Справа № 380/3112/24
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2024-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/3112/24 пров. № А/857/18509/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Хомин Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року у справі №380/3112/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

суддя в 1-й інстанції ОСОБА_2 ,

час ухвалення рішення 10.06.2024,

місце ухвалення рішення не зазначено,

дата складання повного тексту рішення 18.06.2024,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі апелянт, позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Галамага Наталія Михайлівна, звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі відповідач, ГУ НП у Львівській області), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП у Львівській області №4429 від 12.12.2023 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих працівників Золочівського РВП ГУНП» в частині застосування до заступника начальника сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Золочівського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП у Львівській області №581 о/с від 22.12.2023 «Про особовий склад» про звільнення відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 (у зв?язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) капітана поліції ОСОБА_1 , заступника начальника сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Золочівського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області;

- поновити капітана поліції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Золочівського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області з 22 грудня 2023 року;

- стягнути з ГУ НП у Львівській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 22.12.2023 по день ухвалення судом рішення у справі, без урахування податків та зборів.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що наказом ГУ НП №4429 від 12.12.2023 до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

На підставі цього наказу відповідачем винесено наказ №581 о/с від 22.12.2023 про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби). Стверджує, що відповідач провів службове розслідування без дотримання визначеної статтею 18 Дисциплінарного статуту процедури забезпечення поліцейському права на захист. Окрім того, відповідач не ознайомив позивача із висновком комісії від 08.12.2023. Посилаючись на позицію, викладену у постанові Верховного суду від 26.11.2020 у справі №580/1415/19 зазначає, що такі підстави для звільнення зі служби в поліції, як притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного із корупцією або кримінального правопорушення, не слід ототожнювати із підставами для притягнення до дисциплінарної відповідальності. Зазначає, що станом на час проведення службового розслідування та видання наказів про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення зі служби щодо позивача не було обвинувального вироку про притягнення його до кримінальної відповідальності, який набрав законної сили та який би міг підтвердити факт вчинення позивачем кримінального правопорушення. Вказує, що при визначенні міри дисциплінарного стягнення та при прийнятті спірних наказів відповідачем не вказано мотивів надання переваги обраного виду дисциплінарного стягнення (звільнення зі служби в поліції) і не можливості застосування більш м`якого виду дисциплінарної відповідальності враховуючи обставини справи.

Вважає, що оскаржувані накази видані з порушенням вимог чинного законодавства, тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16.05.2024 у справі №380/3112/24 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначив, що саме у рапорті формулюється порушення, яке може містити ознаки дисциплінарного проступку, що підлягає перевірці під час службового розслідування з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчини вчинення дисциплінарних проступків.

Зміст рапорту вказує на те, що працівниками ТУ ДБР, розташованого у м. Львові в рамках кримінального правопорушення №0000551, розпочатого 29.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України, у порядку ст. 208 Кримінального кодексу України затримано заступника начальника СРПП ВнП №1 Золочівського РВП ГУ НП капітана поліції ОСОБА_1 .

Про обставини вчинення інших порушень, які мають ознаки дисциплінарного проступку у згаданому рапорті не зазначено.

При цьому у висновку службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни зі сторони окремих працівників Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області від 08.12.2023 зазначено і такі дисциплінарні проступки: ОСОБА_1 недотримався порядку застосування портативних відеореєстраторів, зокрема, не забезпечено включення портативного відеореєстратора та ведення безперервної відеозйомки під час здійснення проваджень про адміністративні правопорушення; капітан поліції ОСОБА_1 , виконуючи ряд службових завдань, у електронний рапорт вносив некоректні відомості; виявлено порушення службової дисципліни, що виразилось у невнесені наявної мультимедійної інформації (фото-, відеозапис) обстановки ДТП та внесення інформації про дорожньо-транспортні пригоди.

Апелянт вказує, що дисциплінарна комісія дослідивши порушення, які можуть містити ознаки дисциплінарного проступку, не зазначені у рапорті, на підставі якого призначалось службове розслідування, вийшла за межі предмету розслідування та, як наслідок, зібрала докази з порушенням порядку, встановленого законом.

Разом з тим, висновки службового розслідування ґрунтуються (дублюють) виключно на повідомленні про підозру ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №0000551 та ухвалі слідчого судді про обрання запобіжного заходу.

Апелянт наголосив, що станом на час проведення службового розслідування та видання наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення зі служби, щодо ОСОБА_1 був відсутнім обвинувальний вирок про притягнення його до кримінальної відповідальності, який набрав законної сили, та який зміг би підтвердити факт вчинення позивачем кримінального правопорушення. Згідно зі ст. 62 Конституції України ОСОБА_1 вважається невинуватим у інкримінованому кримінальному правопорушенні. Під час обрання запобіжного заходу в рамках кримінального провадження, слідчий суддя не встановлює винуватість чи невинуватість особи.

Інших фактичних даних чи доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, висновок службового розслідування не містить. З пояснень, які надавали інші працівники поліції в ході службового розслідування винуватість ОСОБА_1 не підтверджується.

Вирішення питання про правомірність притягнення працівника органів поліції до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати склад саме дисциплінарного проступку в його діях.

Між тим, сутність дисциплінарного проступку полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни.

Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Самого лише посилання на загальні вимоги Дисциплінарного статуту, Присяги працівника поліції та Правил етичної поведінки поліцейських недостатньо для належного обґрунтування рішення про застосування такого найсуворішого виду дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби. Необхідно конкретизувати кваліфікацію установленого порушення поліцейським вказаних вимог шляхом чіткого визначення у чому саме полягає таке порушення.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не зауважив, що будь-які інші докази на підтвердження порушення позивачем службової дисципліни, крім матеріалів кримінального провадження, які були добуті в ході службового розслідування та надавали б підстави для висновку про наявність у діях позивача складу саме дисциплінарного проступку у вигляді порушення службової дисципліни, у відповідача відсутні.

