Справа № 520/21025/24
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2024-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про відмову у задоволенні відводу судді

04 вересня 2024 року Справа № 520/21025/24

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Супрун Ю.О., розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду заяву ОСОБА_1 від 30.08.2024 за вх.№01-26/86115/24 про відвід судді Тітова О.М. у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1, в якому просить суд:

- визнати незаконним і скасувати рішення, що зазначено у листі від 26.06.2024 за підписом начальника кадрового центру ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 про відмову у погодженні командуванням військової частини НОМЕР_2 плану переміщення ОСОБА_1 за вих. військової частини НОМЕР_4 від 11.06.2024 №2002 зі штатної посади: «Офіцер відділення морально-психологічного забезпечення НОМЕР_5 окремої піхотної бригади ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_4 ), НОМЕР_7 (політологія), шпк «капітан», 17 тарифний розряд (далі - Посада-1) на штатну посаду: «ІНФОРМАЦІЯ_2 персоналу військової частини НОМЕР_6 , НОМЕР_8 (психологія), шпк «майор», 23 тарифний розряд (далі -Посада-2);

- зобов`язати командування військової частини НОМЕР_2 або відповідну посадову особу, до повноважень якої входить видання наказів на призначення осіб офіцерського складу на Посаду-2, видати наказ про призначення ОСОБА_1 на Посаду-2 або, у разі зайняття на цей час Посади-2 іншим військовослужбовцем, на іншу посаду, не нижчу ніж Посада-2, або погодити план переміщення ОСОБА_1 за вих. військової частини НОМЕР_4 від 11.06.2024 №2002;

- стягнути з командування військової частини НОМЕР_2 матеріальну шкоду, заподіяну ОСОБА_1 відмовою у погодженні плану мого переміщення за вих. військової частини НОМЕР_4 від 11.06.2024 №2002, що складає неотримане грошове забезпечення (заробіток) у разі призначення ОСОБА_1 на Посаду-2;

- стягнути з командування військової частини НОМЕР_2 коштів в розмірі 576 мінімальних заробітних плат (далі - МЗП), що складає на час подання позову 3859200,00 грн., на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_1 його дискримінацією як людини і громадянина;

- стягнути з командування військової частини НОМЕР_2 коштів в розмірі 144 МЗП, що складає на час подання позову 964800,00 грн., на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_1 його протиправними рішеннями (без ознак дискримінації).

30.08.2024 до Харківського окружного адміністративного суду позивачем через систему «Електронний суд» була подана заява про відвід судді від 30.08.2024 за вх.№01-26/86115/24

В обґрунтування заяви про відвід позивач зазначив, наступне:

« 1.В провадженні судді Харківського окружного адміністративного суду Тітова О.М. (далі - суд) перебувала адміністративна судова справа №520/21025/24 за моїм позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 , далі - відповідач) про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні та про відшкодування матеріальної та моральної шкоди (далі - Позов).

2. 28.08.2024 через підсистему «Електронний суд» мною було подано заяву про відвід судді Тітова О.М. у справі №520/21025/24 (далі - Заява). Заява міститься в матеріалах справи. Заява обґрунтована і мотивована чисельними прямими грубими порушеннями процесуального закону з боку судді Тітова О.М. , адже він відверто сприяє відповідачу, створює для нього незаконні, тобто таки, які не передбачені процесуальним законом умови, не помічаючи при цьому, що відповідач не виконує свої процесуальні обов`язки, зловживає своїми процесуальними правами, відверто вводить суд і учасників справи в оману (наприклад, щодо порядку і дати отримання ним ухвали суду від 05.08.2024 про відкриття провадження за Позовом), грубо порушає при цьому діючи процесуальні норми, про що докладно зазначено у Заяві.

3. Крім викладеного в Заяві, за умови очевидного введення представником відповідача в оману суд і учасників справи щодо порядку і дати отримання ним копії ухвали суду від 05.08.2024, ненадання доказів відповідачем - що підтверджено доказами, наявними в матеріалах справи, суддя Тітов О.М., всупереч положенням ст.ст. 144-149 КАС України, не вжив до відповідача (або його представника) будь-яких очевидних заходів процесуального примусу.

