Справа № 160/19902/24
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2024-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калугіної Н.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 05 березня 2024 року зарахувати у подвійному розмірі для обчислення пенсії за віком згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи ОСОБА_1 з 01.01.2004 по 29.05.2004 та з 15.07.2011 по 16.04.2024; - з 05 березня 2024 року зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу в сфері охорони здоров`я згідно пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи в закладах та установах державної або комунальної форми власності з 05.05.1991 по 19.07.1991, з 20.07.1991 по 14.11.1992, з 28.04.2009 по 14.07.2011; - з 05 березня 2024 року перерахувати пенсію за віком ОСОБА_1 із зарахуванням у подвійному розмірі для обчислення пенсії за віком згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періодів роботи з 01.01.2004 по 29.05.2004 та з 15.07.2011 по 16.04.2024, із зарахуванням до спеціального стажу в сфері охорони здоров`я згідно пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періодів роботи в закладах та установах державної або комунальної форми власності з 05.05.1991 по 19.07.1991, з 20.07.1991 по 14.11.1992, з 28.04.2009 по 14.07.2011 та виплатити її з урахуванням раніше виплачених сум та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що протиправні дії відповідача порушують право позивача на належний розмір пенсії.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі. Повідомлено сторін, що розгляд справи відбудеться без повідомлення (виклику) учасників справи у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Роз`яснено відповідачу право на подання до суду відзиву на позов, а також всіх письмових та електронних доказів - у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про поновлення провадження у даній справі.
Відповідач отримав ухвалу та позовну заяву через підсистему «Електронний Суд» 31.07.2024 та 23.07.2024 відповідно, проте правом на надання відзиву не скористався.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Згідно з довідкою від 02.09.2024 №271 Дніпропетровського окружного адміністративного суду, суддя Калугіна Н.Є. з 15.08.2024 по 30.08.2024 перебувала у щорічній відпустці, тому справу розглянуто з дотриманням розумного строку.
Суд, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Позивач перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 05.03.2024.
Позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила перерахувати їй пенсію із зарахуванням у подвійному розмірі для обчислення пенсії за віком згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періодів роботи з 01.01.2004 по 29.05.2004 та з 15.07.2011 по 16.04.2024, із зарахуванням до спеціального стажу в сфері охорони здоров`я згідно пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періодів роботи в закладах та установах державної або комунальної форми власності з 05.05.1991 по 19.07.1991, з 20.07.1991 по 14.11.1992, з 28.04.2009 по 14.07.2011 та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком.
Відповідач у листі від 12.06.2024 «Про надання інформації» відмовив позивачу у перерахунку та зазначив, що пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01.01.2004 застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
Відповідно до поданої ОСОБА_1 заяви про призначення пенсій за віком, пенсію призначено з 05.03.2024.
Щодо призначення одноразової грошової допомоги згідно з п.7-1 розділу ХУ "Прикінцеві положення" Закону № 1058, стаж в сфері охорони здоров`я ОСОБА_1 без врахування подвійного заліку періоду роботи у Криворізькому протитуберкульозному диспансері № 2, та до дати досягнення пенсійного віку 05.03.2024 склав 26 років 6 місяців 10 днів.
До загального страхового стажу роботи не включено період роботи з 01.01.1992 по 14.11.1992 в російській федерації.
До стажу роботи в сфері охорони здоров`я не зараховано періоди роботи з 05.05.1991 по 19.07.1991, з 20.07.1991 по 31.12.1991, з 21.10.1996 по 30.04.1998, з 28.04.2009 по 14.07.2011, щодо яких відсутні довідки із зазначенням повних назв установ, всіх перейменувань (реорганізацій), інформації про те, чи відносяться установи, в яких особа працювала в ці періоди, до закладів, передбачених Переліком № 909, який затверджений Постановою КМУ від 04.11.1993 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту, і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" та інформація про перебування у відпустках без збереження заробітної плати.
Не погоджуючись з вказаним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.
Щодо зарахування у подвійному розмірі періодів роботи ОСОБА_1 з 01.01.2004 по 29.05.2004 та з 15.07.2011 по 16.04.2024, згідно зі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд зазначає наступне.
Відповідно до норм ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV(далі - Закон №1058-IV) визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно зі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
В той же час, згідно зі статтею 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).
Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
З аналізу наведених норм вбачається, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
В свою чергу з наявної в матеріалах справи копії трудової книжки серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 вбачається, що позивачка в період з 01.02.2001 по 01.01.2002 працювала на посаді лікаря-лаборанта лабораторії в КП «ДОМЦСЗХ» ДОР, з 02.01.2002 по 29.05.2004 на посаді завідувача лабораторії, з 15.07.2011 по 16.04.2024 на посаді лікаря-лаборанта клініко-діагностичної лабораторії №2.
Зазначене також підтверджується довідкою від 16.04.2024 №47/к, виданою КП «Дніпропетровський обласний медичний центр соціально значущих хвороб» ДОР».
Отже, під час розгляду справи установлено та не заперечується відповідачем, що з 01.01.2004 по 29.05.2004 та з 15.07.2011 по 16.04.2024, позивач працювала у інфекційному закладі, робота в якому зараховується до стажу в подвійному розмірі, відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Крім того, вказані періоди, відповідно до форми РС-право, зараховано до страхового стажу позивача з Кратністю 1.
Суд зазначає, що КП «Дніпропетровський обласний медичний центр соціально значущих хвороб» ДОР» (перейменовано на підставі рішення Дніпропетровської обласної ради від 28.04.2023 № 289-16/VIIІ) у якому працював позивач, належить до закладів, передбачених статтею 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення», та позивачем надано достатню кількість документів (довідки, трудову книжку, тощо), якими підтверджується факт роботи, що за посадовою діяльністю дає право на зарахування стажу роботи у подвійному розмірі.
Крім того, відповідач роботу позивача у закладі охорони здоров`я, що надає право на зарахування стажу роботи у подвійному розмірі, у наданій відповіді під сумнів не ставив.
При цьому відповідач, відмовляючи у зарахуванні періоду стажу у подвійному обчисленні, зазначає, що пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01.01.2004 застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
01 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до преамбули Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Згідно з частиною четвертою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Крім того, за правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення», в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в т.ч. щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивачки за призначенням пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідачем під час виконання покладених на них функцій.
Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Як вже встановлено, з 01.01.2004 по 29.05.2004 та з 15.07.2011 по 16.04.2024 позивач працювала у інфекційному закладі.
За правилами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.
Разом з тим, судом зауважується, що зарахуванню у подвійному розмірі до стажу роботи на посадах у інфекційному закладі підлягає стаж позивача, який вона відпрацювала до призначення пенсії, тобто до 05.03.2024.
Зазначене підтверджується тим, що відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення», норми статті 60, якою врегульовані пільги по обчисленню стажу за роботу в деяких медичних закладах, знаходяться у розділі «Обчислення стажу роботи для призначення трудових пенсій».
При цьому, судом під час розгляду даної справи встановлено, що відповідач повинен був зарахувати у подвійному розмірі стаж роботи позивача починаючи з 15.07.2011, саме під час призначення пенсії з 05.03.2024.
З урахуванням наведеного, відповідачем протиправно відмовлено у зарахуванні до стажу роботи ОСОБА_1 в подвійному розмірі період роботи з 01.01.2004 по 29.05.2004 та з 15.07.2011 по 04.03.2024.
З метою поновлення порушених прав позивача та належного способу захисту суд зобов`язує Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати позивачу періоди роботи з 01.01.2004 по 29.05.2004 та з 15.07.2011 по 04.03.2024 до стажу роботи у подвійному розмірі, та здійснити перерахунок пенсії з 05.03.2024.
Відповідно, у задоволенні позовних вимог щодо періоду зарахування стажу роботи позивача у подвійному розмірі з 05.03.2024 по 16.04.2024 суд відмовляє, оскільки такі вимоги не узгоджуються з нормами чинного законодавства.
Щодо зарахування ОСОБА_1 до спеціального стажу в сфері охорони здоров`я, згідно з пунктом «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періодів роботи з 05.05.1991 по 19.07.1991, з 20.07.1991 по 14.11.1992, з 28.04.2009 по 14.07.2011 та виплати позивачу грошової допомоги, суд зазначає наступне.
Пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (у редакції, чинній на момент звернення позивача за призначенням пенсії) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України
Відповідно до Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 №1191 (далі - Порядок №1191) цей Порядок визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (п.1).
Згідно пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (у редакції, чинній на момент звернення позивача за призначенням пенсії) особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Пункт 2 Порядку №1191 визначає, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені, зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».
Грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію (п.5 Порядку №1191).
