Справа № 243/3257/24
Суддя: Сидоренко І. О.
Дата ухвалення: 2024-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єд.унік.№243/3257/24
Провадження№2-а/243/25/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2024 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Сидоренко І.О.,

за участю секретаря Зубкова В.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції Батальйону патрульної поліції в м. Краматорськ та Слов`янськ Головного управління національної поліції в Донецькій області, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник, адвокат Статіва Олена Володимирівна, з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції Батальйону патрульної поліції в м. Краматорськ та Слов`янськ Головного управління національної поліції в Донецькій області, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 657846 від 22.04.2024. Позовна заява обґрунтована тим, що 22.04.2024 о 08-55 год., за адресою: Донецька область, Краматорський район, с. Черкаське, вул. Шевченка, біля буд.9, позивач, рухаючись по проїзній частині на своєму авто, а саме: транспортний засіб HYUINDAI SANTA FE, реєстраційний номер НОМЕР_1 з товаришем ОСОБА_3 , знаходився на пасажирському сидінні першого ряду, а його товариш, перебував за кермом, оскільки позивач, постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03.11.2023 був позбавлений права керування транспортним засобом на строк 1 рік. Поліцейським взводу № 2, роти № 4 БПП в м. Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області, сержантом Департаменту патрульної поліції Смульським Я.С. (далі - уповноважена особа), за вказаною вище адресою, було зупинено транспортний засіб HYUINDAI SANTA FE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить позивачеві. Позивачеві та його товаришу почергово було запропоновано вийти із транспортного засобу та пред`явити водійське посвідчення. Після пред`явлення позивачем водійського посвідчення, воно було вилучено працівниками національної поліції, про що було складено відповідний акт, оскільки позивач, постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03.11.2023 був позбавлений права керування транспортним засобом на строк 1 рік. У результаті було складено постанову серії ДП18 № 657846 від 22.04.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (далі - постанова). Згідно п. 5 постанови, керуючи транспортним засобом HYUINDAI SANTA FE, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 , 22.04.2024 о 08 год. 31 хв., в Донецькій області, Краматорський район, смт. Черкаське, вул. Шевченко, біля буд. 9, водій ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснював рух на т.з. HYUINDAI SANTA FE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , при цьому 03.11.2023 Слов`янським міськрайонним судом Донецької області його строком на один рік було позбавлено права керування транспортним засобом, як наслідок він порушив вимоги п. 2.1.а ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП. Керуючись ст.ст. 33, 284 КУпАП, уповноважена особа постановила: застосувати до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20400,00 грн. До постанови було долучено рапорт, який в розпорядженні позивача відсутній. Позивачу про існування рапорту відомо тільки з постанови, його зміст позивачу не відомий. Позивач з постановою не згоден, оскільки, на момент зупинення транспортного засобу, за кермом знаходився не позивач, що перебував у цей момент на передньому пасажирському сидінні, а його товариш ОСОБА_3 . Позивач з постановою не погоджується, та вважає, що вона є протиправною та такою, що підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі. Посилаючись на приписи ч. 3 ст. 283 КУпАП зазначає, що у оскаржуваній постанові не зазначено жодних технічних записів, якими би здійснювалася фото фіксація або відеозапис правопорушення, на підтвердження факту перебування позивача саме за кермом транспортного засобу, а не на пасажирському місці. У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами ст.ст. 73, 74 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення. Вказаний висновок зроблено з урахуванням правової позиції Верховного Суду у постанові від 13.02.2020 у справі № 524/9716/16-а. Будь-яких інших належних, достатніх та допустимих доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, на підтвердження обставин, викладених у постанові серії ДП18 № 657846 від 22.04.2024 про порушення позивачем п. 2.1.а ПДР України матеріали, які перелічені у постанові не містять, як і доказів які б указували на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП. Доказів здійснення позивачем факту правопорушення, за ч. 4 ст. 126 КУпАП, а саме факту знаходження позивача за кермом транспортного засобу оскаржувана постанова не містить.