4. Більше того, в своїй ухвалі від 29.08.2024 з питання вирішення відводу йому (далі - Ухвала), яка була доставлена у мій особистий кабінет підсистеми «Електронний суд» 29.08.2024 о 19:04 (що підтверджується відповідним скришшотом), суддя Тітов О.М. зазначає: «В обґрунтування заяви про відвід вказано, що суддею протиправно та в супереч чинним нормам КАС України відкладено призначене на 27.08.2024 об 11-00 судове засідання, з підстав подання представником відповідача відповідного клопотання. Позивач вбачає у процесуальному рішенні судді ознаки упередженості та необ`єктивності по відношенню до сторін справи». При цьому, суддя Тітов О.М. замовчує, що він взагалі не розглянув дане клопотання представника відповідача у процесуальний спосіб - у судовому засіданні (про що зазначено у Заяві), а просто переніс судове засідання на 19.09.2024. Крім того, суддя Тітов О.М. замовчує, що в Заяві мною визначені не лише його грубі порушення положень КАС України, а й Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

5. Також, в Ухвалі, суддя Тітов О.М. зазначає: «Також суд зазначає, що відповідно до положень ч.4 ст.36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу». Втім, дані твердження є маніпуляцією, адже в Заяві мною чітко зазначено, що підставами відводу є не моя незгода з його процесуальним рішенням про відкладення (перенос) судового засідання рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання, а чисельні і грубі порушення ним процесуальних норм, створення ним процесуального свавілля.

6. Також, в Ухвалі, суддя Тітов О.М. зазначає: «Як встановлено судом, позивач послався на обставини порушення судом норм Кодексу адміністративного судочинства України, а саме ст.ст. 9 та 47, з огляду на визнання судом доцільності відкладення судового засідання за клопотанням відповідача з метою подання заяв по суті справи, зокрема, відзиву». Втім, дані твердження судді також є маніпуляцією і перекрученням фактів, адже в Заяві я ніяк не зазначав про порушення судом норм ст.ст. 9 та 47 КАС України, як то він стверджує. Натомість, в Заяві чітко зазначено про грубі порушення судом норм ст. 19 Конституції України, ст. 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст 2, 121, 162, 196 КАС України.

7. Також, в Ухвалі, суддя Тітов О.М. зазначає: «Суд зазначає, що заява, яка містить лише припущення про існування певних обставин, не підтверджених належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, не може бути підставою для відводу судді. Відтак, відвід, який заявляється особою судді, має бути обґрунтованим та мотивованим, а саме: особа має навести доводи із одночасним їх підтвердженням відповідними доказами, які підтверджують наявність підстав для відводу. Також суд звертає увагу, що саме по собі прийняття судом відповідного рішення не є свідченням про упереджене ставлення суду до сторін при розгляді справи або про зацікавленість судді у її вирішенні. Суд зазначає, що у разі наявності сумнів у неупередженості судді відповідач повинен обґрунтовувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість судді. Зважаючи на вищевикладене, а також враховуючи не наведення представником відповідача підстав для відводу судді, передбачених ст. 36 Кодексу адміністративного судочинства України, суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу головуючому у справі №520/21025/24 судді О.М.Тітова». Тобто, суддя Тітов О.М., навіть пійманий на гарячому, продовжує перекручувати факти, називає факти і докази «припущеннями», ігнорує наведені у Заяві докази, що містяться у матеріалах справи, а також ігнорує наведені у Заяві доводи і докази, що належним чином обґрунтовують заявлений йому відвід. Така токсична поведінка даного судді породжує додаткові сумніви в його неупередженості та об`єктивності.

8. Згідно ч. 1 ст. 39 КАС України, за наявності підстав, зазначених у статтях 36-38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід. Втім, всупереч вимог ч. 1 ст. 39 КАС України, суддя Тітов О.М. самовідводу не оголосив і попри все ціпляться за дану справу, чім виявляє свою зацікавленість в цій справі і в результатах її розгляду. Наведені обставини є підставою для відводу судді Тітова О.М. в цій справі і з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 36 КАС України: якщо суддя прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи.

9. З урахуванням викладеного, на підставі п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 36 КАС України та другого речення ч. 3 ст. 39 КАС України заявляю відвід судді Тітову О.М. у справі №520/21025/24».

Ухвалою судді від 02.09.2024 передано справу №520/21025/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити певні дії, у відповідності до положень статей 31, 40 Кодексу адміністративного судочинства України, для вирішення питання про відвід судді.

Зазначену справу з приводу розгляду заяви про відвід судді відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2024 передано судді Супруну Ю.О..

Суд зазначає, що порядок вирішення заявленого відводу та самовідводу регламентується ст. 40 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про самовідвід вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі.

За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Враховуючи, що розгляд заяви про відвід у судовому засіданні за заявою учасника справи не передбачено, питання про відвід вирішується у порядку письмового провадження.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала - письмове або усне рішення суду будь-якої інстанції в адміністративній справі, яким вирішуються питання, пов`язані з процедурою розгляду адміністративної справи, та інші процесуальні питання.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Отже, головна мета відводу/самовідводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи; запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 суд у межах своїх повноважень має бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення Європейського суду з прав людини "Ветштайн проти Швейцарії").

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2009 року у справі "Білуха проти України" зазначено, що "у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду". Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що "особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного". Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але "вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими".

Згідно з ч. 3 ст. 39 КАС України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

У відповідності до ч.4 ст. 36 КАС України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Наведене вище узгоджується з правовою позицію Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 04 лютого 2021 року по справі №640/17989/20.

Проаналізувавши викладені в заяві позивача доводи, суд приходить до висновку про відсутність визначених процесуальним законом підстав для відводу судді у даній справі. Заява не містить посилання на обставини, які за суб`єктивними чи об`єктивними критеріями виключають участь судді у розгляді цієї справи відповідно до статті 36 та статті 37 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд зазначає, що п. 2 доводів позивача, зазначеного в заяві про відвід вже був предметом розгляду в ухвалі Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2024 по справі №520/21025/24.

Щодо інших доводів суд зазначає наступне.

Одним із доводів позивача є те, що за умови очевидного введення представником відповідача в оману суд і учасників справи щодо порядку і дати отримання ним копії ухвали суду від 05.08.2024, ненадання доказів відповідачем - що підтверджено доказами, наявними в матеріалах справи, суддя Тітов О.М., всупереч положенням ст.ст. 144-149 КАС України, не вжив до відповідача (або його представника) будь-яких очевидних заходів процесуального примусу.

Так, з зазначених доводів не простежується будь-яка залежність чи взаємозв`язок, що прямо чи опосередковано вказували б на упередженість чи необ`єктивність судді Тітова О.М. у справі. Доводи позивача, якими обґрунтована заява про відвід, не є підтвердженням упередженого ставлення судді щодо об`єктивного та справедливого вирішення справи.

Відносно зазначених у заяві про відвід судді від 30.08.2024 за вх. №01-26/86115/24 процесуальних порушень, що мали місце, на думку позивача, при вирішенні питання про відвід від 29.08.2024 в ухвалі Харківського окружного адміністративного суду, суд зазначає, що незгода із процесуальними рішеннями суду під час розгляду справи підлягає оскарженню у порядку, встановленому Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому суд зазначає, що твердження позивача про те, що суддя прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи ґрунтуються на підставі незгоди із процесуальними рішеннями судді Тітова О.М..

Проте, суд зазначає, що незгода особи, яка бере участь у справі, з процесуальними діями судді під час судового розгляду справи, є підставою для оскарження прийнятих за результатами розгляду справи рішень в апеляційному чи касаційному порядку, при цьому, оцінку процесуальним діям суду можуть надавати лише суди вищих інстанцій.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 36 Кодексу адміністративного судочинства України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Окремо суд зазначає, що у разі наявності у позивача сумнів у неупередженості судді позивач повинен був обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість судді.

Слід звернути увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

(і) «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

(іі) «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію «розумного спостерігача». У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже «правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене». Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Одночасно, не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Водночас, перевіряючи вказані аргументи, суд дійшов висновку, що такі носять лише оціночний характер, та є суб`єктивною думкою заявника і не можуть слугувати доказами упередженості та необ`єктивності судді Тітова О.М. , при розгляді адміністративної справи №520/21025/24. Будь-яких інших обставин, заявником не вказано.

Крім того, позивачем не підтверджено належними доказами існування обставин, що викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності головуючого судді Тітова О.М..

Варто також наголосити, що у висновку №3 (2002) КРЄС для Комітету Міністрів Ради Європи підкреслюється, що мета, для досягнення якої повноваження надані суддям, - дати їм можливість здійснювати правосуддя шляхом застосування закону, забезпечуючи право кожної людини реалізовувати належні йому права та/або законні інтереси, яких вона була або може бути несправедливо позбавлена.

Отже, прийняття процесуальних актів, а також дії суду під час розгляду справи належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження дій чи актів, що стосуються здійснення правосуддя, неможливий. Правову оцінку дій суду під час розгляду справи, перевірку законності та обґрунтованості прийнятих судових рішень має виключно відповідний суд згідно процесуальним законодавством в межах провадження відповідної справи.

Відповідно до ч.ч. 4, 8 ст. 40 Кодексу адміністративного судочинства України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не наведено обґрунтовані підстави для відводу судді Тітова О.М. передбачені ст.ст. 36-37 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на що заява за вх.№01-26/86115/24 від 30.08.2024 про відвід судді не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 12 ст. 40 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 36-41, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 від 30.08.2024 за вх.№01-26/86115/24 про відвід судді Тітова О.М. у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Текст ухвали виготовлено та підписано 04.09.2024.

Суддя Супрун Ю.О.