Справа № 200/6904/23
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2024-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2024 року Справа№200/6904/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Дмитрієва В.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Військової частина НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військова частина НОМЕР_2 , що поданий адвокатом ОСОБА_2 , зокрема з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування і невиплати Позивачу грошової компенсації вартості за не отримане речове майно під час проходження військової служби в період з 08.01.2019 по 18.06.2023;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно під час проходження військової служби в період з 08.01.2019 по 18.06.2023 відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 №178, без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу, виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 01.01.2023.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 у період з 08.01.2019 по 18.06.2023 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 , проте в період проходження військової служби в повній мірі не був забезпечений належним йому речовим майном, компенсацію за неотримане речове майно не отримував. Позивач вказав, що при звільненні подавав рапорт щодо виплати компенсації, проте результати розгляду рапорту йому невідомі, при цьому до особової справи, переданої до ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем реєстрації позивача документів щодо виданого речового майна не додано. Заява позивача щодо надання довідки про вартість неотриманого речового майна, що належала до видачі також нерозглянута.

Позивач вказав, що станом на дату подання позову, відповідач не надав зазначеної довідки та не провів з позивачем повний розрахунок, а саме в частині грошової компенсації за не отримане речове майно при звільненні. Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не здійснення розрахунку з позивачем в частині грошової компенсації за не отримане речове майно при звільненні з військової служби відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 178 від 16.03.2016.

Відповідач позов не визнав, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що при звільненні з військової служби ОСОБА_1 не подав рапорт про компенсацію вартості неотриманого речового майна, що підтверджується відсутністю у наказі командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 169 від 18.06.2020 посилання на виплату позивачеві компенсації за не отримане речове майно. Відповідач вказав, що заява позивача, що вже не є військовослужбовцем, подана ним 18.09.2023 (тобто через три місяці після звільнення) до військової частини НОМЕР_2 , не є рапортом та, відповідно, не є підставою для надання йому довідки про вартість невиданого речового майна та виплати відповідної компенсації. У задоволені позову просив відмовити.

Також відповідач вказав, що позивачем пропущений строк звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду від 27.09.2023 відкрито провадження в адміністративній справі №200/5304/23, вирішено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справ (у письмовому провадженні), витребувано у відповідача докази по справі.

Ухвалою суду від 29.11.2023 позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частина НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії у справі №200/5304/23 роз`єднано та виділено у самостійне провадження окремі позовні вимоги.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, справу за позовними вимогами щодо не нарахування і невиплати грошової компенсації вартості за не отримане речове майно під час проходження військової служби в період з 08.01.2019 по 18.06.2023, присвоєно унікальний номер 200/6904/23, справу передано на розгляд судді Дмитрієву В.С.

Ухвалою від 30.11.2023 прийнято до провадження адміністративну справу №200/6904/23.

На виконання вимог ухвали суду, відповідач вказав про відсутність витребуваних документів, оскільки усі документи речової служби військової частини НОМЕР_2 , зокрема журнали відомостей інвентаризації майна, речові атестати військовослужбовців, накладні та інші документи було вилучено слідчими Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорськ, під час обшуків у грудні 2022 року.

Ухвалою суду від 30.11.2023 вирішено витребувати у Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорськ докази у справі.

Ухвалою суду від 08.01.2024 повторно витребувано у Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорськ докази у справі.

24.01.2024 Третій слідчий відділ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорськ повідомив суд про направлення вилучених документів судовому експерту для проведення експертного дослідження.

Ухвалою суду від 27.06.2024 витребувано у Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорськ, інформацію щодо повернення вилучених під час проведення обшуків у військовій частині НОМЕР_2 , які було проведено відповідно до ухвал слідчих суддів №1-кс/0203/3615/2022 від 05.12.2022; №1-кс/0203/3694/2022 від 12.12.2022; №№1-кс/0203/3705/2022; №1-кс/0203/3706/2022 від 14.12.2022 у кримінальному провадженні №0000429 документів з експертизи та повторно витребувано докази у справі.

На виконання ухвали суду, 31.07.2024 Третій слідчий відділ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорськ повідомив про те, що під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні за №0000429 речовий атестат військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 не вилучався.

Ухвалою суду від 01.08.2024 витребувано докази у сторін та попереджено відповідача про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

На виконання вимог ухвали суду, відповідач 19.08.2024 надав витребувані документи.

