Справа № 560/21521/23
Суддя: Бевзенко В.М.
Дата ухвалення: 2024-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

02 вересня 2024 року

м. Київ

справа №560/21521/23

адміністративне провадження № К/990/32457/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):

судді-доповідача Бевзенка В.М.,

суддів-Стеценка С.Г., Тацій Л.В.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.03.2024 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19.07.2024 у справі 560/21521/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У 2023 році ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просив:

- визнати незаконними дії головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову в зарахуванні до страхового стажу період навчання в професійно-технічному училищі № 2 м.Тернополя з 01.09.1978 по 15.07.1981 та набутого згідно записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 20.07.1981 періоду роботи протягом липня 1981 - грудня 2003, у тому числі період роботи в СТОВ Світанок» с. Явтухи Деражнянського району Хмельницької області протягом 1995-2003, для призначення пенсії за віком;

- визнати протиправним та скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 16 червня 2023 року №92 про відмову в зарахуванні до страхового стажу період навчання в професійно-технічному училищі № 2 м.Тернополя з 01.09.1978 по 15.07.1981 та набутого згідно записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 20.07.1981 періоду роботи протягом липня 1981 - грудня 2003, у тому числі період роботи в СТОВ Світанок» с.Явтухи Деражнянського району Хмельницької області протягом 1995-2003;

- зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу період навчання в професійно-технічному училищі №2 м.Тернополя з 01.09.1978 по 15.07.1981 та набутого згідно записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 20.07.1981 періоду роботи з 20 липня 1981 року по 11 жовтня 2004, у тому числі період роботи в СТОВ Світанок» с.Явтухи Деражнянського району Хмельницької області протягом 1995-2003, що становить в загальному 20 років 6 місяці, а саме:

- з 20.07.1981 по 06.03.1982 - трудова діяльність за здобутою спеціальністю в Тернопільському хлопчатобумажному комбінаті, стаж роботи 7 місяців 14 днів;

- з 26.08.1986 по 01.09.1989 - трудова діяльність на посаді монтажника радіоелектронної апаратури та приборів Тернопільського радіозаводу «Оріон», стаж роботи 3 роки 5 днів;

- з 05.10.194 року по 19.12.1990 року - різноробоча Тернопільського м`ясокомбінату, стаж роботи 1 рік 2 місяці 14 днів;

- з 15.03.1991 по 25.06.1993 - різноробоча Тернопільського депо Львівської залізниці, стаж роботи 2 роки 3 місяці 10 днів;

- з 01.07.1993 по 09.08.1994 - різноробоча «житлово-експлуатаційної дільниці об`єднання «Тернопільрембуд», стаж роботи 1 рік 1 місяць.8 днів;

- з 12.04.1995 по 10.02.2004 - трудова діяльність різноробочою в спілці селянських господарств «Світанок» с.Явтухи Деражнянського району Хмельницької області (в подальшому реформованого в 1998 році в спілку селян власників «Світанок» згідно протоколу зборів № 1 від 23.01.1998, а з 11.02.2000 згідно рішення установчих зборів учасників товариства (протокол № 1 від 11.02.2000 року) створено сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю (СТОВ) «Світанок» с.Явтухи Деражнянського району Хмельницької області), стаж роботи 8 років 11 місяців 28 днів;

- з 13.05.2004 по 11.10.2004 - трудова діяльність в СТОВ «Надія» с.Гармаки Барського району Вінницької області; стаж роботи 3 місяці 27 днів.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у цій справі ухвалою від 19.12.2023 відкрив провадження, вирішив розглядати і розглянув її за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.03.2024, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19.07.2024, позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №92 від 16.06.2023 в частині відмови в зарахуванні позивачу до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1978 по 15.07.1981 та періодів роботи з 20.07.1981 по 06.05.1982, з 08.06.1983 по 21.01.1985, з 14.10.1985 по 19.08.1986, з 26.08.1986 по 01.09.1989, з 05.10.1989 по 19.12.1990, з 15.03.1991 по 25.06.1993, з 01.07.1993 по 09.08.1994, з 12.04.1995 по 10.02.2004 та з 13.05.2004 по 11.10.2004;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу позивача період навчання з 01.09.1978 по 15.07.1981, періоди роботи з 20.07.1981 по 06.05.1982, з 08.06.1983 по 21.01.1985, з 14.10.1985 по 19.08.1986, з 26.08.1986 по 01.09.1989, з 05.10.1989 по 19.12.1990, з 15.03.1991 по 25.06.1993, з 01.07.1993 по 09.08.1994, з 12.04.1995 по 10.02.2004 та з 13.05.2004 по 11.10.2004.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

19.08.2024 до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, через підсистему «Електронний суд», надійшла касаційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області у якій скаржник просить скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.03.2024 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19.07.2024 та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд, дійшов такого висновку.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тлумачення вказаних норм у їхньому логічному взаємозв`язку передбачає, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах «а», «б», «в» та «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Доведення обставин, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що підставою для відкриття касаційного провадження відповідач зазначає підпункт «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та вказує, що ця касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Твердження скаржника про те, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, не обґрунтоване обставинами, які б виділяли вимоги скаржника якимись особливими ознаками, завдяки чому їх можна було б виокремити в окрему групу, та не свідчать про наявність заінтересованості суспільства в результатах розгляду саме цієї справи, а має суб`єктивний характер.

Отже, наведені посилання скаржника на підпункт «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України мають загальний характер і не можуть вважатися винятковими.

У свою чергу, посилання у касаційній скарзі на пункти 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України, безпідставне, оскільки відповідач не конкретизує, який, на його думку, правовий висновок повинен бути висловлений у цій справі та який, одночасно, відсутній у рішеннях Верховного Суду та як відповідні норми права необхідно застосовувати, на думку, скаржника, а також не обґрунтував необхідність такого висновку у взаємозв`язку з посиланням на обставини справи, які можливо, на думку скаржника, мають певну своєрідність.

Доводи, наведені у касаційній скарзі, зводяться до цитування норм законодавства України, а також переоцінки доказів, досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, і ґрунтуються на незгоді з висновками цих судів щодо їхньої оцінки. Своєю чергою Суд зазначає, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію суду права, що розглядає справи, які мають найважливіше (найбільш принципове) значення для суспільства та держави, та не є судом фактів, а тому не може здійснювати повторну оцінку доказів, належно досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, та/або переоцінювати їх.

Отже, скаржник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями КАС України могли б вимагати касаційного розгляду справи.

Оцінивши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено існування обставин, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Скаржник в касаційній скарзі фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судом у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

КАС України, передбачає умови, за наявності яких справи розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження можуть переглядатися в касаційному порядку. Такими умовами можуть бути обставини, які виділяють вимоги скаржника якимись особливими, рідкісними чи унікальними ознаками, завдяки чому вони виокремлюються із загальних випадків.

Враховуючи викладені вимоги КАС України, для можливості відкриття провадження у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, у касаційній скарзі скаржник має обґрунтовано зазначити підстави, вказані у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України у взаємозв`язку із підставами визначеними пунктами 1-4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Верховний Суд звертає увагу на те, що можливість відкриття касаційного провадження у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження залежить виключно від обставин конкретної справи: її значення для формування єдиної правозастосовчої практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності відповідно до підпунктів «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на наведене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України, Суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.03.2024 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19.07.2024 у справі 560/21521/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження надіслати в порядку, встановленому статтею 251 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач В.М. Бевзенко

Судді: С.Г. Стеценко

Л.В. Тацій