Справа № 552/3757/24
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2024-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 р. Справа № 552/3757/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Катунова В.В.

суддів: Чалого І.С. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання Кривенка Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 14.06.2024 (суддя Турченко Т.В., АДРЕСА_1 ) по справі № 552/3757/24

за позовом Київського відділу у місті Полтаві Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області

до ОСОБА_1

про продовження строку затримання іноземця в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України,

ВСТАНОВИВ:

Київський відділ у місті Полтаві Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про продовження строку затримання іноземця в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Позовні вимоги обґрунтовані необхідністю подовжити строк утримання іноземця в пункті тимчасового затримання іноземців для ідентифікації особи та можливості належного виконання рішення суду щодо забезпечення примусового видворення громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 14 червня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Продовжено строк тримання громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Миколаївському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства строком на 6 місяців, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Вказує, що констатація факту розриву дипломатичних відносин з країною, громадянином якої є відповідач, не є беззаперечною підставою для продовження строку затримання особи. При цьому позивачем не зазначено про наявність інших способів ідентифікувати особу, які можна застосувати протягом наступних шести місяців, можливість вжиття яких обґрунтувала б необхідність продовження строку затримання відповідача та утримання його за державний кошт.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , допустив порушення вимог пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 №150, а саме не виїхав за межі України в установлений законодавством строк та пункт 3 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», згідно якого іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно дотримуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

15.12.2023 року Київським відділом у місті Полтаві УДМС у Полтавській області прийнято рішення про примусове видворення з України громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 15.12.2023 року по справі №552/7658/23 затримано громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шість місяців з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення примусового видворення.

16.12.2023 року за вказаним рішенням суду громадянина РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було поміщено до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства строком на 6 місяців.

Оскільки відповідач не має документів, що дають право на виїзд з України у відповідності до пункту 1 розділу VI Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом МВС України, АДПС України та СБУ від 23 квітня 2012 року №353/271/150 (зі змінами), з метою ідентифікації іноземців до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження, іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові' фотокартки на кожну особу та заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство. Відповідно листа МЗС України від 06.07.2022 №71/15-500-48091, діяльність посольств та консульських установ РФ, через військову агресію на території України припинена. Представлення, інтересів РФ дипломатичним представництвом третьої держави не здійснюється, що унеможливлює надання органам дипломатичної служби України будь-якого сприяння у підтвердженні особи та документування громадян країни-агресора, через МЗС України.

08.02.2024 року та 06.05.2024 року УДМС направлено до Миколаївського ПТПІ ДМС України листи з проханням у сприянні заповнення громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заяви про видачу свідоцтва на в`їзд (повернення) в Російську Федерацію та опитувального листа з метою: документування іноземця після відновлення роботи посольств та консульських установ РФ в Україні. Проте ОСОБА_1 відмовився отримувати та заповнювати заяву про видачу свідоцтва на в`їзд (повернення) в Російську Федерацію та опитувальний лист.

10 червня 2024 року Київський відділ у місті Полтаві Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про продовження строку затримання іноземця в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що термін затримання громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Миколаївському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, закінчується 15.06.2024, однак забезпечити виконання рішення Київського районного суду м.Полтави про примусове видворення до вказаної дати неможливо, оскільки відповідач ухиляється від виїзду з території України у добровільному порядку, беручи до уваги тривале порушення вимог чинного міграційного законодавства України, відсутність у ОСОБА_1 законних підстав на перебування на території України, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав щодо продовження строку тримання громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Миколаївському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства строком на 6 місяців.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам. що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 9 ч. 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 № 3773-VI (далі Закон № 3773-VI) іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Згідно п. 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про припинення дії Угоди між Урядом України і урядом російської федерації про безвізові поїздки громадян України і російської федерації та застосування деяких міжнародних договорів України з російською федерацією" від 17.06.2022 №692 на період до припинення дії Угоди, зазначеної у п. 1 цієї постанови, відповідно до ст. 6 такої Угоди зупинити дію ст.ст. 1 і 2 Угоди в частині можливості громадян російської федерації в`їжджати, виїжджати, прямувати транзитом, перебувати і пересуватися територією України без віз на підставі документів, зазначених у п. 2, 3, 4, 6 і 8 переліку документів громадян російської федерації для в`їзду, виїзду, перебування і пересування територією України, наведеного в Додатку 1 до Угоди.

Відповідно до ст. 30 ч. 4 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України;

2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією;

4) зобов`язання внести заставу.

Згідно ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до ч. 12 ст. 289 КАС України про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення чи реадмісію або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Згідно ч. 13 ст. 289 КАС України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його (її) ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Аналогічні положення визначено також пунктом 6 розділу ІІІ "Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства", затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 №353/271/150.

Порядок дій з ідентифікації та документування іноземців встановлено розділом VI Інструкції, пунктом 1 якого передбачено, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Отже, ч. 1 ст. 289 КАС України (в редакції Закону №2952-ІХ від 24.02.2023, який набрав чинності 23.03.2023) визначено, що затримання іноземця або особи без громадянства можливе (за певних обставин), якщо стосовно іноземця або особи без громадянства прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію.

Згідно цієї норми судом може бути застосовано до іноземця або особи без громадянства заходи, зокрема, затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Київського районного суду м. Полтави від 15.12.2023 (справа №552/7658/23) затримано громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шість місяців з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення примусового видворення. Вказане рішення суду набрало законної сили 20.03.2024.

Тобто питання про затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 , вирішено судовим рішенням, яке набрало законної сили.

У даному випадку суд встановлює наявність чи відсутність обставин для продовження строку затримання.

Станом на час розгляду даної справи неможливо забезпечити примусове повернення відповідача, у зв`язку з тим, що згідно інформації Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України через повномасштабну агресію рф проти нашої держави дипломатичні відносини між Україною та росією розірвані, діяльність посольств та консульських установ держав-агресора на території України припинена, представлення інтересів рф дипломатичним представництвом третьої держави в Україні не здійснюється, а також у зв`язку із відсутності співпраці з боку іноземця та відсутності документа, що дозволяють завершити процедуру ідентифікації та перетнути державний кордон України, що в свою чергу не дає можливості прийняти стосовно особи рішення про примусове повернення.

Так, згідно матеріалів справи, 08.02.2024 року та 06.05.2024 року УДМС було надіслано листа до Миколаївського ПТПІ ДМС України з проханням у сприянні заповнення громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заяви про видачу свідоцтва на в`їзд (повернення) в Російську Федерацію та опитувального листа з метою: документування іноземця після відновлення роботи посольств та консульських установ РФ в Україні. Проте ОСОБА_1 відмовився отримувати та заповнювати заяву про видачу свідоцтва на в`їзд (повернення) в Російську Федерацію та опитувальний лист.

При цьому слід зауважити, що частиною 13 статті 289 КАС України, регламентовано дві умови, наявність хоча б однієї з яких надає підстави для прийняття адміністративним судом рішення про продовження затримання такої особи в межах максимально можливого строку (18 місяців), а саме:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 28.01.2021 у справі №743/1046/20 та від 28.02.2023 у справі №522/17369/21.

Таким чином саме відсутність співпраці з боку іноземця під час процедури його ідентифікації є обставиною за якої неможливо ідентифікувати іноземця, що є підставою для продовження строку затримання відповідно до ч. 11 ст. 289 КАС України.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для продовження строку тримання громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Миколаївському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства строком на 6 місяців, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, які впливають на правильність вирішення справи.

Отже при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 14.06.2024 по справі № 552/3757/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.В. Катунов
Судді І.С. Чалий З.Г. Подобайло
Постанова складена в повному обсязі 03.09.24.