Оскільки суддя Дмитрієв В.С. у період з 05.08.2024 по 30.08.2024 знаходився у відпустці, розгляд справи здійснюється після виходу з відпустки.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією ІD-паспорта № НОМЕР_3 від 07.08.2018 та довідкою про реєстрацію місця проживання. Позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_4 від 25.09.2019.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 08.01.2019 № 8 вважати такими, що прибули і приступили до виконання службових обов`язків з 08.01.2019: солдата ОСОБА_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 18.06.2023 № 169 сержанта ОСОБА_1 , сержанта з матеріального забезпечення 3 зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_2 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 13.06.2023 №136-РС у запас за підпунктом г пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу вважати таким, що справи та посаду здав. З 18.06.2023 виключити із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Зазначений вище наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 18.06.2023 № 169 не містить інформації та зобов`язання щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно.

В адміністративному позові позивач зазначив про подання рапорту щодо виплати спірної компенсації, проте матеріали справи не містять копії такого рапорта.

16.09.2023 ОСОБА_1 завернувся до командира ВЧ НОМЕР_2 із заявою про надання довідки про вартість неотриманого речового майна, що належить до видачі за весь період проходження військової служби у ВЧ НОМЕР_2 та просив виплатити належну грошову компенсацію вартості неотриманого речового майна.

Докази розгляду вказаної заяви в матеріалах справи відсутні.

Разом з цим, у відзиві на адміністративний позов та у поясненнях від 19.08.2024 відповідач вказав, що вказана заява не є рапортом військовослужбовця, оскільки подана після звільнення зі служби, отже підстави для виплати компенсації відсутні.

Згідно з довідкою №12 від 16.08.2024 про вартість речового майна, що належить до видачі сержанту ОСОБА_1 , що видана на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 №169 від 18.06.2023, складається з предметів: кашкет польовий 2 шт., шапка-феска 1 шт., кашкет повсякденний 1 шт., берет 1 шт., шапка зимова повсякденна 1 шт., костюм літній польовий 2 компл., штани костюма літнього польового 1 шт., сорочка-поло 2 шт., сорочка бойова 2 шт., шарф-труба літній 1 шт., плащ демісезонний шт., куртка зимова 1 шт., плащ-накидка з чохлом 1 шт., кітель і штани 1 компл., сорочка чоловіча 5 шт., краватка чоловіча 3 шт., кашне 1 шт., фуфайка 2 шт., труси чоловічі 2 шт., білизна натільна демісезонна 2 компл., білизна для холодної погоди 2компл., шкарпетки літні (трек.) 6 пар, шкарпетки зимові (трек.) 3 пари, шкарпетки зимові 1 пара, шкарпетки літні 3 пари, черевики з високими берцями літні 1 пара, напівчоботи хромові утеплені 1 пара, напівчеревики хромові 1 пара, ремінь до штанів 1 шт.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не здійснення розрахунку з позивачем в частині грошової компенсації за не отримане речове майно при звільненні з військової служби відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 178 від 16.03.2016, звернувся до суду з даним позовом.

Стосовно строку звернення до суду, суд вважає зазначити про таке.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).

Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю (далі КЗпП України) (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 1 липня 2022 року №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 1 липня 2022 року №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, до з 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19.01.2023 у справі №460/17052/21, від 06.04.2023 у справі №260/3564/22, від 25.04.2023 у справі №380/15245/22, від 03.08.2023 року у справі №280/6779/22.

При цьому, з огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 1 липня 2022 року №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Разом з тим, приписами частин третьої і п`ятої статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд звертає увагу, що обов`язок держави створити умови та гарантувати можливості для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю є складовою її обов`язку щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав та свобод людини і громадянина (стаття 3, частини перша, друга, сьома статі 43 Конституції України).

Частиною 1 статті 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

У Рішенні від 12 квітня 2012 року №9-рп/2012 Конституційний Суд України зазначив, що гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод. У правовій державі звернення до суду є універсальним механізмом захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (абзац п`ятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини рішення).

Таким чином, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною 5 статті 122 КАС України.

Отже, ураховуючи, що спірні правовідносини виникли до набуття чинності частини 1 статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX, а також те, що позивач звернувся до суду протягом трьох місяців після звільнення, суд вважає, що позивачем не попущено процесуальний строк звернення до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян, які знаходяться на службі в Збройних Силах України і інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Нормативно-правовим актом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (в редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Частиною 1 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ).

Частиною 6 ст. 26 Закону №2232-ХІІ визначено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 178 від 16.03.2016 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок №178).

Відповідно до п. 2-3 Порядку №178, виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

За приписами п. 4 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком (п. 5 Порядку №178).

Таким чином, військовослужбовцям гарантується грошова компенсація за неотримане речове майно у разі звільнення з військової служби. Зазначені гарантії реалізуються виключно відповідним зверненням (рапортом) військовослужбовця на підставі наказу, у тому числі, командира (начальника) військової частини про розмір грошової компенсації згідно довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.

Згідно з абз. 1 п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Положення №1153/2008) після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Відповідно доабз. 3 п. 242 Положення №1153/2008 особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Із наведених вище законодавчих приписів убачається, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Застосовування в п. 3 Порядку виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, а реалізація вказаного права здійснюється військовослужбовцем виключно шляхом подання заяви (рапорту).

