Справа № 120/5977/24
Суддя: Свентух Віталій Михайлович
Дата ухвалення: 2024-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

04 вересня 2024 р. Справа № 120/5977/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Свентуха Віталія Михайловича, розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Мазуренко Лесі Олександрівни до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування пунктів наказу,-

ВСТАНОВИВ:

до Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Мазуренко Лесі Олександрівни до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування пунктів наказу.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю пунктів 2, 5, 7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №69 від 03.04.2024 "Про результати службового розслідування за фактом відсутності належного контролю за місцезнаходженням військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 ".

Ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу термін для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою також надано відповідачу строк на подання відзиву.

На адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки позивач неналежно виконував свої функціональні обов`язки та не доопрацьовував, а саме належним чином не організував і не провів виховну роботу з підлеглим особовим складом в наслідок чого військовослужбовець військової частини військової частини НОМЕР_2 вчинив правопорушення та не з`явився вчасно на військову службу.

В свою чергу, представником позивача подано відповідь на відзив, у якому остання вважає доводи відповідача необґрунтованими, а адміністративний позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки у відзиві на позовну заяву не надано заперечень, не наведено доводів щодо викладених у позовній заяві аргументів незаконності притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації в особливий період та обіймає посаду заступника командира військової частини з морально-психологічного забезпечення.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (адміністративно-господарської діяльності) №23 від 18.01.2024 року наказано провести службове розслідування стосовно солдата ОСОБА_2 , гранатометника 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 .

Проведення службового розслідування доручено капітану ОСОБА_1 , заступнику командира військової частини з морально-психологічного забезпечення.

На виконання вказаного наказу заступником командира військової частини з морально-психологічного забезпечення було проведено службове розслідування та складено акт №188 службового розслідування, з метою уточнення причин та умов не прибуття на лікування за направленням та відсутності на службі солдата ОСОБА_2 .

За наслідками проведеного службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_2 видано наказ (з основної діяльності) №12 від 31.01.2024 року, яким службове розслідування щодо уточнення причин та умов неприбуття на лікування за направленням та відсутності на службі солдата ОСОБА_2 визнано завершеним, солдата ОСОБА_2 притягнуто до дисциплінарної відповідальності з накладенням дисциплінарного стягнення "Сувора догана" та доручено заступнику командира військової частини з морально-психологічного забезпечення направити матеріали службового розслідування до органів досудового розслідування.

Надалі, 03.03.2024 року помічником командира з правової роботи - начальником юридичної служби військової частини НОМЕР_1 подано командиру військової частини НОМЕР_1 рапорт.

Із змісту рапорту вбачається, що за результатами службового розслідування до дисциплінарної відповідальності було притягнуто лише ОСОБА_2 , проте також вбачається відсутність належного контролю за наявністю особового складу, оскільки про те, що військовослужбовець не прибув на лікування і без законних підстав був відсутній у військовій частині НОМЕР_2 стало відомо лише через 42 доби.

З метою з`ясування причин та обставин скоєння порушення, відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року №608 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 13.12.2017 року №1503/31371 та відповідно до рапорту (вх.№4609 від 03.03.2024 року) помічника командира з правової роботи - начальника юридичної служби військової частини НОМЕР_1 майора юстиції ОСОБА_3 , командиром військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) прийнято наказ №178 від 04.03.2024 року "Про призначення службового розслідування за фактом відсутності належного контролю за місцезнаходженням військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 ".

На виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.03.2024 року №178 складено акт службового розслідування №7128 від 03 квітня 2024 року.

У вказаному акті зазначено, що капітан ОСОБА_1 провів службове розслідування за фактом уточнення причин та умов неприбуття на лікування за направленням та відсутності на службі солдата ОСОБА_2 в неповній мірі, у зв`язку з чим притягнув до дисциплінарної відповідальності лише солдата ОСОБА_2 ..

Тому, на переконання відповідача в діях капітана ОСОБА_1 вбачається неналежне виконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків, що призвело до проведення службового розслідування не до кінця.

Крім того, зазначено, що вина капітана ОСОБА_1 виражається у не прямому умислі, а причиною правопорушення стало його особиста недисциплінованість.

З метою недопущення подібних випадків в майбутньому, командиром військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) прийнято наказ №69 від 03.04.2024 року "Про результати службового розслідування за фактом відсутності належного контролю за місцезнаходженням військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 " відповідно до якого:

- за порушення вимог статті 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на капітана ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення "Сувора догана" (пункт 2 наказу №69);

- начальнику групи персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 , врахувати факт накладеного дисциплінарного стягнення при підготовці проекту наказу про преміювання за березень 2024 року та внести накладене дисциплінарне стягнення до службової картки заступника командира військової частини з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_1 (пункт 5 наказу №69);

- начальнику фінансово-економічної служби головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_2 , врахувати факт накладеного дисциплінарного стягнення при нарахуванні та виплаті грошового забезпечення за березень 2024 року на заступника командира військової частини з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_1 (пункт 7 наказу №69).

На переконання позивача пункти 2, 5, 7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №69 від 03.04.2024 "Про результати службового розслідування за фактом відсутності належного контролю за місцезнаходженням військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 " є протиправними, а тому їх слід скасувати.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону.

Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу", Закон України "Про збройні Сили України", Закон України "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 23.05.1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (частина 4 статті 2 Закону №2232-XII).

Законом України від 24.03.1999 року №551-XIV "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

За стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення (стаття 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

За приписами статті 7 Дисциплінарного статуту ЗСУ застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ).

За статтями 26, 27 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Згідно зі статтею 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана;

г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);

ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);

д) пониження в посаді;

е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);

є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);

ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Статтею 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Статтею 98 Дисциплінарного статуту ЗСУ встановлено, що під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення за видами, встановленими статтею 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

При цьому, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування.

Саме з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення може передувати проведення службового розслідування.

Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року №608, затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок №608).

Згідно з абзацом 4 пункту 2 розділу I Порядку №608 службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Пунктами 1, 3 розділу ІІІ Порядку №608 установлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.

Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.

Відповідно до пунктів 1, 3 розділу ІV Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані:

- дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення;

- виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника;

- розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

За змістом пункту 1 розділу V Порядку №608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.

В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Згідно з вимогами пункту 6 розділу V Порядку №608 після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Пунктом 1 розділу VІ Порядку №608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Згідно з вимогами пункту 3 розділу VІ Порядку №608, якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

У ході розгляду справи судом встановлено, що на позивача накладено дисциплінарне стягнення "сувора догана" за порушення вимог статті 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статті 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Так, статтею 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, які перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, не допускати порушень, пов`язаних із дискримінацією за ознакою статі, сексуальним домаганням, насильством за ознакою статі, правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Відповідно до статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статтями 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна досягається шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; формування правової культури військовослужбовців; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.

Суд звертає увагу, що зазначені норми в оскаржуваному наказі визначають загальні правила поведінки військовослужбовця та не вказують на жодне конкретне порушення позивачем службової дисципліни, з огляду на що, допущено не дотримання вимог статті 98 Дисциплінарного статуту ЗСУ.

При цьому, суд зауважує, що враховуючи наявність досить широкого кола обов`язків, покладених на військовослужбовця статутами, при накладенні на нього дисциплінарного стягнення необхідно конкретизувати, які саме вимоги нормативно-правових актів порушено, як це передбачено пунктом 3 розділу V Порядку № 608.

Норми, які на думку відповідача, порушені позивачем містять загальні визначення з значним переліком обов`язків та принципів, яких має дотримуватися військовослужбовець.

Відповідачем ні в акті службового розслідування, а ні в оскаржуваному наказі не конкретизовані протиправні дії позивача щодо кожного порушення зазначених статей, що свідчить про формальний підхід командира при накладенні дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 .

Таким чином, суд вважає обґрунтованими твердження представника позивача, що із зазначеними в акті службового розслідування №7128 обставинами та підставами притягнення капітана ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності не можна погодитись, оскільки вони жодним чином не конкретизують та не зазначають, які саме порушення та яких конкретних норм допустив позивач при проведенні службового розслідування за фактом уточнення причин та умов неприбуття на лікування за направленням та відсутності солдата ОСОБА_2 .

Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

З урахуванням вищенаведеного та встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку про те, що наказ №69 від 03.04.2024 року в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності не відповідає критерію обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, тому відповідач необґрунтовано притягнув позивача до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, на думку суду, відповідачем при визначенні порушених позивачем норм не дотримано принципу юридичної визначеності.

Юридичну визначеність необхідно розуміти через такі її складові: чіткість, зрозумілість, однозначність норм права; право особи у своїх діях розраховувати на розумну та передбачувану стабільність існуючого законодавства та можливість передбачати наслідки застосування норм права (законні очікування).

Отже, юридична визначеність передбачає, що законодавець повинен прагнути до чіткості та зрозумілості у викладенні норм права. Кожна особа відповідно до конкретних обставин має орієнтуватися в тому, яка саме норма права застосовується у певному випадку, та мати чітке розуміння щодо настання конкретних правових наслідків у відповідних правовідносинах з огляду на розумну та передбачувану стабільність норм права (абзаци четвертий - шостий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 20 червня 2019 року № 6-р/2019) [2].

Конституційний Суд України вказав, що принцип правової визначеності не виключає визнання за органом державної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними. Цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з другого - наявність можливості у особи передбачати дії цих органів (абзац третій підпункту 2.4 пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 1-2/2016).

Повертаючись до спірних правовідносин, суд зазначає, що посилання на норми статей, які містять загальні визначення позбавляє позивача можливості зрозуміти за що саме він має нести відповідальність та як не допустити аналогічних ситуацій у майбутньому.

Суд вважає за необхідне наголосити, що підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, склад якого включає суб`єкт, суб`єктивну сторону, об`єкт і об`єктивну сторону.

Для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності необхідно, щоб був зафіксований факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.

Однак відповідачем не доведено обґрунтованості накладення на позивача дисциплінарного стягнення у виді "сувора догана" за порушення статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статті 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у зв`язку із чим пункт 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №69 від 03.04.2024 "Про результати службового розслідування за фактом відсутності належного контролю за місцезнаходженням військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 ". в частині накладення на заступника командира батальйону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення "Сувора догана" є протиправним та підлягає скасуванню.

Визнанню протиправними та скасуванню також підлягають пункти 5, 7 наказу №69 від 03.04.2024 року, які були прийняті в розвиток пункту 2 вказаного наказу та є похідними.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору та ним не понесено витрат, пов`язаних з розглядом справи, тому судові витрати у даній справі не розподіляються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд-

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати:

- пункт 2 наказу №69 від 03.04.2024 року командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) "Про результати службового розслідування за фактом відсутності належного контролю за місцезнаходженням військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 " в частині накладення на заступника командира батальйону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення "Сувора догана";

- пункт 5 наказу №69 від 03.04.2024 року командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) "Про результати службового розслідування за фактом відсутності належного контролю за місцезнаходженням військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 " в частині врахування факту накладення дисциплінарного стягнення при підготовці проекту наказу про преміювання за березень 2024 року та внесення накладеного дисциплінарного стягнення до службової картки заступника командира військової частини з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_1 ;

- пункт 7 наказу №69 від 03.04.2024 року командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) "Про результати службового розслідування за фактом відсутності належного контролю за місцезнаходженням військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 " в частині врахування факту накладення дисциплінарного стягнення при нарахуванні та виплаті грошового забезпечення за березень 2024 року на заступника командира військової частини з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_1

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач: військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя Свентух Віталій Михайлович