Аналогічна правова позиція також викладена Верховним Судом у постановах від 02 березня 2020 року по справі №175/4086/16-а, від 28 квітня 2020 року по справі №678/941/17, від 12 березня 2019 року по справі №127/9277/17 та іншим.
Отже, визначальними для виплати особі грошової допомоги є такі умови:
1) наявність пенсійного віку, передбачений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
2) праця в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення";
3) страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення";
3) неотримання до звернення за вказаною грошовою допомогою будь-якої пенсії.
Суд зазначає, що недотримання хоча б однієї із вказаних умов позбавляє особи права на отримання вказаної грошової допомоги.
В свою чергу Кабінет Міністрів України постановою від 4 листопада 1993 р. № 909 затвердив Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, у пункті 1 якого вказано назви закладів і установ та найменування посад у вказаних закладах та установах, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років згідно п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , згідно із записами у трудовій книжці серії НОМЕР_2 , у період:
- з 05.05.1991 по 19.07.1991 працювала на посаді помічника епідеміолога в Магаданській обласній лікарні;
- з 20.07.1991 по 14.11.1992 працювала на посаді лікаря-бактеріолога в Чукотській окружній санепідемстанції;
- з 28.04.2009 по 14.07.2011 працювала на посаді завідувача-лікаря-лаборанта в КЗ «Міський пологовий будинок №2».
Як вбачається з листа від 12.06.2024, відмовляючи у виплаті грошової допомоги, відповідач зазначив, що стаж в сфері охорони здоров`я ОСОБА_1 без врахування подвійного заліку періоду роботи у Криворізькому протитуберкульозному диспансері № 2, та до дати досягнення пенсійного віку 05.03.2024 склав 26 років 6 місяців 10 днів.
До загального страхового стажу роботи не включено період роботи з 01.01.1992 по 14.11.1992 в російській федерації.
До стажу роботи в сфері охорони здоров`я не зараховано періоди роботи з 05.05.1991 по 19.07.1991, з 20.07.1991 по 31.12.1991, з 21.10.1996 по 30.04.1998, з 28.04.2009 по 14.07.2011, щодо яких відсутні довідки із зазначенням повних назв установ, всіх перейменувань (реорганізацій), інформації про те, чи відносяться установи, в яких особа працювала в ці періоди, до закладів, передбачених Переліком № 909, який затверджений Постановою КМУ від 04.11.1993 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту, і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" та інформація про перебування у відпустках без збереження заробітної плати.
Отже, фактично відповідачем відмовлено в зарахуванні вказаних періодів до спеціального стажу роботи позивача, через відсутність уточнюючих довідок.
З приводу цього суд зазначає наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Порядок №637).
Відповідно до п. 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Приписами п. 3 Порядку №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п. 20 Порядку №637 для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючи довідки встановленого зразка підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюються у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Системний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації, з метою визначення права на пенсію, необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Копія трудової книжки, яка є первинним джерелом інформації про стаж позивача і підтверджує його роботу у спірні періоди.
Діючим законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед іншими відомостями.
Суд наголошує, що визначальним для призначення пенсії є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Водночас, положеннями ч. 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 встановлено, що при зверненні осіб із заявою про призначення пенсії, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Пунктом 3.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 передбачено, що орган, що призначає пенсію надає допомогу особам, що звертаються за призначенням пенсії, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.
При цьому суд звертає увагу на п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», якою передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
За правовою позицією Верховного Суду у постанові від 21.02.2018 у постанові №687/975/17 працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах, відтак суд не погоджується із діями відповідача щодо не зарахування до страхового стажу з підстав неналежного оформлення довідок про підтвердження наявного трудового стажу позивача.
Як зазначено позивачем у позовній заяві, надати довідки з інформацією чи відносяться установи, в яких особа працювала в ці періоди, до закладів, передбачених Переліком № 909, затвердженим Постановою КМУ від 04.11.1993 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту, і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» та з інформацією про перебування у відпустках без збереження заробітної плати, позивач не має можливості, оскільки документи по Магаданській обласній лікарні та Чукотській окружній санепідемстанції знаходяться на території рф.
Суд наголошує, що Верховний Суд у постанові від 25.09.2018 року у справі № 242/65/17 дійшов висновку, що відсутність у позивача можливості надання відповідачу уточнюючих довідок про пільговий стаж роботи підприємств, архіви яких знаходиться на непідконтрольній українській владі території не може бути підставою для відмови йому у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення.