Висновок службового розслідування містить посилання виключно на матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України та ухвали слідчого судді.

З висновку службового розслідування слідує, що дисциплінарний проступок, вчинений позивачем, полягав у тому, що його затримано у рамках кримінального провадження та оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Водночас, не зазначається чітко та незрозуміло, яке саме правопорушення мається на увазі. Тобто, констатуючи вчинення позивачем дисциплінарного проступку, відповідачем не встановлено, які саме дії позивача кваліфіковано, як такі, що несумісні з вимогами, які пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейського та принижують авторитет Національної поліції України.

Отже, у висновку службового розслідування відповідачем взагалі не зазначено, що саме порушено позивачем, крім фактів виявлених у ході досудового розслідування.

Факт порушення позивачем саме службової дисципліни відповідачем в ході службового розслідування не встановлений, належними та допустимими доказами не доведений, а відтак, обставини, які встановлені у висновку службового розслідування щодо кримінального правопорушення, які містяться у письмовому повідомленні про підозру, є підставою для звільнення позивача лише за умови наявності вироку суду в межах розгляду кримінального провадження.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відповідач правомірно притягнув позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади, оскільки, в ході службового розслідування не встановлено факт вчинення позивачем саме дисциплінарного проступку.

Дисциплінарна комісія зобов`язана безпосередньо встановити склад дисциплінарного проступку, а не застосовувати інформацію, яка є у матеріалах кримінального провадження, оскільки така інформація встановлена органом досудового розслідування, а не дисциплінарною комісією.

У судовому засіданні в суді першої інстанції представник відповідача не змогла пояснити склад дисциплінарного проступку, який вчинив позивач. Самого лише посилання на загальні вимоги Дисциплінарного статуту, Присяги працівника поліції, Правил №1179, посадової інструкції, чи інших норм чинного законодавства недостатньо для належного обґрунтування рішення про застосування дисциплінарного стягнення. Необхідно конкретизувати кваліфікацію порушення поліцейським вказаних вимог, шляхом чіткого визначення, яке саме діяння вчинив поліцейський, та якою саме нормою заборонено вчиняти відповідне діяння.

Зазначивши, що позивач допустив порушення Присяги працівника поліції, відповідач не довів складу цього дисциплінарного проступку, а обмежився, виключно, констатацією факту, про порушення позивачем Присяги поліцейського (без зазначення в чому полягає таке порушення).

Таким чином, висновки суду першої інстанції про правомірність звільнення ОСОБА_1 не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються доказами, а відтак оскаржуване рішення є незаконним та підлягає скасуванню.

Апелянт просив скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 у цій справі повністю та ухвалити нове про повне задоволення його позову.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Серед іншого, відповідач вказав, що подія, що проявилася у вимаганні та отриманні позивачем неправомірної вигоди стала наслідком його низьких ділових та моральних якостей, недотримання ним вимог Дисциплінарного статуту, ігнорування Закону України «Про Національну поліцію» та Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 №1179.

Виходячи з правового регулювання спірних відносин, позивач, у силу своїх службових обов`язків, зобов`язаний не допускати зв`язків, що ганьблять звання працівника поліції або підривають авторитет поліції, інших відносин, які носять корисливий або протиправний характер.

З огляду на встановленні службовим розслідуванням обставини відповідачем правильно кваліфіковано дії позивача як вчинення дисциплінарного проступку.

Враховуючи тяжкість проступку, наслідки проступку, які фактично підривають довіру та авторитет до органів Національної поліції, відповідач вважає правомірним притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції є правомірним і пропорційним. Дисциплінарний проступок позивача виявився у недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейських. Така оцінка відповідача пов`язана із діями, які були виявлені під час досудового розслідування в рамках кримінального провадження.

Поняття «службова дисципліна» містить в собі не лише обов`язок особи належним чином виконувати свої службові обов`язки, а і обов`язок дотримуватися положень чинного законодавства України та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Факт вчинення встановлених розслідуванням дій підриває авторитет і довіру до поліції як органу, який покликаний захищати життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Рішення у кримінальному провадженні не може свідчити про наявність чи відсутність вини особи у скоєнні дисциплінарного проступку або самого факту скоєння такого проступку, так як у цьому випадку надається правова кваліфікація діям (бездіяльності) особи на підставі Кримінального кодексу України. Предметом цього спору є саме порушення позивачем службової дисципліни.

Наявність судового рішення про визнання особи винною у вчиненні кримінального правопорушення не є визначальною для притягнення такої особи до дисциплінарної відповідальності, адже питання про дисциплінарну відповідальність вирішується за результатами проведення службового розслідування.

У ході службового розслідування не досліджувалось питання наявності або відсутності вини в діях капітана поліції ОСОБА_1 щодо вчинення кримінального правопорушення, а надається правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення ним саме дисциплінарного проступку, при цьому наявність факту притягнення до відповідальності в установленому законом порядку або відсутність такого факту, не спростовує наявність в діях капітана поліції ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку.

При цьому, слід зазначити, що в даному випадку позивачем вчинено діяння, несумісне з займаною ним посадою та яке виходить за межі дисциплінарної відповідальності, оскільки позивачем було скоєно проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Жодним нормативно-правовим актом, що регулює процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування, не встановлено заборони дисциплінарній комісії досліджувати в ході службового розслідування службову діяльність поліцейського, відносно якого проводиться службове розслідування, та за наслідками такої перевірки виявляти недоліки у його діяльності.