Враховуючи наведене, просить суд визнати дії відповідача протиправними та скасувати постанову серії ДП18 № 657846 від 22.04.2024 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, та накладення на останнього штрафу у розмірі 20400,00 грн, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Позивач та представник позивача про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, проте не використали свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, представником позивача надано суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність та відсутність позивача та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представники відповідачів у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Представником відповідача Департаменту патрульної поліції надано відзив на позовну заяву, за змістом якого позовні вимоги не визнаються в повному обсязі. На обґрунтування своєї позиції представник відповідача зазначає, що, 22.04.2024 в смт. Черкаське, Краматорський район, Донецька область, по вул. Шевченко, біля буд. 9, приблизно о 08-38 год. екіпажем патрульної поліції Циклон 504, у складі: поліцейського взводу № 2 роти № 4 БПП в містах Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП сержанта поліції Смульського Я.С., інспектора взводу № 2 роти № 4 БПП в містах Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , інспектора взводу № 2 роти № 4 БПП в містах Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 , виконуючи бойове розпорядження відповідно до п. 7 ст. 8 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» було зупинено транспортний засіб Hyundai Santa Fe з номерним знаком НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , з метою перевірки у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, документів у осіб, які перебувають у автомобілі, а в разі потреби проведення огляду речей, транспортного засобу та багажу. Було встановлено, що 03.11.2023 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ч. 1 ст. 130 КУпАП (справа № 243/6040/23 дата набрання законної сили 13.02.2024) за що на позивача було накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме, порушення вимог п. 2.1а ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 126 КУпАП було прийнято рішення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 657846 від 22.04.2024 (далі постанова), щодо позивача. Відповідно до ст. 279 КУпАП, розгляд справи почався з представлення інспектора, інспектор оголосив, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснив особі, що брала участь у розгляді справи, її права і обов`язки: ст.ст. 268, 287-289, 307, 308 КУпАП, ст. 63 Конституції України, про що свідчить підпис позивача в самій постанові. Відповідно до ст. 285 КУпАП позивача було ознайомлено зі змістом постанови та вручено її копію, про що свідчить підпис позивача в самій постанові. Відповідач вважає, що твердження представника позивача про те, що ОСОБА_1 , 22.04.2024 о 08-55 год., за адресою: Донецька область, Краматорський район, с. Черкаське, вул. Шевченка, біля буд. 9, рухаючись по проїзній частині на своєму авто, а саме: транспортний засіб Hyundai Santa Fe, реєстраційний номер НОМЕР_1 з товаришем ОСОБА_3 , знаходився на пасажирському сидінні першого ряду, а його товариш перебував за кермом, оскільки позивач постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03.11.2023 був позбавлений права керування транспортним засобом на строк 1 рік, не відповідають дійсності, а наводяться представником позивача з метою введення суду в оману для уникнення адміністративної відповідальності позивачем. Зазначає, що на відеозаписі з персонального відеореєстратора поліцейського Motorola VB400 № 474874, який додається до відзиву на позовну заяву о 08-36 год. чітко зафіксовано, що транспортний засіб Hyudai Santa Fe з номерним знаком НОМЕР_1 ще здійснює рух по проїзній частині до моменту повної зупинки, вікно зі сторони місця сидіння водія відчинено, тобто можна зробити висновок, що пасажир та водій не змінюють своїх місць для сидіння. Одразу після повної зупинки вищевказаного транспортного засобу, відчиняються двері зі сторони місця сидіння водія та до поліцейських з автомобіля виходить саме позивач, пред`являючи документи для перевірки, тобто твердження про те, що на момент зупинки транспортного засобу поліцейськими, керував вищезазначеним автомобілем товариш позивача, не є достовірним. Виходячи з відеозапису о 08 год. 39 хв. 40 сек. позивач задає питання співробітнику поліції, «навіщо його зупинили», тобто проти самого факту керування транспортним засобом не заперечує, повідомляє, що керував транспортним засобом, будучі позбавленим права керування, тому що йому потрібно будувати храм. Виходячи з відеозапису, відповідно до діючого законодавства, поліцейський ознайомлює позивача з його правами, як особи яка притягається до адміністративної відповідальності, проводить розгляд адміністративної справи та ознайомлює позивача з винесеною відносно останнього постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 657846 від 22.04.2024.

У зв`язку з вищевикладеним відповідач просить суд постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 657846 від 22.04.2024 залишити без змін, а позовну заяву позивача залишити без задоволення.

Представником позивача надано відповідь відзив, за змістом якої представник позивача ознайомившись із відзивом на позовну заяву зазначає наступне, у відзиві відповідач вказує, що співробітниками поліції було зупинено транспортний засіб, що належить позивачеві на підставі виконання бойового розпорядження, відповідно до п. 7, ст. 8 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану». Представник позивача посилаючись на положення п. 7 ст. 8 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», п. 10 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 № 1456 та ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» вважає, що не було підстав для зупинення транспортного засобу позивача, фактично зупинка була здійснена працівниками патрульної поліції безпідставно. Конкретна підстава для зупинки транспортного засобу позивача не була озвучена ані на відео, ані вказана у постанові, ані у відзиві відповідача. На момент зупинки транспортного засобу працівниками поліції не було зафіксовано порушення ПДР, а отже причин, для зупинки транспортного засобу, що належить позивачеві не було.

