Справа № 460/1107/24
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2024-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/1107/24 пров. № А/857/12392/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15.04.2024 у справі №460/1107/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рівненського центрального відділу управління Державної міграційної служби України в Рівненській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинення певних дій,-

суддя у І інстанції Гресько О.Р.,

час ухвалення рішення 15 квітня 2024 року,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складення повного тексту рішення 15 квітня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - апелянт, позивач) до Рівненського центрального відділу Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області (далі - відповідач, Управління ДМС України в Рівненській області), у якій позивач просить визнати протиправною відмову відповідача у видачі паспорта громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ; зобов`язати відповідача оформити та видати паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач звернувся до органу Державної міграційної служби України в Рівненській області з письмовою заявою про видачу паспорта громадянина України у вигляді книжечки, без застосування засобів реєстру, на що отримав відмову. Така вимога позивача обґрунтована релігійними переконаннями. За результатами розгляду заяви, позивач отримав відповідь щодо неможливості оформлення та видачі паспорта громадянина України у вигляді книжечки, оскільки, зокрема, позивач вже отримав паспорт у вигляді ID-картки.

Таку відмову позивач вважає протиправною, оскільки це є втручанням в його особисте та сімейне життя, порушенням його прав на віросповідання.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15.04.2024 у справі №460/1107/24 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що в рішенні суд зазначає, що позивач просила обміняти паспорт у вигляді картки на паспорт книжечкою, що не відповідає обставинам справи. Позивач звернулася до відповідача із заявою видати їй паспорт книжечкою у зв`язку з втратою паспорта і скористалася своїм правом не надавати згоду на обробку персональних даних і отримати документ, який засвідчує особу у спосіб, який відповідає нормам закону.

Суд відмовляючи в задоволенні позову, безпідставно дійшов висновку, що ця адміністративна справа не відповідає ознакам зразкової справи №806/3265/17, а тому висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19.09.2018 у вказаній справі не підлягають застосуванню.

Як вказує апелянт, жодна норма закону не передбачає можливість обмеження права на ненадання згоди на обробку її персональних даних при реалізації її прав в кожному конкретному випадку.

Апелянт просила рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15.04.2024 у справі №460/1107/24 скасувати та ухвалити нове про повне задоволення позову.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу. Вказав, що оскільки заява позивача від 27.12.2023 щодо наміру оформлення паспорта громадянина України у зв`язку із втратою була подана з порушенням норм чинного законодавства, що регулює дані правовідносини, то вона розглянута відповідачем відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян». У надісланому листі від 23.01.2024 вих. №5624=53/5624.1-24 позивачу роз`яснено порядок оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки, а також роз`яснено, що за відсутності відповідного рішення суду у відповідача відсутні правові підстави для оформлення та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки.

Рішення щодо відмови особі в оформленні або видачі паспорта не приймалося.

Звернення позивача не є заявою про надання адміністративних послуг, а відповідно лист-відповідь відповідача від 23.01.2024 - рішенням про відмову у наданні адміністративної послуги.

Позивачем отримано паспорт громадянина України у формі ІD-картки № НОМЕР_1 , орган, що видав 5624, оформлений за допомогою засобів ЄДДР внаслідок її волевиявлення, взамін втраченого паспорта громадянина України у формі ІD-картки № НОМЕР_2 , отриманого 28.08.2017, орган, що видав - 5624.

Тобто, позивач при оформленні ІD-картки надала згоду на обробку її персональних даних та позивачу присвоєно унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі.

Також встановлено, що відповідно до відомостей УДМС у Рівненській області позивач 12.09.2017 звернулася до відповідача з метою отримання адміністративної послуги з питань оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Отже, на даний час у відповідача відповідно до Порядку №302 відсутні правові підстави оформлення позивачу паспорта громадянина України у формі книжечки.

Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15.04.2024 у справі №460/1107/24 - без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 фактично полягають в обміні отриманого ним паспорта громадянина України № НОМЕР_1 у формі ID-картки та видачі паспорту громадянина України у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ, з мотивів його особистих релігійних переконань.

На переконання суду першої інстанції, відповідач, відмовляючи позивачу в оформленні та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ, діяв добросовісно, розсудливо, обґрунтовано, на підставі та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, оскільки на момент звернення позивач вже мав паспорт громадянина України № НОМЕР_1 у формі ID-картки, який був оформлений за допомогою засобів ЄДДР внаслідок його волевиявлення.

Доказів наявності обставин, визначених пунктом 6 Порядку № 302, що слугували б підставою для обміну раніше отриманого паспорту у формі ID-картки на паспорт у вигляді книжечки позивачем до суду не надано.

Крім того, у вказаній адміністративній справі спірні правовідносини виникли у зв`язку з бажанням позивача отримати на паспорт громадянина України у формі книжечки, коли попередньо він вже дав згоду на отримання паспорта у формі ID-картки, і такий паспорт оформлений відповідачем ще у 2019 році.

Таким чином, вказана адміністративна справа не має ознак зразкової справи №806/3265/17, а тому висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19 вересня 2018 року у зразковій справі № 806/3265/17 в даному випадку застосуванню не підлягають.

Відповідач довів суду належними та допустимими в спірних правовідносинах доказами з посиланнями на відповідні положення законодавства про необґрунтованість позовних вимог позивача.

Підсумовуючи вищенаведене в сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, оформила паспорт громадянина України у формі ID- картки № НОМЕР_1 , який отримано особисто 15.04.2020.

Позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив оформити та видати бланк паспорта громадянина України виключно у формі книжечки.

Листом від 23.01.2024 відповідач повідомив позивачу про відсутність підстав для оформлення та видачі йому паспорта громадянина України раніше встановленого зразка у вигляді паспортної книжечки, оскільки він вже отримав паспорт України у формі ID-карти № НОМЕР_1 .

Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернулася до суду з позовом.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає таке.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи, визначені Законом України № 5492-VI «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 (далі - Закон № 5492-VI, у редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпункту «а» п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону № 5492-VI документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: паспорт громадянина України.

Паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій (ч. 3 ст. 13 Закону № 5492-VI).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 14 Закону № 5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом.

Частинами 1, 4 ст. 21 Закону № 5492-VI визначено, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України.

Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Паспорт громадянина України оформляється особам, які не досягли вісімнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли вісімнадцятирічного віку, - на кожні 10 років.

Паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Разом з тим, на даний час є чинним Положення про паспорт громадянина України, яке затверджене постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ (далі - Положення № 2503-ХІІ) та прийняте відповідно до ст. 5 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 № 2235-III.

Пунктом 3 Положення № 2503-ХІІ передбачено, що бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п.п. 2, 3 Положення № 2503-ХІІ паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України після досягнення 16-річного віку. Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 18 Положення № 2503-ХІІ для одержання, обміну паспорта і вклеювання до нього нових фотокарток громадянин подає документи і фотокартки не пізніш як через місяць після досягнення відповідного віку або зміни (переміни) прізвища, імені чи по батькові, встановлення розбіжностей у записах або непридатності паспорта для користування.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що Положення №2503-ХІІ поширюється як на тих осіб, які отримали паспорт у вигляді книжечки до прийняття Закону № 5492-VI, так і на тих, які отримали його на підставі рішення суду.

При цьому, підпунктами 1 - 4 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою КМ України № 302 від 25.03.2015 (далі - Порядок № 302) передбачено, що паспорт громадянина України (далі - паспорт) є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт. Паспорт оформляється особам, які не досягли 18-річного віку, на чотири роки, а особам, які досягли 18-річного віку, - на кожні 10 років.

Відповідно до підпункту 4 п. 6 цього Порядку № 302 обмін паспорта здійснюється у разі, зокрема, закінчення строку дії паспорта.

За п. 7 Порядку №302 оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються: 1) особі, яка досягла 14-річного віку, - на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто; 2) особі, яка досягла 14-річного віку та яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (далі - законні представники); 3) особі, яка відбуває покарання в установах виконання покарань або стосовно якої обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, або яка перебуває на тривалому стаціонарному лікуванні в закладах МОЗ закритого типу, - через уповноважену особу адміністрації відповідної установи, місця попереднього ув`язнення або закладу (далі - уповноважена особа).

У разі коли за даними ДПС встановлено, що особа раніше була зареєстрована в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та дані про особу, які надійшли від ДМС для проведення реєстрації, збігаються з даними про особу, наявними в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, ДПС надсилає ДМС дані про РНОКПП.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону №5492-VI, у разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.

13.03.2020 ОСОБА_1 звернулася до Рівненського РВ Управління ДМС в Рівненській області із заявою-анкетою №4632280 для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру для оформлення паспорта громадянина України у вигляді ID-картки та надала згоду на зняття відцифрованих відбитків пальців рук (а.с. 22).

Вказана заява-анкета одночасно є згодою на обробку персональних даних.

Таким чином, ОСОБА_1 оформлено паспорт громадянина України у вигляді ID-картки № НОМЕР_2 . Зі змісту вказаної заяви слідує, що позивачем надано згоду на внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, а також на отримання відцифрованих відбитків пальців її рук та внесення до безконтактного електронного носія відцифрованих відбитків пальців відповідно до Порядку отримання, вилучення з єдиного демографічного реєстру та знищення відцифрованих відбитків пальців рук особи.

За таких обставин, використання позивачем паспорта громадянина України у вигляді ID-картки, при виготовленні якого ним було надано згоду на обробку персональних даних та присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить, що отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки жодним чином не порушує прав позивача та не є втручанням у його приватне і сімейне життя.

Доцільно зауважити, що в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача про оформлення та видачу паспорта громадянина України взамін втраченого.

Також колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо невідповідності даної справи ознакам зразкової справи № 806/3265/17 (провадження № Пз/9901/2/18), у якій Велика Палата Верховного Суду раніше висловила правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах такої категорії.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі №806/3265/17 зазначено, що ознаками цієї типової справи є: а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення № 2503-ХІІ; б) відповідач - територіальні органи ДМС України; в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки відповідно до Положення № 2503-ХІІ.

Крім того, за обставинами цієї зразкової справи позивач звернулася із заявою про видачу їй паспорта громадянина України у вигляді книжечки з можливістю вклеювання фотографії, без жодного електронного носія інформації, для зчитування якої необхідні додаткові пристрої, без зняття біометричної інформації та без внесення відомостей про неї до Єдиного державного демографічного реєстру; така заява мотивована тим, що через свої релігійні переконання позивач відмовляється від присвоєння їй цифрового ідентифікатора особистості у виді УНЗР, від зняття біометричної інформації щодо себе та її подальшого зберігання, використання, обробки в Єдиному державному демографічному реєстрі.

Проте, за обставинами розглядуваної справи щодо позивача за його згодою вже внесена інформація до Єдиного державного демографічного реєстру на підставі його заяви; у вказаному Реєстрі щодо позивача є наявний УНЗР.

Таким чином, ця справа, враховуючи різні підстави позову та фактичні обставини, не відповідає ознакам типової справи, зазначеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі № 806/3265/17, тому суд першої інстанції вірно встановив, що викладені у вказаній постанові правові висновки не можуть бути застосовані при розгляді цієї справи.

Підсумовуючи викладене у сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з урахуванням встановленого факту надання позивачем згоди на обробку своїх персональних даних та внесення їх до ЄДДР, відповідач, відмовляючи в оформленні та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки, не допустив протиправних дій.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року у справі №460/1107/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк