Справа № 120/3987/18-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2024-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/3987/18-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дончик В.В.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

03 вересня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2018 року позивач, - ФОП ОСОБА_1 , звернулася до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницької області про визнання протиправними дії відповідача під час перевірки 07.06.2017 ФОП ОСОБА_1 .

Також, позивач просив визнати протиправним і скасувати рішення про застосування фінансових санкцій № 29/40/ від 03.07.2017 і податкову вимогу від 03.10.2017 №4292-17 про сплату 17000 грн штрафних (фінансових) санкцій.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 30.01.2019 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Позивач в судове засідання не з`явився, належного представника не направив, разом з тим про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач в судове засідання не з`явився, належного представника не направив, разом з тим про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку в Гайсинській ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області.

Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців позивач здійснює господарську діяльність за КВЕД 41.17 (Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах).

07.06.2017 Головним управлінням ДФС у Вінницькій області, на підставі наказу про проведення фактичної перевірки від 02.06.2017 №1130 та направлень на проведення перевірки від 07.06.2017 №1043 і №1044, здійснено фактичну перевірку суб`єкта господарювання - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час пред`явлення службових посвідчень, направлень на перевірку та вручення копії наказу про проведення фактичної перевірки позивач відмовилась від підпису у направленні на перевірку. Внаслідок чого працівниками податкового органу складено відповідний акт відмови від підпису у направленні на перевірку №29/40/ від 08.06.2017.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме: зберігання алкогольних напоїв (57 пляшок пива) в місці, не внесеному до Єдиного реєстру.

ФОП ОСОБА_1 також відмовилась від підписання акта перевірки, ознайомлення та отримання примірника акта перевірки, про що складено акт відмови від підписання матеріалів перевірки.

Примірник акту перевірки 09.06.2017 відповідачем направлено на адресу ФОП ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку та отримано останньою 14.06.2017.

На підставі вказаного акта фактичної перевірки та відповідно до ст.17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", ГУ ДФС у Вінницькій області прийнято рішення про застосування фінансових санкцій від 03.07.2017 №29/40/, згідно з яким до позивача застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн.

З огляду на несплату ФОП ОСОБА_1 зазначеної суми фінансових санкцій у законодавчо встановлені строки відповідачем сформовано податкову вимогу від 03 жовтня 2017 року № 4292-17.

Вважаючи, що штрафні санкції стосовно неї застосовано неправомірно, вона оскаржила вказані рішення до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції зазначив, що фактичною підставою для прийняття оскаржуваного рішення про застосування фінансових санкцій були виявлені в ході перевірки порушення ФОП ОСОБА_1 норм ст. 1 та ст. 15 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а саме оскаржуване рішення прийнято відповідачем відповідно до абз.12 ч. 2 ст. 17 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Позивач обґрунтовує заявлені позовні вимоги наступним. ФОП ОСОБА_1 вважає рішення про застосування до неї фінансових санкцій протиправним, оскільки їй не було вчасно вручено або направлено екземпляр акту фактичної перевірки, про що, на її думку, свідчить відсутність відповідного запису в книзі для запису рекомендованих поштових відправлень та повідомлень. Крім того, на думку позивача, відповідачем не дотримано законодавчо встановленого терміну для винесення податкового повідомлення рішення, який складає 10 днів з дня вручення платнику податків акта перевірки. З інших підстав позивач не оскаржує рішення відповідача та не спростовує порушення Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, що зафіксовані в акті перевірки.

Відповідно до наказу ГУ ДФС у Вінницькій області №1130 від 02.06.2017 призначено проведення фактичної перевірки суб`єкта господарювання ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_1 , магазин кафе, з 06 червня 2017 року, терміном 10 діб, перевіряємий період з 01.01.2017 (а.с.57 ), при цьому як підстави для проведення такої перевірки вказано норми підпункту 75.1.3 пункту 75.1 ст. 75, підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.

Як свідчать матеріали справи, під час пред`явлення службових посвідчень, направлень на перевірку та вручення копії наказу про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 відмовилась від підпису у направленні на перевірку. Внаслідок чого працівниками податкового органу складено акт відмови від підпису у направленні на перевірку №29/40/ від 08.06.2017 (а.с.59).

За результатами проведеної перевірки складено акт від 08.06.2017 №29/40/, яким встановлено, факт зберігання алкогольних напоїв в асортименті у місці зберігання, яке не внесено до Єдиного державного реєстру місць зберігання, чим порушено вимоги ст. 1, ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (а.с.52-55).

ФОП ОСОБА_1 відмовилась від підписання акта перевірки, ознайомлення та отримання примірника акта перевірки, про що складено акт відмови від підписання матеріалів перевірки (а.с.60). В зв`язку з чим, відповідно до вищенаведених положень пункту 86.5 ст. 86 ПК України ГУ ДФС у Вінницькій області примірник акту перевірки 09.06.2017 направлено на адресу ФОП ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку та отримано останньою 14.06.2017 (а.с.56).

Суд першої інстанції критично оцінив твердження позивачки, що їй не було вчасно вручено або направлено акт фактичної перевірки, про що, на її думку, свідчить відсутність відповідного запису в книзі для запису рекомендованих поштових відправлень та повідомлень, оскільки факт направлення на адресу позивачки екземпляру акту перевірки та його отримання ОСОБА_1 доводиться рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №040, фіскальним чеком від 09.06.2017 (а.с.56) та інформацією з офіційного веб-сайту Укрпошти щодо відстеження поштових відправлень (а.с.101-102).

Разом з тим, надана позивачкою ксерокопія сторінок з книги для запису рекомендованих поштових відправлень та повідомлень містить лише вибіркові відомості щодо поштових відправлень в період з 27.06 по 18.07 (без зазначення будь-яких інших ідентифікаційних даних рік, найменування об`єкта поштового зв`язку), в той час, як достовірними доказами доводиться факт отримання ОСОБА_1 акту перевірки саме 14.06.2017.

Щодо доводів позивачки, що відповідачем не дотримано законодавчо встановленого терміну для винесення податкового повідомлення рішення, який, на думку ФОП ОСОБА_1 , складає 10 днів з дня вручення платнику податків акта перевірки, суд першої інстанції зазначив, що як видно з акту перевірки від 08.06.2017 №29/40/ перевірка проведена не лише на підставі Податкового кодексу України, а також відповідно до положень Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

В зазначеному акті встановлено, що ФОП ОСОБА_1 порушено ст. 1, ст. 15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", а саме встановлено, що алкогольні напої зберігались у місці, яке не внесено до Єдиного державного реєстру місць зберігання.

Разом з цим, суд першої інстанції зауважив, що ні нормами Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", ні положеннями Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 2 червня 2003 року № 790, не встановлено чіткого строку, протягом якого орган, уповноважений застосовувати санкції, має прийняти рішення про їх застосування.

В даному випадку ГУ ДФС у Вінницькій області приймалось саме рішення про застосування фінансових санкцій на підставі та за формою згідно з додатком до вищезазначеного Порядку, а не податкове повідомлення рішення.

З урахуванням вказаного, суд першої інстанції дійшов висновку, що розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та виходячи з доводів позивача, якими ФОП ОСОБА_1 обґрунтовує адміністративний позов, доводи позивача є необґрунтованими, не свідчать про протиправність оскаржуваного рішення від 03.07.2018 №29/40/ про застосування фінансових санкцій на суму 17000,00 грн., а тому адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Відповідно до 19-1.1.14 п. 19-1 ст. 19-1 ПК України (в редакції на час виникнення правовідносин), контролюючі органи здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері.

Згідно з ст. 62 ПК України одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Як передбачено п.75.1. ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пп.75.1.3 п.75.1. ст.75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно з п.80.1 ст.80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Як передбачено пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав - у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Отже, як свідчить правова конструкція підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, в ньому поєднано дві окремі підстави для призначення проведення фактичної перевірки:

- першою підставою є наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення платником податків вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками;

- другою (самостійною, незалежною від першої) підставою є здійснення функцій, визначених законом у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Тобто, норма цього підпункту дозволяє проведення фактичної перевірки, у тому числі на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які в силу приписів статті 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» покладені на ГУ ДФС у Вінницькій області.

Такі висновки суду відповідають правовій позиції, викладеній, зокрема, у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №140/391/19, від 10 квітня 2020 року у справі №815/1978/18

У постанові від 10 квітня 2020 року у справі №815/1978/18, встановивши, що позивач займається діяльністю, яка регулюється Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", Верховний Суд дійшов висновку про те, що контролюючий орган мав право на проведення фактичної перевірки позивача на підставі здійснення контролюючим органом функцій (відповідно до положень статті 19-1 ПК України), визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального та рішення керівника контролюючого органу, а наказ про проведення фактичної перевірки є законним.

Згідно вказаного наказу перевірку призначено з метою здійснення контролю за дотриманням суб`єктом господарювання ПК України, Закону №481/95-ВР від 19.12.1995, Закону №265/95-ВР від 06.07.1995, постанов КМ України №854 від 30.07.1996, №957 від 30.10.2008, постанови Правління НБ України №637 від 15.12.2004, інших нормативно правових актів, які регулюють виробництво, зберігання та обіг спирту етилового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів в Україні та відповідно до статті 20, 61, 62, підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.

Згідно з п.80.5 ст.80 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Відповідно до п.81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

Згідно з абз.8 п.81.1 ст. 81 ПК України у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Як передбачено п.81.3 ст.81 ПК України визначено, що керівники і відповідні посадові особи юридичних осіб та фізичні особи - платники податків під час перевірки, що проводиться контролюючими органами, зобов`язані виконувати вимоги контролюючих органів щодо усунення виявлених порушень законів про оподаткування і підписати акт (довідку) про проведення перевірки та мають право надати заперечення на цей акт (довідку).

Відповідно до п.86.5 ст.86 ПК України, акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності). Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.

У разі відмови платника податків, його законних представників або особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта (довідки), посадовими особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати перевірки не пізніше наступного робочого дня після його складення реєструється в журналі реєстрації актів контролюючого органу і не пізніше наступного дня після його реєстрації вручається або надсилається платнику податків, його законному представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції.

У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта (довідки) перевірки чи неможливості його вручення платнику податків або його законним представникам чи особі, яка здійснювала розрахункові операції з будь-яких причин, такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. У зазначених в цьому абзаці випадках контролюючим органом складається відповідний акт або робиться позначка в акті або довідці про результати перевірки.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, під час пред`явлення службових посвідчень, направлень на перевірку та вручення копії наказу про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 відмовилась від підпису у направленні на перевірку. Внаслідок чого працівниками податкового органу складено акт відмови від підпису у направленні на перевірку №29/40/ від 08.06.2017.

Також, за результатами проведеної перевірки складено акт від 08.06.2017 №29/40/, яким встановлено, факт зберігання алкогольних напоїв в асортименті у місці зберігання, яке не внесено до Єдиного державного реєстру місць зберігання, чим порушено вимоги ст. 1, ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

ФОП ОСОБА_1 відмовилась від підписання акта перевірки, ознайомлення та отримання примірника акта перевірки, про що складено акт відмови від підписання матеріалів перевірки. В зв`язку з чим, відповідно до вищенаведених положень пункту 86.5 ст. 86 ПК України ГУ ДФС у Вінницькій області примірник акту перевірки 09.06.2017 направлено на адресу ФОП ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку. Даний Акт отримано позивачем 14.06.2017, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №040, фіскальний чек від 09.06.2017 та інформацією з офіційного веб-сайту Укрпошти щодо відстеження поштових відправлень

Разом з цим, колегія суддів зауважує, що як вказано судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні, Верховним Судом в постанові від 17.07.2024 (в межах даної справи) та вбачається з матеріалів справи - ФОП ОСОБА_1 вважає рішення про застосування до неї фінансових санкцій протиправним, оскільки їй не було вчасно вручено або направлено екземпляр акта фактичної перевірки. Крім того, на думку позивача, відповідачем не дотримано законодавчо встановленого терміну для прийняття податкового повідомлення-рішення, який складає 10 днів з дня вручення платнику акта перевірки. Окремо ФОП ОСОБА_1 звертала увагу на те, що посадовими особами ГУ ДФС у Вінницькій області не було дотримано порядку проведення фактичної перевірки, а саме наказ, направлення на проведення фактичної перевірки, службові посвідчення не було вручено (пред`явлено) позивачу в установленому законом порядку.

З інших підстав ФОП ОСОБА_1 не оскаржувала рішення контролюючого органу та не спростовувала порушення вимог Закону № 481/95-ВР, що зафіксовані в акті перевірки.

Разом з цим, Верховний Суд в межах постанови від 17.07.2024 в справі №120/3987/18 зазначив, що під час нового розгляду справи суд повинен перевірити законність і обґрунтованість рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 січня 2019 року в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також підстав позову, що були заявлені в суді першої інстанції.

Досліджуючи вказане питання, колегія суддів зазначає, що як вбачається з матеріалів справи предмет і підстава адміністративного позову сформовані лише з урахуванням доводів щодо:

- не вчасного вручення або направлення екземпляра акта фактичної перевірки;

- відповідачем не дотримано законодавчо встановленого терміну для прийняття податкового повідомлення-рішення, який складає 10 днів з дня вручення платнику акта перевірки;

- посадовими особами ГУ ДФС у Вінницькій області не було дотримано порядку проведення фактичної перевірки, а саме наказ, направлення на проведення фактичної перевірки, службові посвідчення не було вручено (пред`явлено) позивачу в установленому законом порядку;

- не дотримано строк перевірки визначений в наказі та направленні на перевірку;

- не враховано, що магазин на час проведення перевірки не працював;

- фактична перевірка відбулась 07.06.2017, а акт складено (зареєстровано) 08.06.2017.

Відповідно до ч.1, 5 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Враховуючи вимоги ч.1, 5 ст.308 КАС України колегія суддів зазначає, що переглядає рішення суду першої інстанції лише в межах підстав позову зазначених в адміністративному позові та з урахуванням доводів апеляційної скарги.

Тобто, в межах, що посадовими особами ГУ ДФС у Вінницькій області не було дотримано порядку проведення фактичної перевірки, а саме наказ, направлення на проведення фактичної перевірки, службові посвідчення не було вручено (пред`явлено) позивачу в установленому законом порядку; фактична перевірка відбулась 07.06.2017, а акт складено (зареєстровано) 08.06.2017; не вчасного вручення або направлення екземпляра акта фактичної перевірки.

Довід щодо фактична перевірка відбулась 07.06.2017, а акт відмови від підпису у направленні на перевірку складений 08.06.2017, не досліджується судом апеляційної інстанції, оскільки не був підставою позову в межах встановлених судом першої інстанції підстав позову та підстав зазначених в адміністративному позові.

Також, підстава зазначена в апеляційній скарзі, а саме акт відмови від підпису у направленні на перевірку складений не на пронумерованому бланку ГУ ДФС у Вінницькій області, без зазначення реквізитів установи, колегія суддів до уваги не бере оскільки вказана обставина не була підставою адміністративного позову.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги (в межах ч.1, 5 ст.308 КАС України), колегія суддів зазначає, що апелянтом ніяким чином не спростовано висновки суду першої інстанції в частині вручення або направлення акту фактичної перевірки, оскільки факт направлення на адресу позивачки екземпляру акту перевірки та його отримання ОСОБА_1 доводиться рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №040, фіскальним чеком від 09.06.2017. Крім того, суд першої інстанції встановлював, що дана інформації підтверджується також інформацією з офіційного веб-сайту Укрпошти щодо відстеження поштових відправлень.

Щодо доводів апелянта в частині дотримання порядку проведення фактичної перевірки, колегія суддів зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, акт про проведення фактичної перевірки датований 08.06.2017. В свою чергу, згідно з п.86.5 ст.86 ПК України, акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності). Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.

У разі відмови платника податків, його законних представників або особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта (довідки), посадовими особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати перевірки не пізніше наступного робочого дня після його складення реєструється в журналі реєстрації актів контролюючого органу і не пізніше наступного дня після його реєстрації вручається або надсилається платнику податків, його законному представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції.

Тобто, дана норма зобов`язує перевіряючи не пізніше наступного дня після перевірки скласти та зареєструвати Акт не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Крім того, підписання Акта здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.

Також, суд зауважує, що у разі відмови від підписання акта (довідки), посадовими особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт такої відмови, а примірник Акта надсилається платнику податків не пізніше наступного дня після його реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, Акт складений 08.06.2017 (на наступний день після закінчення фактичної перевірки). Матеріали справи містять Акт відмови від підписання матеріалів перевірки (а.с.60). Акт фактичної перевірки направлений позивачу рекомендованим повідомленням 09.06.2017 та отримано останнім.

З урахуванням зазначеного, посадовими особами відповідача дотримано процедуру фактичної перевірки в цій частині.

Щодо доводів в частині складання Акту відмови від підпису у направленні на перевірку, а саме дати складання 08.06.2017, колегія суддів зазначає, що абз.8 п.81.1 ст. 81 ПК України передбачає, що у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

В свою чергу, дана норма не передбачає терміну складання вказаного Акту, а тому його затвердження 08.06.2017 не є непереборною обставиною, яка має трактуватись як порушення процедури перевірки, що нівелює встановлені перевіркою порушення.

Щодо доводів апелянта в частині непред`явлення документів на проведення перевірки та посвідчень перевіряючих, колегія суддів до уваги не бере, оскільки осіб до перевірки допущено (тобто не використано право передбачене абз.5 п.81.1 ст.81 ПК України - Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки). Крім того, як вбачається з матеріалів справи позивач зазначала, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пред`явили посвідчення. В свою чергу, особами, що здійснювали перевірку та складали відповідні Акти, були саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Інші особи не зазначені ні в будь-якому акті ні в направленні на проведення фактичної перевірки.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апелянта в цій частині також не знайшли свого підтвердження. Тобто, рішення суду першої інстанції є вмотивованим в межах предмету та підстав адміністративного позову та скасуванню не підлягає.

Також, ЄСПЛ у п.36 по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).

Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо відмови у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 січня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачений ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Смілянець Е. С.