Таким чином, під час проведення службового розслідування дисциплінарною комісією під час визначення дисциплінарного проступку зі сторони капітана поліції ОСОБА_1 , з метою вивчення причин та умов, що сприяли вчиненню дисциплінарного проступку працівниками, щодо яких проводиться службове розслідування, в тому числі, встановлення обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність поліцейського, було здійснено перевірку його службової діяльності та належного виконання ним його безпосередніх функціональних обов`язків за займаною ним посадою, під час якої було виявлено ряд недоліків, які не могли бути залишені поза увагою дисциплінарної комісії.

Крім того, на момент проведення службового розслідування позивач мав діюче дисциплінарне стягнення догана, застосоване наказом Золочівського РВП ГУНП від 08.12.2023 №440.

Якщо під час службового розслідування дисциплінарна комісія виявляє й інші порушення в діяльності поліцейського, які не були підставами для призначення такого службового розслідування, але які були вчинені до моменту призначення такого розслідування, то в такому випадку нове службове розслідування не призначається, а оцінка таким порушенням надається в рамках вже призначеного службового розслідування. Якщо ж інші порушення вчинені в часі вже після призначення такого службового розслідування, то це вимагає призначення нового службового розслідування. При цьому, слід зазначити, що в даному випадку позивачем вчинено діяння, несумісне з займаною ним посадою та яке виходить за межі дисциплінарної відповідальності, оскільки позивачем було скоєно проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Підсумовуючи усе викладене, відповідач зазначає, що доводи апеляційної скарги позивача висновків суду першої інстанції не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відтак, ГУНП у Львівській області вважає, що судом першої інстанції правильно і повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги позивача не спростовують доказів, наявних у матеріалах справи.

Апелянт просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримала повністю, просила скасувати рішення суду першої інстанції та задоволити позовні вимоги повністю.

Представник відповідача заперечила проти вимог апеляційної скарги, просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів дійшла переконання, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що аналіз зібраних та досліджених судом доказів повністю підтвердив правильність Висновку службового розслідування та факт порушення позивачем службової дисципліни внаслідок невиконання визначених законом обов`язків поліцейського та недотримання позивачем професійно-етичних норм поведінки поліцейських, що призвело до вчинку, який дискредитує звання поліцейського.

З огляду на встановлені службовим розслідування обставини вчинення позивачем дисциплінарного проступку, що знайшли своє підтвердження під час судового розгляду цієї справи, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції у зв`язку із підтвердженням факту вчинення ним дисциплінарного проступку, тому відсутні підстави для скасування спірних наказів.

Оскільки позовні вимоги про поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимоги про скасування оскаржуваних наказів, які визнані судом правомірними, то в цій частині позовних вимог також відмовлено.

Оцінюючи спірні накази відповідача на відповідність критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, суд першої інстанції висновує, що такі накази прийняті відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та неупереджено, тому є правомірними.

Викладене в сукупності зумовлює висновок суду про безпідставність в цілому позовних вимог ОСОБА_1 , тому в задоволенні позову відмовлено повністю.

Розглядаючи спір апеляційний суд виходить із наступного.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив службу на посаді заступника начальника сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Золочівського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області.

До ГУНП у Львівській області 01.12.2023 надійшов рапорт працівника УГІ ГУНП з приводу можливого порушення службової дисципліни зі сторони окремих працівників Золочівського РВП ГУНП у Львівській області (№РП-206 від 01.12.2023).

Відповідно до вказаного рапорту 01.12.2023 працівниками ТУ ДБР, розташованого у м. Львові спільно з працівниками ЛУ ДВБ НП України, в рамках кримінального провадження №0000551, розпочатого 29.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, був затриманий заступник начальника СРПП ВнП №1 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області капітан поліції ОСОБА_1 за отримання неправомірної вигоди у сумі 10000 гривень від громадянина К. за не притягнення останнього до передбаченої законом відповідальності за здійснення господарської діяльності без державної реєстрації за результатами розгляду анонімного звернення. Капітан поліції ОСОБА_1 на момент отримання неправомірної вигоди перебував поза службою, у цивільному одязі, без вогнепальної зброї.

Капітана поліції ОСОБА_1 затримано в порядку ст. 208 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) та в подальшому поміщено до ІТТ №5 ГУНП у Львівській області.

Працівниками ТУ ДБР, розташованого у місті Львові, 02.12.2023 у рамках кримінального провадження, розпочатого 29.11.2023 за №0000551 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України (далі КК України), капітану поліції ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 03.12.2023 до підозрюваного капітана поліції ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Наказом ГУНП у Львівській області від 04.12.2023 №4300 призначено службове розслідування, створено дисциплінарну комісію та відсторонено від виконання службових обов`язків капітана поліції ОСОБА_1 .

Дисциплінарною комісією у ході проведення службового розслідування надіслано запит старшому слідчому першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) ТУ ДБР, розташованого у м. Львові (вих. №1260/67-2023 від 04.12.2023), у відповідь на який 07.12.2023 за вх. №988 до УГІ ГУНП у Львівській області надійшов лист з копією повідомлення про підозру та ухвали про обрання запобіжного заходу заступнику начальника СРПП відділення поліції №1 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області капітану поліції ОСОБА_1 .

Із змісту вказаного листа від 03.08.2023 вбачається, що старшим слідчим першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Львові) ТУ ДБР, розташованого у місті Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000551 від 29.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що заступник начальника СРПП відділення поліції №1 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області капітан поліції ОСОБА_1 , діючи за попередньою змовою групою осіб з невстановленою досудовим слідством особою з числа працівників відділення поліції №1 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області, будучи працівником правоохоронного органу, 27.11.2023 близько 13:00, перебуваючи у с. Паликорови Золочівського району Львівського області висловив протиправну вимогу ОСОБА_3 , який займається будівництвом будинкових камінів, про надання неправомірної вигоди за непритягнення ОСОБА_3 до юридичної відповідальності за результатами розгляду анонімного звернення. ОСОБА_3 , будучи поставленим в умисно створені ОСОБА_1 та іншою невстановленою досудовим слідством особою з числа працівників відділення поліції №1 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області умови та з метою запобігання шкідливим наслідкам щодо своїх прав і законних інтересів, а саме протиправному притягненні до відповідальності за здійснення робіт, що не забороняються чинним законодавством України, погодився на таку протиправну вимогу та 27.11.2023 близько о 13:00 год передав ОСОБА_1 та невстановленій досудовим розслідування особі з числа працівників Золочівського РВП ГУНП у Львівській області частину неправомірної вигоди у сумі 550 доларів США, що згідно до офіційного курсу НБУ станом на 27.11.2023 становить 19826,4 гривень. В свою чергу, ОСОБА_1 та невстановлена досудовим розслідуванням особа з числа працівників Золочівського РВП ГУНП у Львівській області, отримавши від ОСОБА_3 частину неправомірної вигоди у розмірі 550 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 27.11.2023 становить 19826,4 гривень., висловили вимогу про передачу їм 01.12.2023 другої частини неправомірної вигоди у сумі 10000 гривень. Після цього ОСОБА_1 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_3 , 01.12.2023, близько 17:00, залучивши до своєї злочинної діяльності ОСОБА_4 , перебуваючи на в`їзді до с. Черниця Золочівського району Львівської області, під час зустрічі з ОСОБА_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою одержання неправомірної вигоди для себе та незаконного збагачення, одержав для себе через ОСОБА_4 , на якого вказав як на особу, якій ОСОБА_3 повинен безпосередньо передати грошові кошти другу частину неправомірної вигоди в сумі 10000 гривень за не притягнення ОСОБА_3 до юридичної відповідальності, встановленої законодавством України за результатами розгляду матеріалів звернення анонімного повідомлення про вчинення правопорушення, після чого правоохоронними органами була припинена протиправна діяльність ОСОБА_1 , а предмет неправомірної вимоги вилучено.

Опитати у ході службового розслідування позивача не надалось можливим, оскільки останній від надання будь-яких пояснень відмовився, посилаючись на статтю 63 Конституції України.

За результатами службового розслідування дисциплінарною комісією 08.12.2023 складено висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни зі сторони окремих працівників Золочівського РВП ГУНП у Львівській області.

Відповідно до вказаного висновку, за грубе порушення службової дисципліни, зокрема, вимог пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 18 та ч. 1 ст. 61 Закону України «Про Національну поліцію», ст.ст. 22, 38 Закону України «Про запобігання корупції», підпунктів 1, 6, 13 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VII, абзаців 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 пункту 1 розділу ІІ, пункту 3 розділу IV, абзацу 2 ч. 3, абзацу 3 ч. 4 розділу V Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, пункту 5 розділу ІІ та пункту 2 розділу VII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 №1026, пункту 7 розділу ІХ Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС від 27.04.2020 №357, пункту 6 розділу IV Положення про інформаційно-комунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України», затвердженого наказом МВС України від 03.08.2017 №676, пункту 5 розділу ІІ Інструкції з формування та ведення інформаційної підсистеми «дорожньо-транспортна пригода» інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.07.2020 №533 та підпунктів 1.1 та 1.2 пункту І наказу ГУНІ у Львівській області від 27.04.2023 №1470 «Про покращення службової дисципліни та забезпечення належного інформування», за скоєння вчинку, що підриває та дискримінує авторитет поліції, на підставі пункту 7 ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII, рекомендовано застосувати до заступника начальника СРПП відділення поліції №1 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_1 , (0061971) дисциплінарне стягнення - звільнення зі служби в поліції.

На підставі висновку службового розслідування від 12.12.2023 видано наказ «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих працівників Золочівського РВП ГУНП» №4429, яким до заступника начальника сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Золочівського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом «По особовому складу» від 22.12.2023 №581 о/с до капітана поліції ОСОБА_1 , заступника начальника сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Золочівського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області, відповідно до пункту 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції.

Не погоджуючись з наказами від 12.12.2023 №4429 та від 22.12.2023 №581 о/с, позивач звернувся до суду з даним позовом.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає таке.

Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі Закон №580-VIII, у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону №580-VIII У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України».

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про запобігання корупції», Закону України «Про Національну поліцію», з метою формування в поліцейських почуття відповідальності стосовно дотримання професійно-етичних норм поведінки під час виконання службових обов`язків, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до Національної поліції України наказом Міністерства внутрішніх справ України №1179 від 09.112019 затверджено Правила етичної поведінки поліцейських (далі Правила), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06.12.2016 за №1576/29706.

Ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування (абз. 2 п. 1 розділу І Правил).

За п. 1 розділу ІІ Правил під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен:

- неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

- професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами;

- поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України;

- у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків;

- неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України;

- виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку, не допускати дискримінації в будь-якій формі;

- поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати;

- контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку;

- мати охайний зовнішній вигляд, бути у встановленій формі одягу;

- дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики;

- зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

- інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Своєю чергою, під час виконання службових обов`язків поліцейському заборонено:

- сприяти, здійснювати, підбурювати або терпимо ставитися до будь-яких форм катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання;

- допускати будь-які привілеї чи обмеження за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовною або іншими ознаками, дискримінацію в будь-якій формі;

- використовувати будь-які предмети, на яких зображена символіка політичних партій, та провадити політичну діяльність, висловлювати особисте ставлення до діяльності політичних партій під час виконання службових повноважень, а також використовувати службові повноваження в політичних або особистих цілях;

- розголошувати та використовувати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків, у тому числі після припинення служби в поліції, крім випадків, визначених законом;

- знімати з однострою чи приховувати нагрудний знак (жетон), а також будь-яким іншим чином перешкоджати прочитанню інформації на ньому або фіксуванню за допомогою технічних засобів, крім випадків, коли поліцейський виконує службові обов`язки в режимі секретності в установленому законодавством України порядку;

- перебувати на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння, уживати тютюнові вироби під час безпосереднього виконання службових обов`язків і в невстановленому місці.

Поліцейський повинен дотримуватись субординації у стосунках з колегами, з повагою ставитись до старших за віком.

На підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 №2337-VIII (далі Дисциплінарний статут, Статут, у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 11, ст. 12, ч. 1 ст. 13 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку (п. 4 ст. 14 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником.

Частинами 1-3 ст. 18 Дисциплінарного статуту передбачено, що під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами; 4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень. Факт такої відмови фіксується шляхом складення акта, що підписується членом дисциплінарної комісії, присутнім під час відмови, та іншими особами, присутніми під час відмови.

Частинами 7,8 ст. 19 Дисциплінарного статуту визначено, що у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

Пунктами 1-4 розділу V Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за №1355/32807 визначено, що проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування розпочинається із дня видання наказу про його призначення та завершується в день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка виконує його обов`язки, висновку службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Строк проведення службового розслідування, його продовження, порядок обчислення строку службового розслідування визначаються статтею 16 Дисциплінарного статуту.

Службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Відповідно до п.п. 1, 2, 9 розділу VІ Порядку №893 зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу.

Висновок службового розслідування затверджує керівник, який його призначив, або особа, яка виконує обов`язки керівника.

Згідно з п.п. 1, 2 розділу VІІ Порядку №893, у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування. У разі якщо керівник не уповноважений на застосування дисциплінарних стягнень, він порушує перед старшим прямим керівником клопотання про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.

Застосування до поліцейського, винного в учиненні дисциплінарного проступку, дисциплінарних стягнень та їх виконання здійснюються з урахуванням вимог статей 19-22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Наказ про застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення виконується шляхом його оголошення в органі (підрозділі, закладі, установі) поліції, ЗВО та особистого ознайомлення поліцейського з ним, що здійснюється кадровим підрозділом органу (підрозділу, закладу, установи), ЗВО за місцем проходження служби зазначеним поліцейським. Таке ознайомлення засвідчується шляхом проставляння поліцейським, притягнутим до дисциплінарної відповідальності, підпису, прізвища та ініціалів на останньому аркуші копії наказу, долученої до його особової справи.

У разі відмови особи від ознайомлення з наказом про це складається акт довільної форми, що підписується працівником кадрового підрозділу та іншими присутніми під час відмови особами, який долучається до особової справи поліцейського, притягнутого до дисциплінарної відповідальності.

Однією з підстав для звільнення зі служби в поліції є реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту. Іншою підставою звільнення є набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

Такі підстави для звільнення зі службі в поліції, як притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, не слід ототожнювати із підставами для притягненням до дисциплінарної відповідальності.

Таку позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 07.02.2020 у справі №260/1118/18, від 26.11.2020 у справі №580/1415/19, від 22.02.2023 у справі №200/11036/20-а, від 14.03.2023 у справі №320/1206/21.

Питання притягнення осіб до дисциплінарної відповідальності досліджувалось Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.04.2018 у справі №800/547/17, а також Верховним Судом, зокрема у постановах від 07.02.2020 у справі №260/1118/18, від 28.02.2020 у справі №825/1398/17, від 06.03.2020 у справі №804/1758/18 та від 20.10.2020 у справі №340/1502/19, а також від 22.02.2023 у справі №200/11036/20-а, від 14.03.2023 у справі №320/1206/21. Зокрема, касаційна інстанція дійшла висновку, що вирішення питання про правомірність притягнення працівника органів поліції до дисциплінарної відповідальності, передбачає необхідність з`ясовувати склад дисциплінарного проступку в його діях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію, ці ж самі дії особи отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.

Письмовими доказами, долученими до матеріалів справи підтверджено, що 01.12.2023 працівниками ТУ ДБР, розташованого у м. Львові спільно з працівниками ЛУ ДВБ НП України, в рамках кримінального провадження №0000551 розпочатого 29.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України затримано заступника начальника СРПП ВнП №1 Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_1 за отримання неправомірної вигоди у сумі 10000 грн від громадянина К. за непритягнення останнього до передбаченої законом відповідальності за здійснення господарської діяльності без державної реєстрації за результатами розгляду анонімного звернення.

Водночас, капітан поліції ОСОБА_5 на момент отримання неправомірної вигоди перебував поза службою, у цивільному одязі, без вогнепальної зброї та його затримано в порядку ст. 208 Кримінального процесуального кодексу України та в подальшому переміщено до ІТТ №5 ГУ НП у Львівській області.

Згідно з рапортом від 01.12.2023 начальнику ГУ НП у Львівській області повідомлено про відповідні події та викладено прохання у зв`язку з викладеним на організацію проведення службового розслідування.

Згідно з повідомленням про підозру від 02.12.2023 ОСОБА_1 повідомлено про підозру в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе та третіх осіб за вчинення чи невчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-яких дій з використанням наданих їй влади та службового становища, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України.

