Справа № 440/2776/24
Суддя: Л.М. Петрова
Дата ухвалення: 2024-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

02 вересня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/2776/24

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Петрова Л.М., розглянувши заяву представника позивача адвоката Жаріна Миколи Анатолійовича про відвід судді від 16.08.2024 у справі №440/2776/24, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області про визнання протиправним та скасування акта фактичної перевірки від 02.02.2024 №004382 ГУ ДПС у Полтавській області та податкового повідомлення - рішення від 20.02.2024 №5 на суму штрафних санкцій 103510,50 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.03.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 19.03.2024 позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області про визнання протиправним та скасування акта повернуто позивачу.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2024 у справі №440/2276/24 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено; ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 19.03.2024 у справі № 440/2776/24 скасовано; справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування акта направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Справа надійшла до Полтавського окружного адміністративного суду 30.07.2024, що підтверджується даними реєстрації на вхідному штампі.

Ухвалою суду від 05.08.2024 позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області (відокремлений підрозділ) про визнання протиправним та скасування акта залишено без руху.

19.08.2024 до суду від представника позивача адвоката Жаріна Миколи Анатолійовича надійшла заява про відвід судді Петрової Л.М.

В обґрунтування заяви зазначено, що ухвалою суду від 19.03.2024 позовну заяву ФОП ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області про визнання протиправним та скасування акта та податкове повідомлення - рішення було повернуто позивачу, окрім копій і оригіналів документів долучених додатками до заяв представника позивача 13.03.2024 року та 18.03.2024 року (ордер адвоката, платіжне доручення, завірені копії документів до позовної заяви). Вказані документи залишились у суді та не повертались позивачу. Наведене вище вказує на свідоме створення перешкод у доступі до правосуддя. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2024 у справі №440/2276/24 апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 на ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви було задоволено; ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 19.03.2024 у справі № 440/2776/24 скасовано; справу за позовом ФОП ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування акта перевірки та ППР направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду справи. Представник позивача зазначає, що колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що судом першої інстанції в особі судді Петрової Л.М. при постановленні оскаржуваної ухвали від 19 березня 2024 року про повернення позовної заяви було порушено право позивача ФОП ОСОБА_1 на звернення до суду за захистом його прав, свобод та інтересів, передбачених ст. 4 КАС України, а також ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист права людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Суд першої інстанції в особі судді Петрова Л.М. допустив порушення норм процесуального права у формі упередженості та необ`єктивності, яке призвело до постановлення незаконної ухвали, що перешкоджало подальшому провадженню в справі. Згідно ч. 1 ст.36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді. Зазначає, що суддя Петрова Л.М. не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу, оскільки існують реальні та обґрунтовані факти вчинення порушення норм процесуального права у формі упередженості та необ`єктивності, яке призвело до постановлення незаконної ухвали 19.03.2024, що перешкоджало подальшому провадженню в справі.

У період з 10.08.2024 по 01.09.2024 включно суддя Петрова Л.М. перебувала у відпустці, внаслідок чого заява про відвід розглянута судом 02.09.2024.

Надаючи оцінку заяві представника позивача від 16.08.2024 про відвід судді Полтавського окружного адміністративного суду Петрової Л.М., суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 39 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності підстав, зазначених у статтях 36-38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід. За цими самими підставами їм може бути заявлено відвід учасниками справи.

У частині третій статті 39 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Згідно з частиною першою статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Частиною другою статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу (щодо недопустимості повторної участі судді в розгляді адміністративної справи).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.

Згідно зі статтею 17 цього Закону суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в його упередженості (рішення у справах Piersac vs Belgium, Grieves vs UK). Крім того, згідно з принципом, який є стабільним та викладеним в Рішенні ЄСПЛ у справі Le Comte, Van Leuven i De Meyere vs Belgium, суд має бути неупередженим і безстороннім.

Процесуальною гарантією забезпечення безсторонності та об`єктивності суду є право сторони на подання заяви про відвід.

У справі "Білуха проти України" (Заява № 33949/02), 09.11.2006 ЄСПЛ зазначив, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24.02.1993, пп. 27, 28 and 30; рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), № 33958/96, п. 42, ПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom), від 10.06.1996, пункт 38).

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

Вимога "безсторонності", згідно з прецедентною судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Білуха проти України", "Салов проти України", "Мироненко проти України", "Фельдман проти України") характеризується двома критеріями: по-перше, суд (суддя) повинні бути суб`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи; по-друге, бути об`єктивно безстороннім, тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності.

Важливим питанням є довіра, яку в демократичному суспільстві суди мають викликати в громадськості (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ветштайн проти Швейцарії").

Довіра це суб`єктивне ставлення особи на підставі внутрішнього переконання з урахуванням зовнішніх обставин й цілком очевидно, що дії та рішення, які судом вчинені в межах закону, але в супереч інтересам однієї зі сторін, сприймаються цією стороною як негативні й у зв`язку з цим викликають недовіру до суду.

При цьому, можливість переконання особи у протилежному залежить не тільки від обґрунтування законності вчинених судом дій, а й від бажання та здатності особи сприймати це обґрунтування та розуміти дії, які можуть не відповідати її прямим інтересам.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: 1) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 2) забезпечення доведеності вини; 3) змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; 4) підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; 5) забезпечення обвинуваченому права на захист; 6) гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 7) розумні строки розгляду справи судом; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; 9) обов`язковість судового рішення. Законом можуть бути визначені також інші засади судочинства.

Водночас, відповідно до частини першої статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Усі доводи заявника є суб`єктивними, посилання на упередженість судді та необ`єктивність ґрунтуються виключно на суб`єктивних припущеннях заявника та будь-якими доказами не підтверджуються.

У заяві про відвід заявник робить свої висновки щодо процесуальних дій та рішень суду та зазначає, що суддя Петрова Л.М. не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу, оскільки існують реальні та обґрунтовані факти вчинення порушення норм процесуального права у формі упередженості та необ`єктивності, яке призвело до постановлення незаконної ухвали 19.03.2024, що перешкоджало подальшому провадженню в справі.

Водночас, суд не погоджується з обґрунтуванням заяви про відвід судді Петрової Л.М. з огляду на непідтвердження заінтересованості судді Петрової Л.М. у результаті розгляду справи.

Отже, відсутні визначені законом обставини, які викликають сумнів у неупередженості судді, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу.

За приписами частин третьої, четвертої статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Виходячи з положень викладених норм, для вирішення питання про відвід судді Петрової Л.М. заяву про відвід слід передати для визначення судді у порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підстави вищевикладеного, керуючись статтями 36, 37, 39, 40, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Для вирішення питання про відвід судді Петрової Ліми Миколаївни заяву представника позивача про відвід судді від 16.08.2024 передати для визначення судді у порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Копію цієї ухвали направити учасникам справи.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Л.М. Петрова