Справа № 260/4202/24
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2024-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 вересня 2024 року м. Ужгород№ 260/4202/24

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дору Ю.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач, ФОП ОСОБА_1 ) через уповноваженого представника - адвоката Митровки Ярослава Васильовича звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (далі - відповідач), у якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 16.05.2024 за №ЗХ/ЗК/3942/0716/14/РРО/-ФС про застосування штрафу у розмірі 71000 грн; стягнути на користь позивачки судові витрати ( у тому числі на професійну правничу допомогу) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

В обгрунтування позовних вимог вказує, що позивачка не здійснювала фактичний допуск ОСОБА_2 до роботи, станом на 28.03.2024. Так, ОСОБА_2 є самостійним суб`єктом господарювання та зареєстрована з 15.04.2002 як фізична особа-підприємець. Нежитлове приміщення спільно використовується ФОП ОСОБА_2 та позивачкою відповідно до договорів безоплатного користування майном від 01.09.2023 та від 10.10.2023, що укладені з власником приміщення ОСОБА_3 .

Разом з тим, у зв`язку із спільним використанням одного нежитлового приміщення для здійснення господарської діяльності позивачка та ФОП ОСОБА_2 11.10.2023 уклали договір про співробітництво (партнерство). Згідно з умовами такого договору до обов`язків сторін віднесено сприяння одна одній в організації роботи магазину-кафе за адресою АДРЕСА_1 шляхом представлення товару кожної зі Сторін перед потенційними покупцями, забезпечення можливості для збільшення об`єму продажу товару кожної зі Сторін, забезпечення можливості прийняття партій товару від постачальників кожної зі Сторін, забезпечення продажу товару покупцям від імені кожної зі Сторін, забезпечення проведення розрахункових операцій від імені кожної зі Сторін.

Отже, фізична особа-підприємець має право здійснювати підприємницьку діяльність самостійно, шляхом створення юридичних осіб, із залученням найманої праці та спільно з іншими особами на підставі відповідних угод.

Таким чином, позивачка вважає, що факт проведення розрахункових операцій ФОП ОСОБА_2 та продажу товару у магазині за адресою АДРЕСА_1 під час фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , не може бути самодостатньою підставою на підтвердження трудового характеру правовідносин між ФОП ОСОБА_2 та позивачкою, а є наслідком реалізації договору про співробітинцтво (партнерство) фізичних осіб-підприємців.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження за вказаною позовною заявою та визначено проводити розгляд справи у поряду письмового провадження.

16 липня 2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого останній заперечує проти заявлених позовних вимог та вказує, що акт перевірки територіального органу ДПС, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю, є самостійною підставою для накладення штрафу відповідно до ст. 265 КЗпП України.

Так, посадовими особами ГУ ДПС у Закарпатській області з 19.03.2024 по 28.03.2024 проведено фактичну перевірку, зокрема, з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , за адресою здійснення господарської діяльності магазин кафе, АДРЕСА_2 .

Актом (довідкою) фактичної перевірки від «29» березня 2024 року №3942/0716/14/ РРО/ НОМЕР_1 встановлено фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформленого наказом чи розпорядженням, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади, а саме до кінця перевірки не представлено трудовий договір (контракт), повідомлення про прийняття працівника на роботу між ФОП ОСОБА_1 та продавцем магазину ОСОБА_2 , яка здійснювала продаж пива в магазині за адресою АДРЕСА_2 .

До акту (довідки) фактичної перевірки від « 29» березня 2024 року №3942/0716/14/ РРО/ Позивачем заперечень чи пояснень не додано. Також Позивач знала, що акт перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю є підставою для накладання штрафу, передбаченого ч.2 ст.265 КЗпП України. Позивач отримала від Міжрегіонального управління і повідомлення про одержання документів, і рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу 07.05.2024 року (трекер поштового відправлення з сайту Укрпошти додається), тим не менше жодних дій на спростування зазначених у акті (довідці) фактичної перевірки не вчинила.

У позові зазначено, що ОСОБА_2 є самостійним суб`єктом господарювання та зареєстрована з 15.04.2002 як фізична особа-підприємець. Згідно з видруком з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань щодо ФОП ОСОБА_2 , єдиним видом її економічної діяльності є 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. З цього приводу звертаємо увагу суду, що в Акті фактичної перевірки від « 29» березня 2024 року №3942/0716/14/РРО/ встановлено факт реалізації 1 банки пива Samson …. та 4 банки пива Staropramen. Водночас, право на роздрібну торгівлю пивом має тільки Позивачка. До того ж в додатку до ліцензії зазначена адреса місця торгівлі: АДРЕСА_2 , магазин. А програмний реєстратор розрахункових операцій ФОП ОСОБА_2 зареєстрований за іншою адресою: АДРЕСА_1 . До того ж законодавство України не забороняє особі, яка є фізичною особою підприємцем,одночасно працювати за трудовим договором у іншої фізичної особи підприємця.

Відтак, вважає, що приймаючи оскаржувану постанову від 24.08.2023 №ЗХ/ЗК/4682/0716/11/РРО/-ФС уповноважена особа Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Представником позивача подано відповідь на відзив та додаткові пояснення, відповідно до яких вважає безпідставними доводи відповідача наведені у відзиві та просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на позов, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець та згідно даних ліцензії на право Роздрібної торгівлі алкогольними напоями, місце торгівлі АДРЕСА_2 , магазин.

12.04.2024 на адресу Управління Держпраці у Закарпатській області надійшов лист ГУ ДПС у Закарпатській області від 04.04.2024 №3654/5/07-16-07-05-09 від 04.04.2024 про вжиття заходів реагування за результатами проведеної фактичної перевірки у ФОП ОСОБА_1 ..

До вказаного листа додано копію Акта про проведення фактичної перевірки від 28.03.2024 № 001746, відповідно до якого спеціалістами ГУ ДПС у Закарпатській області під час проведення фактичної перевірки магазину-кафе за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: статтей 23, 24 КЗпП України.

Згідно з вказаним актом, встановлено фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформленого наказом чи розпорядженням, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади, а саме до кінця перевірки не представлено трудовий договір (контракт), повідомлення про прийняття працівника на роботу між ФОП ОСОБА_1 та продавцем магазину ОСОБА_2 , яка здійснювала продаж пива у магазині за адресою АДРЕСА_2 .

Як слідує з пункту 4.5 вказаного акту перевірки, до вказаного акту долучено: пояснення, чеки з бази даних СОР РРО, фотофіксація порушень, акт відмови від підпису направлень, акт відмови від підпису матеріалів перевірки Х-звітів РРО.

У письмових поясненнях від 19.03.2024 ОСОБА_2 зазначила, що «здійснює діяльність за адресою: АДРЕСА_1 . За цією адресою здійснює діяльність ОСОБА_1 , на даний момент її немає, буде 20-го числа. Пиво продано, не можу вибити чек, бо немає зв`язку.»

Як слідує з матеріалів справи, 19.03.2024 головними державними інспекторами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 складено акт про те, що після ознайомлення з направленнями на перевірку від 19.03.2024 №№1234, 1235

28.03.2024 головними державними інспекторами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 складено акт про те, що після ознайомлення платника податків з актом про результати фактичної перевірки від 28.03.2024 №001746 ФОП ОСОБА_1 відмовилася від підписання акта перевірки.

16 квітня 2024 року рішенням Західного міжрегіонального управління Держаної служби з питань праці №ЗХ/ЗК/ДПС-3942/0716/14/РРО/ вирішено здійснити розгляд справи про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця Раді Агнесу Вікентівну 16 травня 2024 року, про що повідомлено позивача супровідним листом відповідача від 16.04.2024 №ЗХ/3.1/6121-24 (№ поштового відправлення 520).

16.05.2024 Західним міжрегіональним управління Державної служби з питань праці прийнято постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 16.05.2024 №ЗХ/ЗК/3942/0716/14/РРО/-ФС, якою на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України вирішено накласти на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 71 000 грн.

Вважаючи вказану постанову протиправною, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Порядок проведення фактичної перевірки регламентовано статтею 80 Податкового кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - ПК України) та відповідно до такої фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Під час проведення фактичної перевірки в частині дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), в тому числі тим, яким установлено випробування, перевіряється наявність належного оформлення трудових відносин, з`ясовуються питання щодо ведення обліку роботи, виконаної працівником, обліку витрат на оплату праці, відомості про оплату праці працівника. Для з`ясування факту належного оформлення трудових відносин з працівником, який здійснює трудову діяльність, можуть використовуватися документи, що посвідчують особу, або інші документи, які дають змогу її ідентифікувати (посадове посвідчення, посвідчення водія, санітарна книжка тощо) (пункт 80.6 статті 80 ПК України).

Відповідно до пункту 86.1 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.

Акт перевірки - документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати.

Згідно з пунктом 86.5 статті 86 ПК України акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Відповідно до підпункту 20.1.47 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право отримувати пояснення від роботодавців та/або їх працівників, та/або осіб, праця яких використовується без документального оформлення, під час проведення перевірок з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), дотримання податковим агентом податкового законодавства щодо оподаткування виплаченої (нарахованої) найманим особам (у тому числі без документального оформлення) заробітної плати, у тому числі внаслідок неукладення платником податків трудових договорів з найманими особами згідно із законом.

Нормами статті 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до частини 2 статті 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до частини 3 статті 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Правовий аналіз вищезазначених законодавчих норм дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що трудовий договір чинне законодавство визначає як домовленість між працівником і власником про умови виконання роботи, оскільки працівники самі не організовують роботу і виконують таку не на власний ризик та розсуд, а підпорядковуються відповідним посадовим особам.

Відповідальність, передбачена абзацом 2 частини 2 статті 265 КЗпП України, настає в разі, якщо особа виконує певні роботи чи здійснює окремі повноваження з відома, за дорученням та в інтересах, зокрема, фізичної особи-підприємця, а тому ключовим питання при вирішенні спірних правовідносин є встановлення наявності або відсутності фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору, фактичне виконання особою трудових функцій без оформлення трудових відносин.

Верховний Суд у постанові від 05.10.2020 у справі №560/407/19 вказав, що відповідальність настає в разі, якщо особа виконує певні роботи чи здійснює окремі повноваження з відома, за дорученням та в інтересах, зокрема, фізичної особи-підприємця. При цьому, має бути встановлений факт використання фізичною особою-підприємцем найманої праці.

Факт допуску особи до роботи без оформлення трудового договору повинен бути підтверджений достатнім обсягом доказів, що характеризують відносини особи та суб`єкта господарювання, який його наймає, як трудові, від таких осіб повинно бути відібрано пояснення.

Відповідно до частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - КЗпП України) юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 статті 259 КЗпП України встановлено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі - Порядок № 509), у пункті 1 та 2 якого визначено механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною 2 статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами 2-7 статті 53 Закону України «Про зайнятість населення».

Штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи накладаються на підставі, зокрема, акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Таким чином, акт перевірки територіального органу ДПС, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю, є самостійною підставою для накладення штрафу відповідно до статті 265 КЗпП України.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 28 січня 2021 року у справі № 380/1116/20, від 21 квітня 2021 року у справі № 260/586/20.

Так, судом встановлено, що актом про проведення фактичної перевірки від 28.03.2024 № 001746, встановлено фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформленого наказом чи розпорядженням, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади, а саме до кінця перевірки не представлено трудовий договір (контракт), повідомлення про прийняття працівника на роботу між ФОП ОСОБА_1 та продавцем магазину ОСОБА_2 , яка здійснювала продаж пива у магазині за адресою АДРЕСА_2 .

Як слідує з письмових пояснень ОСОБА_2 від 19.03.2024, останньою підтверджено здійснення продажу пива за адресою АДРЕСА_1 , де також здійснює діяльність ФОП Раді.

На спростування наявності порушення визначеного абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України позивач зазначає, що нежитлове приміщення спільно використовується ФОП ОСОБА_2 та позивачкою відповідно до договорів безоплатного користування майном від 01.09.2023 та від 10.10.2023, що укладені з власником приміщення ОСОБА_3 та, у зв`язку із спільним використанням одного нежитлового приміщення, для здійснення господарської діяльності позивачка та ФОП ОСОБА_2 11.10.2023 уклали договір про співробітництво (партнерство). У зв`язку з чим вважає, що ОСОБА_2 мала право здійснювати продаж товару ФОП ОСОБА_1 .

На підтвердження наведених обставин, позивачем було надано суду копію договору безоплатного користування майном від 10.10.2023 укладеного між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 , згідно з яким остання як користувач приймає в строкове безоплатне користування нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно пункту 2 вказаного договору термін користування майном складає 35 місяців та 30 днів, а також копію договору безоплатного користування майном від 01 вересня 2023 укладеного між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 , згідно з яким остання як користувач приймає в строкове безоплатне користування нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно пункту 2 вказаного договору термін користування майном складає 35 місяців та 30 днів. Також позивачем надано копію договору про співробітництво (партнерство) від 11 жовтня 2023 року укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 згідно з яким сторони на безоплатній основі зобов`язуються під час спільного господарського використання нежитлового приміщення магазину-кафе за адресою АДРЕСА_1 сприяти одна одній в організації роботи магазину-кафе шляхом представлення товару кожної зі сторін перед потенційними покупцями, забезпечення можливості прийняття партій товару від постачальників кожної зі сторін, забезпечення продажу товару покупцям від імені кожної зі сторін, забезпечення проведення розрахункових операцій від імені кожної зі сторін.

Суд не бере до уваги зазначені доводи та надані на підтвердження вказаних обставин докази (вищевказані договори), оскільки, у матеріалах справи відсутні будь-які докази надання вказаних договорів під час проведення перевірки та/або розгляду справи про накладення штрафу та надання їм оцінки уповноваженими працівниками. Відтак, не можливо стверджувати, що вказані договори існували станом на час проведення перевірки 19.03.2024.

Зокрема, як встановлено судом, згідно з пунктом 4.5 вказаного акту перевірки, до вказаного акту долучено: пояснення, чеки з бази даних СОР РРО, фотофіксація порушень, акт відмови від підпису направлень, акт відмови від підпису матеріалів перевірки Х-звітів РРО. Будь-яких інших пояснень та доказів на спростування обставин зазначених в акті позивачем не було надано під час перевірки, а також під час розгляду справи про накладення штрафу на підставі вищевказаного акта перевірки.

Відповідно до п.86.7. Подакового кодексу України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).

Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

Як слідує з матеріалів справи, до акту (довідки) фактичної перевірки від 28 березня 2024 року №001746 позивачем таких заперечень чи пояснень не додано.

Тож, зважаючи на встановлену законодавством правову регламентацію спірних правовідносин та з урахуванням фактичних обставин справи, суд приходить висновку, що оскаржувана постанова Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 16.05.2024 року №ЗХ/ЗК/3942/0716/14/РРО/-ФС про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення на ФОП ОСОБА_1 відповідає критеріям, які встановлені ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, тобто є правомірною, а тому підстави для визнання її протиправною та скасування відсутні.

Згідно з ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність свого рішення, дій чи бездіяльності.

Водночас, відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує. Наведене випливає зі змісту ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Докази, подані позивачем, переконують у безпідставності позовних вимог. Натомість, відповідач виконав покладений на нього ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок, а саме довів правомірність своїх дій та рішення, чим спростував твердження позивача про порушення її прав та інтересів.

А тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що в задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу слід відмовити.

Щодо судового збору, то відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, питання розподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (, м.Львів, пл.Міцкевича А., буд.8) про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяЮ.Ю.Дору