03.12.2023 Личаківським районним судом м. Львова до підозрюваного капітана поліції ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

04.12.2023 наказом №4300 «Про призначення службового розслідування, створення дисциплінарної комісії та відсторонення від виконання службових обов`язків» у зв`язку з надходженням до ГУ НП у Львівській області рапорту працівника УГІ ГУНП щодо можливих порушень службової дисципліни зі сторони окремих працівників Золочівського РВП ГУНП у Львівській області, оскільки дана обставина є приводом для призначення службового розслідування, керуючись ст.ст. 14, 15, 26 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 1 розділу ІІ, Розділу ІІІ порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України та п.п. 2, 3 розділу І, п.п. 1, 3 розділу ІІ Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції України, призначено службове розслідування у формі письмового провадження за фактом можливих порушень службової дисципліни, допущених окремими працівниками Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області.

У висновку службового розслідування від 08.12.2023, зокрема, вказано, що в ході проведення службового розслідування опитаний заступник начальника СРПП відділення поліції №1 Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області капітан поліції ОСОБА_1 пояснив, що відповідно до ст. 63 Конституції України від надання пояснень відмовився.

В межах проведення службового розслідування працівниками УПД ГУ НП у Львівській області вивчено службову діяльність заступника начальника СРПП відділення поліції №1 Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_1 та встановлено факти недотримання порядку застосування портативних відеореєстраторів.

В порушення вимог п. 5 розділу ІІ та п. 2 розділу VII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 №1026, капітаном поліції ОСОБА_1 не забезпечено включення портативного відеореєстратора та ведення безперервної відеозйомки під час здійснення проваджень про адміністративні правопорушення (06.11.2023 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченої ч. 1 ст. 178 КУпАП та винесення постанови серії ЕГА №1228704 відносно ОСОБА_6 ; 06.11.2023 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачної ч. 3 ст. 127 КУпАП та винесення постанови серії ЕАТ №8085957 відносно ОСОБА_6 ; 14.11.2023 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП, та винесення постанови серії ЕАТ №8136336 відносно ОСОБА_7 . Також 20.11.2023 позивачем винесено постанову серії БАД №781309 відносно ОСОБА_8 , у графі до «постанови додаються» зазначено про долучення відеофіксації з відеореєстратора службового автомобіля, однак у матеріалах справи таке відео відсутнє).

ОСОБА_1 також не дотримано вимог наказу ВнП №1 Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області від 03.04.2023 №41 та посадової інструкції, затвердженої начальником ВнП №1 (м. Броди) Золочівського РВП ГУНП у Львівській області підполковником поліції Павлом Лихачем 11.05.2023, в частині забезпечення контролю за організацією діяльності щодо використання портативних відеореєстраторів працівниками СРПП ВнП №1 (м. Броди) Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області (на позивача покладено обов`язок ведення журналу обліку видачі, повернення портативного відеореєстратора та карток пам`яті, копіювання цифрової інформації. Встановлено, що відповідний журнал ведеться неналежним чином, зокрема відсутні відмітки відповідальної особи про прийняття, дату і час здавання портативних відеореєстраторів.).

Всупереч п. 7 розділу ІХ Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС від 27.04.2020 №357, п. 6 розділу IV Положення про інформаційно-комунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України» ОСОБА_1 , виконувавши ряд службових завдань, у електронний рапорт вносив недостовірні відомості (у вкладці «особа» зазначав дані ініціаторів формування службового завдання, які являються працівниками поліції, що вказує на порушення службової дисципліни останнім (картки АРМ 102: №106609798 від 11.10.2023; №106606352 від 11.10.2023; №106992482 від 20.10.2023; №106334187 від 04.10.2023; №106334189 від 04.10.2023; №105754125 від 21.09.2023; №106108352 від 29.09.2023; №105973471 від 27.09.2023)).

Згідно з посадовою інструкцією заступника начальника СРПП та наказу ВнП №1 Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області від 03.04.2023 №40 «Про закріплення відповідального працівника з метою забезпечення контролю за станом роботи по лінії дорожньо-транспортних пригод» капітан поліції ОСОБА_1 забезпечує внесення відомостей до ІП «ДТП» ІПНП, а саме вносить картки ДТП згідно наданої інформації поліцейськими, які здійснюють виїзд на подію ДТП. Виявлено порушення службової дисципліни в частині невиконання п. 5 розділу ІІ Інструкції з формування та ведення інформаційної підсистеми «дорожньо-транспортна пригода» інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», що виявилося у внесенні наявної мультимедійної інформації (фото-, відеозапис) обстановки ДТП, що сталася, та унесення інформації про дорожньо-транспортні пригоди, у тому числі з загиблими та травмованими до вказаної підсистеми в термін понад три доби (в період з 01.08.2023 по 30.11.2023 до БД «ДТП» внесено 7 карток про ДТП в період понад три доби від дати події).

У висновку службового розслідування, серед іншого, вказано, що введення правового режиму воєнного стану в Україні є як і безумовною підставою для запровадження посиленого варіанту виконання поліцейськими службової діяльності, так і обставиною, що зобов`язує поліцейського неухильно дотримуватися своїх службових та морально-етичних обов`язків як у робочий, так і поза робочий час та бути завжди готовим до виконання покладених на нього завдань як поліцейського. Вірно служити народові України та за будь-яких обставин підтримувати довіру населення до правоохоронних органів. Також слід зауважити, що введення воєнного стану

Відповідно до п. 4 Наказу ГУ НП у Львівській області від 27.04.2023 №1470 «Про покращення службової дисципліни та забезпечення належного інформування керівникам структурних підрозділів апарату ГУ НП (міжрегіональних підрозділів (за згодою)), стройових підрозділів, районних управлінь, районних відділів, відділів, відділень ГУ НП: усіх рівнів, що займають посади в органах та підрозділів (в т.ч. відокремлених, територіальних) Головного управління наказано забезпечити неухильне виконання вимог Дисциплінарного статуту, зокрема, в частині контролю за дотриманням підлеглими службової дисципліни, аналізу її стану та об`єктивної доповіді керівництву, проведення профілактичної роботи із зміцнення службової дисципліни та запобігання вчиненню підлеглими правопорушень, а у разі їх виявлення вжиття заходів для припинення такого та застосування дисциплінарного стягнення чи порушення клопотання перед уповноваженим керівником.

Серед іншого, також зазначено, що у ході службового розслідування не досліджується питання наявності або відсутності вини в діях капітана поліції ОСОБА_9 щодо вчинення кримінального правопорушення, а надається правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення ним саме дисциплінарного проступку, при цьому наявність факту притягнення до відповідальності в установленому законом порядку або відсутність такого факту, не спростовує наявність в діях позивача складу дисциплінарного проступку.

Водночас, 07.11.2015 позивач присягнув на вірність Українському народові. З тексту присяги вбачається, що присягнув вірно служити Українському народові, дотримуватись Конституції України та законам України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

Крім цього, заступник начальника СРПП відділення поліції №1 Золочівського РВП ГУ НП капітан поліції ОСОБА_1 , відповідно до вимог абз. 1 ч. 3, абз 2 ч. 4 розділу V Правил етичної поведінки поліцейських як керівник повинен бути прикладом дотримання Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, професійно-етичних вимог, основних принципів етичної діяльності та правил поведінки поліцейських, визначених цими правилами, вимагати їх додержання від підлеглих, а також не має права використовувати службове становище в особистих інтересах або інтересах третіх осіб.

Відповідно до абз. 1 розділу 2 Посадових інструкцій заступника начальника СРПП відділення поліції №1 Золочівського РВП ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 (ознайомлений 411.05.2023), ОСОБА_1 у повсякденній діяльності зобов`язаний дотримуватися вимог антикорупційного законодавства, в тому числі правил етичної поведінки, заборон та обмежень, визначених Законом України «Про запобігання корупції» правилами етичної поведінки поліцейських.

Капітан поліції ОСОБА_1 достовірно знав про заборону відповідно до ст.ст. 22, 38 Закону України «Про запобігання корупції» використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди, та про те, що під час виконання своїх службових повноважень зобов`язаний неухильно додержуватися вимог закону та загальновизнаних норм етичної поведінки.

Причинами та умовами, що сприяли вчиненню корупційного правопорушення та невиконання останніми вимог Закону України «Про запобігання корупції», що призвело до вчинення ними дисциплінарного проступку, являється його особиста недисциплінованість, недотримання та небажання застосовувати в службовій діяльності заборони і обмеження, встановлені Законом України «Про запобігання корупції», зокрема, ст.ст. 22, 38 цього Закону, а саме недотримання етичної поведінки, використання своїх службових повноважень або свого становища та пов`язаних з цим можливостей, з метою одержання неправомірної вигоди та бажання незаконно збагатитися.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення враховано тяжкість дисциплінарного проступку, обставин, за яких його допущено, а також скоєння вчинку, що дискредитує та підриває авторитет поліції.

Проаналізувавши сукупність встановлених обставин допущеного ОСОБА_1 , дисциплінарного проступку та те, що замість безумовного виконання закріплених перед поліцією завдань, їх грубо проігнорували, відтак, своїм вчинком дискредитував та підірвав авторитет поліції та поставив під сумнів доцільність свого подальшого проходження служби в органах Національної поліції, дисциплінарна комісія дійшла висновку про необхідність застосування відносно позивача найсуворішого дисциплінарного стягнення, передбаченого ст. 13 Дисциплінарного статуту.

Також у висновку службового розслідування зазначено, що позивач будучи представником правоохоронних органів, зобов`язаний у разі одержання неправомірної вигоди, з метою припинення правопорушення, повідомити про даний факт свого безпосереднього керівника, водночас зобов`язаний зафіксувати дане правопорушення на лінію « 102».

У зв`язку з викладеним, відомості, що стали підставою для призначення та проведення службового розслідування визнано такими, що знайшли своє підтвердження.

У висновку службового розслідування вказано, що підставою для призначення службового розслідування став не факт повідомлення ОСОБА_1 про підозру у скоєнні кримінального правопорушення чи вимагання та отримання неправомірної вигоди, а вчинення ним дій, суть яких полягає у порушенні службової дисципліни, що свідчить про його низькі морально-ділові якості та дій, які суперечить інтересам законності, компрометують звання поліцейського. Наведене указує про реальну наявність у поведінці ОСОБА_1 ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, яка спричинила шкідливі наслідки та причинного зв`язку між ними і дією порушника дисципліни.

Дисциплінарна комісія вказала, що допущені ОСОБА_1 порушення свідчать про дискредитування звання поліцейського внаслідок вчинення корупційного правопорушення.

За результатами проведеного службового розслідування було запропоновано накласти на капітана поліції ОСОБА_1 , заступника начальника СРПП відділення поліції №1 Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Колегія суддів наголошує, що відповідно до приписів п. 4 розділу V Порядку №893 визначено предмет дослідження службового розслідування, зокрема, наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій. З врахуванням викладеного, колегія суддів не погоджується з доводами позивача про вихід дисциплінарною комісією за межі предмета дослідження службовим розслідуванням, у зв`язку з встановленням і інших дисциплінарних порушень в частині виконання службових обов`язків та додержання посадової інструкції.

Крім того, з огляду на викладені вище обставини у Висновку службового розслідування від 08.12.2023, безпідставними є доводи позивача про те, що відповідні висновки, викладені у ньому, ґрунтуються на повідомленні про підозру ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №0000551 та ухвалі слідчого судді про обрання запобіжного заходу.

У висновку службового розслідування чітко наведені норми та приписи, дотримання яких не забезпечив позивач як заступник начальника СРПП відділення поліції №1 Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області та як поліцейський загалом, зокрема на стор. 27-28, 31-33 Висновку службового розслідування, а також у резолютивній частині цього Висновку за скоєння вчинку, що підриває та дискримінує авторитет поліції, а тому апеляційний суд такі аргументи позивача оцінює критично.

Слід також зазначити, що метою проведення службового розслідування не може бути доведення вини вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, адже вина останнього повинна доводитись в судовому порядку. Метою проведення службового розслідування є перевірка і уточнення, в межах наданих повноважень відомостей, які мають значення для встановлення обставин вчинення поліцейськими дисциплінарного проступку, зняття безпідставних звинувачень або підозр.

Колегія суддів звертає увагу, що складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Однак, недотримання поліцейським вимог, що пов`язані з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Таким чином, з огляду на встановленні службовим розслідуванням обставини, враховуючи тяжкість проступку та його наслідки, які, як правильно зазначив відповідач, фактично підривають довіру та авторитет до органів Національної поліції, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Крім викладеного, слід зауважити, що відсутність вироку суду про визнання позивача винним в інкримінованих кримінальних правопорушень не є підставою для скасування оспорюваних наказів, адже його звільнено не за вчинення злочину, а за порушення службової дисципліни. Позивача звільнено не за підозру у вчинення злочину, а за порушення службової дисципліни.

Наявність кримінального провадження, відкритого стосовно особи, яка проходить службу в поліції, не виключає можливості застосування стосовно цієї особи наслідків, передбачених пунктом 6 частини першої статті 77 Закону №580 у разі встановлення під час службового розслідування невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом в постановах від 30.08.2022 у справі №120/8381/20-а, від 14.03.2023 у справі №320/1206/21.

Щодо обрання відповідачем найсуворішого з видів стягнень, що передбачені статтею 13 Дисциплінарного статуту, а саме звільнення зі служби в поліції, колегія суддів враховує, що Верховний Суд сформував висновок щодо застосування означених норм у постановах від 23.11.2023 у справі №420/14443/22 та від 29.02.2024 у справі №260/5566/22.

Згідно усталеної практики Верховного Суду, обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення. Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень (постанови Верховного Суду від 01.04.2020 у справі №806/647/15, від 21.01.2021 у справі №826/4681/18, від 28.10.2021 у справі №520/1578/2020, від 09.02.2022 у справі №160/12290/20 та ін.)

Законом України «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» від 15.03.2022 №2123-IX, який набрав чинності 01.05.2022 Дисциплінарний статут доповнено новим розділом V такого змісту: «Особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану».

Частиною 1 ст. 26 Дисциплінарного статуту визначено, що у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

У разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 29 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Дисциплінарного статуту дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого - звільнення зі служби в поліції.

При цьому із змісту ст. 29 Дисциплінарного статуту слідує, що її положення застосовуються у сукупності з іншими нормами, які визначають загальні критерії та підходи до застосування дисциплінарної відповідальності, а саме з урахуванням положень статі 19 цього статуту, яка регламентує порядок застосування дисциплінарних стягнень.

Оскільки за Дисциплінарним статутом підставою притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, ч. 8 ст. 19 Статуту визначено, що під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Доцільно зазначити, що обираючи той чи інший вид стягнення у порядку, запропонованому законодавцем, від незначного - зауваження до найсуворішого - звільнення зі служби, керівник, ураховуючи характер відповідного проступку, застосовує саме той вид дисциплінарного стягнення, який відповідає суті цього проступку і є йому співмірним.

Водночас застосування ч. 2 ст. 29 Дисциплінарного статуту виключно у поєднанні зі статтею 13, якою визначено перелік видів дисциплінарних стягнень та послідовність їх застосування, виключало б з процедури визначення виду стягнення такого визначального елементу як оцінка характеру самого проступку внаслідок однакового підходу до оцінки різних за ступенем тяжкості проступків та, відповідно, результату обрання виду відповідальності виключно в порядку послідовності.

Беручи до уваги наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення є правомірним і пропорційним, оскільки під час проведення службового розслідування інформація щодо можливих порушень службової дисципліни знайшла своє підтвердження.

Аналогічна правова позиція закріплена у постанові Верховного Суду від 14.03.2024 року у справі №420/11778/22.

Доцільно зауважити, що позивач станом на момент проведення дисциплінарного провадження мав діюче стягнення догану, застосовану наказом Золочівського РВП ГУ НП від 08.12.2023 №440.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що саме за скоєння дисциплінарного проступку до позивача застосовано стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, який відповідає суті цього проступку і є йому співмірним.

За таких обставин, оскільки вчинення позивачем протиправного діяння з проходженням служби в органах поліції є несумісним, і таке діяння суперечить змісту Присяги поліцейського, колегія суддів вважає, що відповідач дійшов обґрунтованого висновку про застосування до позивача за скоєння дисциплінарного проступку стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Оскільки спірні накази відповідають критеріям правомірності за ч. 2 ст. 2 КАС України позовні вимоги щодо їх визнання протиправними та скасування задоволенню не підлягають.

Як вірно вказав суд першої інстанції, оскільки позовні вимоги про поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимоги про скасування оскаржуваних наказів, які визнані судом правомірними, то у цій частині позовних вимог також слід відмовити.

Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги позивача висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Решта доводів та заперечень апелянта, висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст.139 КАС України розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 229, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року у справі №380/3112/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 03.09.24