову про його притягнення до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП від 14 серпня 2024 року № 4АВО6914354 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо нього за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою про відкриття провадження у справі від 26 серпня 2024 року прийнято заяву до розгляду та відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи у спрощеному позовному провадженні в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

02.09.2024 позивачем ОСОБА_2 подане клопотання про зупинення провадження у справі до ухвалення рішення Конституційним Судом України щодо конституційності положень частини першої статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Клопотання обґрунтовує тим, що він вважає, що норми статті 14-2 КУпАП є неконституційними з кількох основних причин, які порушують фундаментальні принципи Конституції України. Посилається на рішення Конституційного Суду України від 2010 року, яким аналогічні положення щодо адміністративної відповідальності у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху вже були визнані неконституційними. Конституційний Суд тоді зазначив, що притягнення до адміністративної відповідальності лише на підставі факту володіння транспортним засобом не відповідає вимогам Конституції України і порушує принципи правової держави. Незважаючи на це, аналогічні норми були знову введені в законодавство, що на його думку є порушенням конституційних приписів, які забороняють повторне запровадження правового регулювання, визнаного неконституційним. Конституційний Суд України продовжує розгляд питання конституційності положень частини першої статті 14-2 КУпАП на закритій частині пленарного засідання Великої палати. В ухвалі Великої палати Конституційного Суду України від 7 вересня 2023 року № 15-уп/2023 було ухвалено рішення про об`єднання конституційних проваджень у справі за конституційними скаргами кількох осіб, серед яких ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Ці скарги стосуються відповідності Конституції України положень частини першої статті 14-2 КУпАП, а також частини п`ятої статті 279-1 КУпАП. У разі визнання Конституційним Судом України зазначених положень КУпАП неконституційними, рішення у справі ОСОБА_1 може бути суттєво змінено, оскільки підстави для притягнення до адміністративної відповідальності можуть виявитися нелегітимними.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд його клопотання про зупинення провадження у справі за його відсутності.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився. Повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши клопотання позивача, суд дійшов наступних висновків.

Зупинення провадження по справі - це врегульована законом і оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї з передбачених в законі обставин, які заважають здійснювати її розгляд.

За своєю правовою сутністю зупинення провадження у справі є тимчасовим і повним припиненням всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Статтею 236 КАС України визначені підстави обов`язкового зупинення провадження у справі та випадки, коли суд має право зупинити провадження у справі, а також строки зупинення провадження та порядок поновлення зупиненого провадження у справі.

Пунктом 3 частини першої статті 236 КАС України визначено, що суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи слід розуміти те, що обставини, які розглядаються в такій іншій справі, не можуть бути встановлені адміністративним судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, певної черговості розгляду вимог тощо.

Суд враховує, що за приписами частин першої та другої статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

У статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Отже за чинним правовим регулюванням закони, інші правові акти або їхні окремі положення втрачають чинність у визначений Конституційним Судом України день, проте не раніше дня ухвалення ним рішення. Виключенням із цього правила може бути надання нормі права ретроактивної дії у випадках пом`якшення або скасування юридичної відповідальності фізичної особи.

Суд наголошує, що зупинення провадження в адміністративній справі з підстав неможливості її розгляду до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, є необхіднім у випадках, коли предметом розгляду органу конституційної юрисдикції є норми закону чи іншого акта, якими врегульовано питання щодо юридичної відповідальності фізичної особи, які мають зворотню дію.

В інших випадках визнання неконституційним закону чи іншого акта не матиме впливу на правове регулювання відносин, що виникли (відбулися) до ухвалення рішення Конституційним Судом України.

Зазначені висновки суду щодо питання зупинення провадження у справі з підстав об`єктивної неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 02.10.2023 у справі № 200/5474/20-а та від 17.08.2023 у справі № 120/8362/22.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У теперішній час Конституційним Судом України розглядається справа № 3-51/2020 за конституційними скаргами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини першої статті 14-2, частини п`ятої статті 279-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У даному випадку позивач належним чином обґрунтував наявність зв`язку між очікуваним рішенням Конституційного Суду України за наслідками розгляду вказаних конституційних скарг і предметом цього спору, а також в достатній мірі конкретизував, що об`єктивна неможливість розгляду цієї справи без попереднього вирішення органом конституційної юрисдикції зазначених конституційних скарг полягає в тому, що у разі визнання Конституційним Судом України статті 14-2 КУпАП та частини п`ятої статті 279-1 КУпАП такими, що не відповідають Конституції України, буде скасована юридична відповідальності у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, у тому числі і в справі, в якій винесена оспорювана ним постанова.

Керуючись статтями 236, 248, 250 КАС України, суд

постановив:

клопотання позивача ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі задовольнити.

Зупинити провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-51/2020 за конституційними скаргами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини першої статті 14-2, частини п`ятої статті 279-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд міста Запоріжжя або безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя М.В. Фетісов