Справа № 120/5668/24
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 вересня 2024 р. Справа № 120/5668/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Поліщук І.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області рішення №43 від 08.04.2024.

Ухвалою від 30.04.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк представником Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подано відзив на позовну заяву, в якому він заперечив щодо задоволення даного позову. Зазначив, що на момент звернення за призначенням пенсії страховий стаж позивача становить 15 років 03 місяці 13 днів. Також вказав, що за доданими документами до страхового стажу не враховано період роботи в колгоспі ім.Свердлова з 15.04.1983 по 15.04.2003 згідно архівного витягу №88 від 29.02.2024, виданого КУ «Козятинський міський трудовий архів» Козятинської міської ради Вінницької області, оскільки у архівному витязі зазначено по батькові в скороченій формі « ОСОБА_1 ».

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що 01.04.2024 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Як свідчать матеріали справи, подана позивачем заява про призначення пенсії була передана за принципом екстериторіальності на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

За результатом розгляду такої заяви прийнято рішення від 08.04.2024 №43, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком. Відмова мотивована тим, що наявний у позивача страховий стаж є недостатнім для призначення пенсії. Даним рішенням також відмовлено в зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи в колгоспі ім.Свердлова з 15.04.1983 по 15.04.2003 згідно архівного витягу №88 від 29.02.2024, виданого КУ «Козятинський міський трудовий архів» Козятинської міської ради Вінницької області, оскільки у архівному витязі зазначено по батькові в скороченій формі « ОСОБА_1 ».

Незгода позивача із таким рішенням, зумовила її звернення до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється, зокрема Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Поряд із цим, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року (ч. 2 ст. 26 Закону № 1058-IV).

Відповідно до положень частин 1-2 статті 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Згідно з ч. 1 ст. 62 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Крім того, у п. 3 Порядку №637 зазначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи.

Як слідує із змісту оскаржуваного рішення, наявний у позивача страховий стаж складає 15 років 03 місяці 13 днів.

При цьому, як видно із змісту оскаржуваного рішення, до страхового стажу позивача не зараховано період її роботи в колгоспі ім. Свердлова з 15.04.1983 по 15.04.2003 згідно архівного витягу №88 від 29.02.2024, оскільки в документі міститься скорочення по батькові заявника.

Суд враховує, що спірним в межах даної справи представник позивача визначає період роботи позивача з 25.05.1986 по 15.04.2003.

Надаючи оцінку підставам для відмови в зарахуванні до страхового стажу позивача спірного періоду роботи, суд враховує, що дійсно архівні витяги №88 та №89 містять скорочення, а саме: « ОСОБА_1 ».

Поряд із цим, слід враховувати, що відповідні витяги також містять інформацію про те, що інших осіб з такими ж прізвищем, ім`ям та по батькові в документах не значиться.

Окрім того, в матеріалах позовної заяви наявна копія трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 , із якої вбачається, що в період з 25.05.1986 по 15.04.2003 позивач була членом колгоспу "ім. Свердлова".

Крім того, в трудовій книжці відображено, як прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у господарстві, так і відомості про виконання позивачем відповідного мінімуму протягом спірного періоду її роботи.

Про існування будь-яких зауважень до відповідних записів у трудовій книжці відповідачем ані у оскаржуваному рішенні, ані у відзиві на позовну заяву не вказано.

Враховуючи те, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи та трудова книжка колгоспника позивача містить інформацію про встановлений мінімум її трудової участі та фактично відпрацьований позивачем час в колгоспі за спірні періоди, суд дійшов висновку про те, що наявність скорочення по батькові позивача в архівних витягах не може бути законною підставою для відмови позивачу у зарахуванні спірного періоду роботи до її страхового стажу.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість прийнятого відповідачем рішення №43 від 08.04.2024 та наявність підстав для його скасування.

В той же час, визначаючись стосовно вимог зобов`язального характеру суд враховує наступне.

Як уже зазначалось судом вище, наявний у позивача страховий стаж становить 15 років 03 місяці 13 днів. Відповідні обставини підтверджуються рішенням №43 від 08.04.2024.

При цьому, зарахування до страхового стажу позивача періоду її роботи з 25.05.1986 по 15.04.2003 (16 років 10 місяців 22 дня) свідчило б про наявність у неї більш ніж 31 року страхового стажу, що є достатнім для призначення пенсії за віком.

Поряд із цим, із долученого представником позивача розрахунку страхового стажу позивача вбачається, що страховий стаж 15 років 03 місяці 13 днів обрахований відповідачем, в тому числі, із періодами роботи позивача в межах спірного періоду з 25.05.1986 по 15.04.2003.

Із наведеного слідує, що відповідачем уже частково зараховані до страхового стажу періоди трудової діяльності позивача, які мали місце в період з 25.05.1986 по 15.04.2003 (а.с. 19).

Відповідні обставини не дають суду можливості встановити наявність чи/або відсутність у позивача страхового стажу, необхідного для призначення їй пенсії за віком.

Відтак, в межах розгляду даної справи в суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача саме призначити позивачу пенсію.

Поряд із цим, з метою належного захисту порушених прав позивача, суд приходить до висновку, що належним та достатнім способом відновлення прав позивача буде зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період її роботи з 25.05.1986 по 15.04.2003, а також повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 01.04.2024 з урахуванням висновків суду.

При цьому, варто врахувати, що в позовній заяві позивач просить скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, натомість вимоги зобов`язального характеру скеровані до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Разом із тим, суд зазначає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії є належним способом захисту як похідна вимога у випадку визнання протиправним та скасування рішення саме цього суб`єкта владних повноважень, а не будь-якого іншого.

Відповідно, за обставин цієї справи відсутні підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області вчиняти певні дії. Окрім цього, цей суб`єкт владних повноважень не розглядав заяву позивача, в зв`язку з чим він не може бути зобов`язаний повторно її розглянути.

Як наслідок, повторно розглянути заяву позивача належить саме Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Частиною 1 статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість основних доводів сторін, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 КАС України).

Оскільки позов містив декілька вимог (дві) немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог.

Таким чином поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області підлягає сума у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №43 від 08.04.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи з 25.05.1986 по 15.04.2003 та повторно розглянути її заяву про призначення пенсії від 01.04.2024 з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти вимог позову, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1211 (одна тисячі двісті одинадцять) гривень 20 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, )

Повний текст рішення складено 05.09.2024.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна