Справа № 520/3393/24
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2024-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Білова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 р. Справа № 520/3393/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.04.2024 по справі № 520/3393/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 03.03.2023 № 0-2030 в частині податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2021 рік, в частині податкового зобов`язання у розмірі 44145 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.04.2024 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 03.03.2023 № 0-2030, прийняте Головним управлінням ДПС у Харківській області стосовно ОСОБА_1 з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2021 рік, в частині податкового зобов`язання у розмірі 44145 грн.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України суму витрат на правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Головне управління ДПС у Харківській області, не погоджуючись з рішенням суду, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог апелянт зазначає про помилковість висновків суду про віднесення нежитлових приміщень, які належать позивачу, до класу (код 1251) «Будівлі промислові та склади» підкласу 1251.4 - Будівлі підприємств легкої промисловості. Звертає увагу, що відсутні відомості щодо цільового призначення вказаних нежитлових приміщень, дані про що також не надані платником податків контролюючому органу. Податок нарахований відповідно до рішення II сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 № 542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» зі змінами та доповненнями, застосована ставка податку 1 відсоток від мінімальної заробітної плати. Ставка податку у 2021 році для категорії будівлі «нежитлова будівля» становила 1 % від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01.01.2021 (6000 грн.). Так, до об`єкта нежитлової нерухомості, який перебуває у власності позивача контролюючим органом застосовано ставку податку у розмірі 1 % відсоток від мінімальної заробітної плати, встановленої законом до відповідного податкового періоду за 1 кв. метр.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судовим розглядом, Головним управлінням ДПС у Харківській області винесено податкове повідомлення-рішення № 0-2030 від 03.03.2023 ГУ ДПС у Харківській області за податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за податковий період 2021 рік, на суму податкового зобов`язання 49050 грн.

Позивач, не погоджуючись з рішенням відповідача, звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем невірно визначено ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості при нарахуванні податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 266 Податкового кодексу України).

Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).

За положеннями підп. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади (підпункт «ґ»).

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 року № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд 018-2000 до будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 у переліку за кодом 1251.4 відповідно до ДК 018-2000 - Будівлі промисловості. Будівлі підприємств легкої промисловості.

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 з 23.03.2018 на підставі договору купівлі-продажу № 93 є власницею нежитлових приміщень: 1-го поверху № 1 - № 7, № 13 - № 19, 2-го поверху № І, № 1 - № 6; антресолі № 7, № 7а, № 7б, № 8 - № 1, загальною площею 817, 5 кв.м. в літ Х4-2 за адресою: м. Харків, майдан Захисників України 7/8.

Відповідно до Технічного паспорту від 29.10.2018 на виробничий (громадський) будинок за адресою: м. Харків, майдан Захисників України 7/8, нежитлові приміщення мають площу 817,5 кв.м., у розділі експлікація приміщень визначено призначення нежитлових приміщень як 1-го, так і 2-го поверху як виробничо-складські.

Також на підтвердження характеристик вказаного об`єкту нерухомого майна надано експертний висновок АС8 № 2402903 від 29.01.2024, згідно з Додатком 1 до якого нежитлові приміщення фрагмент 1 -го поверху № 1, 3-:-7, 15, 16, 18, фрагмент 2-го поверху № 1, 1-:-6, 6а, 6б, 6в, антресолі № 7, 8 в літ. «Х4-2» за адресою: м. Харкові, майдан Захисників України, будинок 7/8, віднесені до коду ДКБС 1251.4 - Будівлі підприємств легкої промисловості. Функціональне призначення - Виробництво верхнього одягу. Вказані будівлі не відносяться до будівель готельних, будівель офісних, будівель торговельних або будівель для публічних виступів (казино, ігорні будинки).

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку щодо приналежності зазначених об`єктів нерухомості за своїм функціональним призначенням до класу (код 1251) «Будівлі промислові та склади» підкласу 1251.4 - Будівлі підприємств легкої промисловості.

У той же час податковим органом не надано доказів на не наведено обставин, які б спростовували вказане та доводили приналежність зазначених об`єктів нерухомості до іншого типу, відмінного від зазначеного вище.

За правилами підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Так, рішенням Харківської міської ради Харківської області від 22.02.2017 № 542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові», з урахуванням змін та доповнень, у м. Харкові встановлені ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, у таких розмірах (п. 5 Додатку 1 до рішення):

- будівлі готельні - 1 відсоток;

- будівлі офісні - 1 відсоток;

- будівлі торговельні - 1 відсоток;

- гаражі - 0,1 відсотка;

- виключений;

- будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) - 1 відсоток;

- господарські (присадибні) будівлі - 0 відсотків;

- інші будівлі - 0,1 відсотка.

Отже, ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності позивача, має становити 0,1 %.

Натомість Головним управлінням ДПС у Харківській області при винесенні спірного податкового повідомлення-рішення при визначенні розміру податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за податковий період 2021 рік, щодо вказаних вище об`єктів нерухомого майна, які належать позивачу, застосовано ставку податку у розмірі 1 %.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає про не доведення податковим органом правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 03.03.2023 № 0-2030 в частині податкового зобов`язання у розмірі 44145 грн., оскільки в основу останнього покладено невірну ставку податку, визначеного рішенням органу місцевого самоврядування.

Стосовно доводів апелянта про те, що відповідно ІКС «Податковий блок» основним видом діяльності позивачки є 47.71 Роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах, а в податковій декларації платника єдиного податку за 2021 рік (за який складено ППР від 03.03.2023 № 0-2030) відображено отриманий дохід за КВЕД торгівлі, а відтак за наявною інформацією в Головному управлінні ДПС у Харківській області на момент винесення оскаржуваного рішення позивачка займалася торгівельною діяльністю, з огляду на що ставка податку в розмірі 1% застосована правомірно, колегія суддів зазначає наступне.

Так, основним видом діяльності позивачки є 47.71 Роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах.

Втім, згідно з податковою декларацією платника єдиного податку за 2021 рік визначено дохід в тому числі й від інших видів діяльності, не пов`язаних з торгівлею, зокрема надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Крім того, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження використання спірного нерухомого майна не за призначенням для здійснення позивачкою торгівлі.

При цьому, з податкової декларації платника єдиного податку за 2021 рік не вбачається здійснення позивачкою роздрібної торгівлі одягом у спеціалізованих магазинах у приміщенні будівлі за адресою: м. Харків, майдан Захисників України 7/8.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що відповідачем не доведено прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 03.03.2023 № 0-2030 в частині податкового зобов`язання у розмірі 44145 грн. у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції підтримує висновок суду першої інстанції, що оскаржуване рішення протиправне та підлягає скасуванню у оскаржуваній позивачем частині.

Щодо доводів апелянта про відсутність підстав для стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Положеннями п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на положення ч. 6 та ч. 7 ст. 132 КАС України відповідно до яких, визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

Судовим розглядом встановлено, що правова допомога позивачу надавалась Адвокатським бюро "Валентина Шафоростова" на підставі договору про надання правової допомоги від 29.01.2024.

Відповідно до п. 1.1, 1.2 Договору клієнт дає доручення, а бюро зобов`язується за дорученням клієнта надавати йому правову допомогу у формі представництва інтересів, захисту та інших видів правової допомоги при розгляді судами загальних юрисдикцій всіх інстанцій справ за участі клієнта.

Доручення, передбачене п. 1.1. Договору, може включати в себе здійснення попереднього ознайомлення з документами наданими Клієнтом, аналіз положень законодавства, аналіз актуальної судової практики у подібних правовідносинах, формування та узгодження з Клієнтом правової позиції, правова допомога свідку, підготовку процесуальних документів, у тому числі заяв, клопотань, заяв по суті справи, заяв з процесуальних питань у справах (провадженнях) за участю Клієнта, підготовку справи (провадження) до розгляду, збір доказів, збір документів, представництво інтересів у судових справах за участю Клієнта, подавати виконавчі документи до примусового виконання, а також інші необхідні види правової допомоги.

Згідно з п. 2.1-2.3 за виконання бюро доручення сплачується гонорар у розмірі та строки визначені додатковою угодою до цього договору. Факт сплати гонорару є свідченням згоди клієнта з обсягом та якістю надання правової допомоги. Бюро має право сплачувати від імені та/або в інтересах клієнта судовий збір та інші судові витрати, збори, платежі з наступним відшкодуванням таких витрат на користь бюро або без їх відшкодування. Сторони мають скласти акт наданих послуг (правової допомоги) з зазначенням детального опису наданих послуг (надання правової допомоги).

Відповідно до Додаткової угоди від 29.01.2024 сторони погодили, що усього розмір фіксованого гонорару та витрат бюро, у тому числі, але не виключно податкові витрати, поштові витрати, банківські витрати за виконання доручення визначеного у п. 1.1. Додаткової угоди, складає 8000 грн., який підлягає сплаті протягом 1 (одного) місяця з дня набрання законної сили рішенням суду про задоволення позову про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 03.03.2023 № 0-2030.

Згідно з актом наданих послуг (правової допомоги) № 0024073 від 06.02.2024, детальним описом наданих послуг від 06.02.2024, адвокатом надано позивачу послуги в межах укладеного договору з підготовки та подачі до Харківського окружного адміністративного суду позовної заяви про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 03.03.2023 № 0-2030, у тому числі зібрано докази та подано адвокатські запити.

Загальна вартість наданих послуг визначені на рівні 8000 грн.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Так, аналізуючи зміст наданих позивачу послуг колегія суддів зазначає, що в контексті здійснення представництва інтересів позивача у даній справі, реальним результатом стало складання позовної заяви.

При цьому, надаючи оцінку співмірності заявленої до відшкодування позивачем суми витрачених коштів на складання позовної заяви критеріям, встановленим ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає, що виходячи зі складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, враховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що співмірним розміром витрат на правничу допомогу в даному випадку є 3000,00 грн.

Доводи апелянта про те, що заявлені позивачем витрати не є співмірними зі складністю справи, обсягом робіт та витраченим часом, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки апеляційна скарга не містять доказів на підтвердження неспівмірності витрат на правничу допомогу в частині вищезазначених витрат у зазначеному розмірі.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо розподілу судових витрат.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування додаткового рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.04.2024 по справі № 520/3393/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов З.Г. Подобайло