Справа № 440/1788/24
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2024-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 р. Справа № 440/1788/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної установи "Центр пробації" на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.03.2024, (головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова) по справі № 440/1788/24

за позовом ОСОБА_1

до Державної установи "Центр пробації"

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ), звернулась до суду з адміністративним позовом, у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати оформлене листом від 25.12.2023 року № 6629/8/Ян/-23 рішення відповідача про відмову у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням їй ІІ групи інвалідності;

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22.03.2024 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано оформлене листом від 25.12.2023 року № 6629/8/Ян/-23 рішення Державної установи "Центр пробації" про відмову ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням їй ІІ групи інвалідності.

Зобов`язано Державну установу "Центр пробації" повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Державна установа "Центр пробації" (далі відповідач), не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, вирішення спору.

Зазначає, що оскільки з дня звільнення позивача зі служби (06 квітня 2022 року) до встановлення їй ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції (довідка МСЕК № 12 ААБ № 326684 (07 червня 2023 року) минуло більше шести місяців, тому підстави для виплати одноразової грошової допомоги відсутні.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Жигилія С.П., на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначений новий склад колегії: головуючий суддя Русанова В.Б., судді Перцова Т.С., Присяжнюк О.В.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.04.2022 капітан внутрішньої служби ОСОБА_1 , інспектор Суворовського районного відділу філії Державної установи Центр пробації в Одеській області звільнена зі служби відповідно до п. 5 ст. 23 Закону України Про Державну кримінально-виконавчу службу України та п. 2 ч.1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію (у зв`язку із хворобою) згідно з наказом Державної установи Центр пробації від 01.04.2022 р. №98/к. (а.с. 34)

В наказі підставою звільнення вказано: рапорт ОСОБА_1 , свідоцтво про хворобу від 31.03.2022 року №43/4, видане медичною (військово-лікарською) комісією ДУ Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області.

ОСОБА_1 зареєстрована в Полтавській області, м. Лохвиця, фактично проживає в місті Одесса, відповідно до Довідки про фактичне місце проживання №27 від 23.01.2024 року.

01.04.2022 ОСОБА_1 отримала направлення від Амбулаторії загальної практики сімейної медицини ШЛАХЕТНЕ ЗДОРОВЄ ( надано з перекладом з польської мови) на комплексне лікування в Познані, у зв`язку з потребою негайного медичного лікування покинула територію України.

20.04.2022 року Державною установою Центр пробації видане направлення №874/10/10.01-22 до Одеського обласного центру медико-соціальної експертизи системи охорони здоров`я України для ОСОБА_1 на медико-соціальну експертну комісію для визначення групи інвалідності та відсотку втрати працездатності.

Після лікування ОСОБА_1 повернулась на територію України та продовжила процедуру встановлення інвалідності.

07.06.2023 року ОСОБА_1 підтверджена друга група інвалідності , захворювання - ТАК, пов`язане з проходженням служби в ДКВС України, інвалідність встановлена безстроково. (а.с. 26)

08.12.2023 ОСОБА_1 звернулась до ДУ "Центр пробації" Міністерства юстиції України із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, захворювання, пов`язане з проходженням служби в ДКВС України.

Листом ДУ "Центр пробації" Міністерства юстиції України від 25.12.2023 року № 6629/8/Ян/-23 відмовлено позивачу в призначені одноразової грошової допомоги, оскільки з дня звільнення її зі служби (06.04.2022 року) до встановлення їй ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції (довідка МСЕК № 12 ААБ № 326684 (07.06.2023 року) минуло більше шести місяців.

Вважаючи, що рішення відповідача протиправним, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення інвалідності понад шестимісячний строк з моменту звільнення, не може слугувати підставою для відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність була встановлена поза межами строку, визначеного положеннями ст. 97 Закону України Про Національну поліцію не з вини позивача. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов визнав протиправним та скасував оформлене листом від 25 грудня 2023 року № 6629/8/Ян/-23 рішення відповідача про відмову у призначенні та виплаті позивачу ОГД у зв`язку з встановленням їй ІІ групи інвалідності.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Правові засади організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби, визначено Законом України від 23 червня 2006 року № 2713-ІV "Про Державну кримінально - виконавчу службу".

За приписами ч. 5 ст. 23 Закону України "Про Державну кримінально - виконавчу службу" на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.

Відповідно до ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію" одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі: 1) загибелі поліцейського, що настала внаслідок протиправних дій третіх осіб, або під час учинення дій, спрямованих на рятування життя людей або усунення загрози їхньому життю, чи в ході участі в антитерористичній операції, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або смерті поліцейського внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого за зазначених обставин; 2) смерті поліцейського, що настала під час проходження ним служби в поліції; 3) визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті; 4) визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті; 5) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності; 6) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності.

Згідно з пп. "б" п. 4 ч. 1 ст. 99 Закону України "Про Національну поліцію" розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату: визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 4, інвалідності: б) II групи - 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Так, ст. 101 Закону України "Про Національну поліцію" передбачає вичерпні підстави, за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, а саме: якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком: а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням; б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом); г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 100 Закону України "Про Національну поліцію", визначення інвалідності та ступеня втрати працездатності без визначення інвалідності поліцейським здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до закону та інших нормативно-правових актів.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію" порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 4 від 11.01.2016 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 року № 163/28293 (далі - Порядок № 4), яким визначається механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - ОГД).

Згідно п. 1 розділу ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання ОГД є: 1) у разі загибелі (смерті) поліцейського - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; 2) у разі встановлення поліцейському інвалідності - дата з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати з якої встановлено інвалідність - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії; 3) у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата видачі довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках.

Так, пп. 4 п. 4 Розділу І Порядку № 4 передбачено призначення ОГД у разі інвалідності чи втрати працездатності поліцейського: пов`язаного з проходженням служби в поліції, органах внутрішніх справ (пункт 4 частини першої статті 97 Закону) - обставина, яка виникла внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції крім випадків, зазначених у підпунктах 1, 2 цього пункту.

Положеннями Розділу ІІІ цього Порядку передбачено, що посадові особи органів поліції, закладів освіти у межах своїх повноважень повинні сприяти особам, які мають право на призначення і отримання ОГД відповідно до законодавства України, в отриманні та оформленні ними документів, необхідних для своєчасного ухвалення рішення про призначення і виплату зазначеної допомоги (пункт 2).

Заява (рапорт) про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (додаток 1) подається керівнику органу поліції, закладів освіти за останнім місцем проходження служби поліцейським або за останнім місцем проходження поліцейським служби перед відрядженням до органів державної влади (далі - останнім місцем проходження служби). У разі коли такий орган (заклад, установу) ліквідовано, заява подається до органу (закладу, установи) за місцем зберігання особової справи (пункт 3).

З наведеного вище вбачається, що одноразова грошова допомога є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка за встановленою процедурою призначається і виплачується особам, які на підставі закону мають право на її отримання.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у позивача права на допомогу з підстав встановлення ІІ групи інвалідності від захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції, поза межами шестимісячного терміну після звільнення з поліції, та помилковість висновків суду щодо відсутності вини позивача, колегія суддів вважає помилковими.

Судовим розглядом встановлено, що 06.04.2022 ОСОБА_1 звільнена зі служби у зв`язку із хворобою.

Під час служби позивачу , відповідно до свідоцтва про хворобу №43/4 від 31.03.2022 р. виданого комісією ДУ "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області" встановлено діагноз: ... ЗАХВОРЮВАННЯ, ТАК, ПОВЯЗАНЕ З ПРОХОДЖЕННЯМ СЛУЖБИ В ДКВС УКРАЇНИ".

В письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначила, що можливість її пересування значно ускладнена у зв`язку встановленим діагнозом та проведеним лікуванням (тотальне ендопротезування правого кульшового суглоба у 2021 році). У зв`язку з початком повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України зробити цю операцію на території України позивачка не мала можливості, а тому виїхала на комплексне лікування в м.Познань, після лікування та отримання направлення на МСЕК від 20.04.2022 ОСОБА_1 повернулась на територію України та продовжила процедуру встановлення інвалідності.

В апеляційній скарзі відповідач стверджує, що позивач мала можливість своєчасно завершити проходження медичної комісії та з початку введення воєнного стану відновити медичні документи задля подальшого оформлення в строк, зазначений в Законі України № 580-VIII, групи інвалідності.

Надаючи правову оцінку таким доводам відповідача, колегія суддів зважає, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію", одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

В контексті спірних правовідносин зазначене положення Закону застосовується виключно за наявності трьох умов (причина інвалідності, час настання інвалідності та причина звільнення): 1) інвалідність повинна наступити внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції; 2) інвалідність повинна наступити не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції; 3) причина звільнення такої особи з поліції повинна бути зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції.

Верховний Суд в постанові від 13 грудня 2019 року по справі №2040/6159/18 (провадження №К/9901/1557/19) дійшов висновку, що така обставина як встановлення інвалідності понад шестимісячний строк з моменту звільнення, не може слугувати підставою для відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність була встановлена поза межами строку, визначеного положеннями статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" не з вини позивача.

Відповідно до практики Верховного Суду України викладеної у постанові від 29.09.2022 у справі №500/1912/22 при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. З огляду на вищезазначене, Суд також вважає за необхідне зазначити, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Особливістю розглядуваної правової ситуації є те, що позивач, як на підставу поважної причини пропуску строку, посилається не тільки на введення в країні воєнного стану, та повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, а й на термінову необхідність лікування, яке їй могло бути надане тільки за кордоном.

Колегія суддів зазначає, що такі обставини могли унеможливити своєчасне виконання позивачем всіх етапів проходження медичної комісії і можуть бути підставою для висновку про відсутність вини в пропуску строків проходження медико-соціальної експертизи.

У зв`язку з викладеним, доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що у позивача була можливість приїхати, отримати документи та направити їх на медико-соціальну експертиз,, втрачаючи при цьому час на встановлення в межах шестимісячного строку групу інвалідності, відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

На підставі викладеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення вимог позову в цій частині з урахуванням обраного судом способу захисту порушених прав.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Ураховуючи те, що за наслідками апеляційного перегляду цієї справи рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, тому відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної установи "Центр пробації" - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.03.2024 по справі № 440/1788/24 в частині задоволення позову - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова О.В. Присяжнюк