На користь вказаного висновку свідчить те, що в п. 4 Порядку № 178 виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №803/756/17 (адміністративне провадження № К/9901/38716/18), висновок якого суд ураховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Судом встановлено, що позивачу не була нарахована та виплачена грошова компенсація за неотримане речове майно станом на день виключення зі списків особового складу відповідно до наказу від 18.06.2023 № 169, при цьому ОСОБА_1 звертався до командира військової частини НОМЕР_2 про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленою у рішенні від 10.03.2011 у справі «Сук проти України», держава може ввести, призупинити або припинити виплати працівникам з державного бюджету, внісши відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні виплати є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Згідно з позицією Європейського суду у справі van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи будь-який її орган схвалили певну концепцію, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у осіб (юридичних чи фізичних) стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Відтак, якщо держава задекларувала певні правила проведення розрахунку при звільненні військовослужбовця, то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

Таким чином, бездіяльність відповідача щодо не нарахування і невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за не отримане речове майно є протиправною.

Отже, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно під час проходження військової служби в період з 08.01.2019 по 18.06.2023 відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 №178, без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу, виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 01.01.2023, суд зазначає наступне.

Так, пунктом 5 Порядку № 178 визначено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Довідка, що міститься у Додатку до Порядку № 178 включає в себе такі дані, зокрема: найменування речового майна, одиниця виміру, рік і місяць виникнення права на отримання предметів речового майна, кількість предметів, вартість за одиницю, сума грошової компенсації.

З аналізу наведеного вбачається, що при звільненні військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на отримання грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби, а грошова компенсація підлягає нарахуванню відповідно до виду й кількості неотриманого речового майна та його вартості станом на 1 січня поточного року, що вказано у пункті 5 Порядку №178.

При цьому суд зазначає, що наведені вище нормативно-правові акти не містять можливості застосування інших умов при нарахуванні такої компенсації, як наприклад, визначивши вартість речового майна пропорційно до часу його використання, врахувавши вартість одиниці речового майна станом не на 1 січня поточного року тощо.

На виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, відповідачем надана довідка №12 від 16.08.2024 про вартість речового майна, що належить до видачі сержанту ОСОБА_1 , що видана на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 №169 від 18 червня 2023 року, яка складається з 29 предметів.

Разом з тим, з вказаної вище довідки вбачається, що при розрахунку компенсації вартості речового майна відповідач застосував пропорцію часу, що минув з дня виникнення права на отримання речового майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу.

Отже, наданий відповідачем розрахунок компенсації, проведений всупереч пункту 5 Порядку № 178, згідно з яким довідка про вартість речового майна, що належить до видачі видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Верховний Суд у постанові від 28.01.2021 у справі № 520/1190/2020 сформував такий висновок: […] застосування закупівельних цін за минулі роки на речове майно при виплаті позивачу грошової компенсації замість належного до видачі речового майна є таким, що не відповідає вимогам пункту 5 Порядку № 178, яким визначено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої станом на 1 січня поточного року. […] Верховний Суд уважає помилковим висновок судів попередніх інстанцій про те, що при нарахуванні грошової компенсації за окремим видами речового майна необхідно обов`язково враховувати такі складові як момент виникнення права на отримання майна, норму належності, термін експлуатації, ціна на час набуття права, кількість предметів належних до видачі та термін який минув з останнього моменту отримання предмети речового майна, оскільки приписами Порядку № 178 не передбачено такого механізму розрахування суми грошової компенсації, натомість закріплено обов`язок повноважного органу нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористане речове майно виходячи із закупівельних цін, визначених на 1 січня поточного року.

Також колегія суддів уважає неправильним висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що у спірних правовідносинах необхідно враховувати пункт 5 Постанови №178 з прив`язкою до пункту 3 цієї Постанови, адже вказані пункти несуть різне смислове навантаження. Зокрема, пункт 3 визначає, що військовослужбовці мають право на виплату грошової компенсації з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення. У той же час, пункт 5 регулює питання оформлення довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.

Відповідно до частина 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, ураховуючи, що наданий відповідачем розрахунок спірної компенсації, проведений всупереч пункту 5 Порядку № 178, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в цій частині та задовольняє їх шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 №178, без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу, виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 01.01.2023.

Відповідно до положень ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», ураховуючи відсутність в матеріалах справи доказів понесення інших судових витрат, розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 262, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частина НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за не отримане речове майно під час проходження військової служби в період з 08.01.2019 по 18.06.2023.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за не отримане речове майно, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 178 від 16.03.2016, без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу, виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 01.01.2023.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.С. Дмитрієв