Разом з цим, згідно з частиною другою статті 6 Угоди "Про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення" від 13.03.1992, укладеною між Україною і РФ, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.
Відповідно до абзаців 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14.01.1993 трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.
Частиною 2 статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників - мігрантів" від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
З вищенаведених норм міжнародних угод, підписаних Україною та РФ, слідує, що обчислення стажу здійснюється, згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.
Постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 року постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.
Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022 року.
Водночас позивачем спеціальний стаж на території РФ набутий до 02.12.2022 та підтверджується трудовою книжкою, яка була видана та сформована до грудня 2022 року, а тому незарахування відповідачем позивачу до спеціального стажу періодів роботи з 05.05.1991 по 19.07.1991 на посаді помічника епідеміолога в Магаданській обласній лікарні та з 20.07.1991 по 14.11.1992 на посаді лікаря-бактеріолога в Чукотській окружній санепідемстанції є протиправним, а тому суд вважає, що з метою захисту прав та інтересів позивача відповідача належить зобов`язати відповідача зарахувати до спеціального стажу позивача вказані періоди роботи.
Щодо періоду з 28.04.2009 по 14.07.2011, суд зазначає таке.
Як вже встановлено судом, ОСОБА_1 , згідно із записами у трудовій книжці серії НОМЕР_2 , у період:
- з 28.04.2009 по 14.07.2011 працювала на посаді завідувача-лікаря-лаборанта в КЗ «Міський пологовий будинок №2».
Вказане також підтверджується довідкою №124 від 21.02.2024.
Відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад від 4 листопада 1993 р. № 909, право на пенсію за вислугу років мають лікарі і середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), закладів охорони здоров`я, до яких належать, зокрема, заклади охорони материнства і дитинства.
Таким чином, в урахуванням всього вищенаведеного, період роботи з 28.04.2009 по 14.07.2011 протиправно не був зарахований позивачем.
Враховуючи зазначене, суд наголошує, що позивачці призначена пенсія за віком, станом на день досягнення пенсійного віку позивачка працювала у закладах та установах державної та/або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а її стаж роботи на таких посадах на момент досягнення пенсійного віку, з урахуванням зарахування ОСОБА_1 до спеціального стажу в сфері охорони здоров`я періодів роботи в закладах та установах державної або комунальної форми власності з 05.05.1991 по 19.07.1991, з 20.07.1991 по 14.11.1992, з 28.04.2009 по 14.07.2011, становив понад 30 років.
Крім того, позивачці до моменту призначення пенсії за віком, пенсія з інших підстав не призначалась, одноразова грошова допомога не виплачувалась.
З огляду на зазначене, суд вважає, що у спірних відносинах дотримано всіх умов, визначених пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV, для виплати позивачці грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
З метою поновлення порушених прав позивача та належного способу захисту, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати у подвійному розмірі для обчислення пенсії за віком згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи ОСОБА_1 з 01.01.2004 по 29.05.2004 та з 15.07.2011 по 04.03.2024; зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу в сфері охорони здоров`я, згідно з пунктом «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи в закладах та установах державної або комунальної форми власності з 05.05.1991 по 19.07.1991, з 20.07.1991 по 14.11.1992, з 28.04.2009 по 14.07.2011; з 05 березня 2024 року перерахувати пенсію за віком ОСОБА_1 із зарахуванням у подвійному розмірі для обчислення пенсії за віком, згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періодів роботи з 01.01.2004 по 29.05.2004 та з 15.07.2011 по 04.03.2024, із зарахуванням до спеціального стажу в сфері охорони здоров`я згідно пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періодів роботи в закладах та установах державної або комунальної форми власності з 05.05.1991 по 19.07.1991, з 20.07.1991 по 14.11.1992, з 28.04.2009 по 14.07.2011 та виплатити її з урахуванням раніше виплачених сум та зобов`язати нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком.
Частиною 2 ст. 2 КАС України, передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткового задоволення позовних вимог.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
За змістом ч. 1 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем у рамках даного позову сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, згідно з квитанцією № 4289-3577-2728-4488 від 22.07.2024.
Таким чином, з урахуванням прийнятого судом рішення, суд дійшов висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суми сплаченого судового збору.
Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 255, 263, 295 КАС України суд, -
Адміністративний позов задовольнити частково.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 03.09.2024.

Суддя Н.Є. Калугіна