Щодо тверджень стосовно відеозапису персонального відеореєстратора поліцейського Motorolа VB400 # 474874 зазначає наступне. Переглядаючи початок запису, а саме 10 секунду (08 год. 35 хв. 58 сек.), можна побачити, що транспортний засіб взагалі стоїть на місці, потім, по вказівкам співробітників патрульної поліції здійснює рух по обочині проїзної частини на відстані декількох метрів. З відповідних кадрів відео фіксації неможливо зробити жодних висновків, щодо керування транспортним засобом саме позивачем. Тобто на відео не зафіксований рух транспортного засобу по дорогам загального користування, а під час зйомки, виявлено факт виходу позивача з місця водія транспортного засобу, коли той стояв на місці та не знаходився у русі. При цьому, сам відеозапис декілька разів переривається. Знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), що мало місце у випадку з позивачем, у тому числі на відео не є доказом вчинення останнім адміністративного правопорушення, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна.

Щодо самого відеозапису як належного доказу по справі зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваної постанови стало керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, чим порушено п. 2.1 «а» ПДР України, тобто за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП. Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Приписами ч. 3 ст. 283 КУпАП передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 17.07.2019 у справі № 295/3099/17 та від 13.02.2020 у справі № 524/9716/16. Оскаржувана постанова не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозаписи, подані відповідачем на підтвердження порушення позивачем правил дорожнього руху, в зв`язку з чим надані відеозаписи не відповідають критеріям належності та допустимості, а тому не можуть бути прийняті судом.

Щодо визнання факту керування транспортним засобом, будучи позбавленим права керування транспортним засобом зазначає наступне. По-перше на відеозаписі (08 год. 39 хв. 40 сек.) позивач задає питання співробітнику поліції, проте, яке саме, чітко почути не можливо, через сторонній шум від проїжджаючого у цей час транспорту, по друге, навіть сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє останнього від доведення правомірності свого рішення. Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй Постанові від 08.07.2020 по справі № 177/525/17. Інших доказів, які б підтверджували вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, відповідачем не надано. Позивач вважає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень діяв не у спосіб, що визначений законами та Конституцією України та всупереч ст. 77 КАС України не виконав обов`язку щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення.

Суд, з`ясувавши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини.

22 квітня 2024 року поліцейським взводу № 2 роти № 4 БПП в містах Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП сержантом поліції Смульським Я.С. винесено оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 657846, зі змісту якої слідує, що 22.04.2024 о 08 год. 38 хв., в Донецькій області, Краматорський район, смт. Черкаське, вул. Шевченко, біля буд. 9, водій ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснював рух на т.з. HYUINDAI SANTA FE, н.з. НОМЕР_1 , при цьому 03.11.2023 Слов`янським міськрайонним судом Донецької області строком на 1 рік був позбавлений права керування транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 2.1.а ПДР України.

Вказаною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20400,00 грн.

Також відповідачем до відзиву на позовну заяву долучено рапорт, витяг з системи Адмінпрактика, постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 листопада 2023 року, відеозапис.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 цього Закону унормовано, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, порушення яких є підставою для відповідальності згідно із законодавством (п.п. 1.1., 1.9. Правил).

Відповідно до п. 2.1а ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних та суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення, що є необхідними і достатніми для притягнення особи до юридичної відповідальності.

Згідно ч. 4 ст. 126 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Визначення терміну «керування транспортним засобом» наведено в п. 27 постанові Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Верховний Суд у своїй постанові № 404/4467/16-а від 20 лютого 2019 року зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, також повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до абзацу першого пункту 5 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу XV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів (абз.4 п.24 постанови).

Згідно з ч. 1 ст. 72, ст. 73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Як слідує з оскаржуваної постанови, 22.04.2024 о 08 год. 38 хв., в Донецькій області, Краматорський район, смт. Черкаське, вул. Шевченко, біля буд. 9, водій ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснював рух на т.з. HYUINDAI SANTA FE, н.з. НОМЕР_1 , при цьому 03.11.2023 Слов`янським міськрайонним судом Донецької області строком на 1 рік був позбавлений права керування транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 2.1.а ПДР України.

Як слідує зі змісту позовної заяви, позивач заперечує, що керував транспортним засобом у зазначений в оскаржуваній постанові час та місці, як слідує зі змісту відзиву на позовну заяву відповідач вважає доводи позивача не обґрунтованими та на підтвердження факту керування вказаним вище автомобілем саме позивачем, відповідачем до відзиву додано відеозапис з персонального відеореєстратора поліцейського. Однак, наданий відповідачем відеозапис не може вважатися належним доказом інкримінованого позивачу правопорушення та не досліджується судом, оскільки в порушення вимог ч. 3 ст. 283 КУпАП в оскаржуваній постанові не зазначено відомостей про технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис. Суд наголошує, що приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справі № 524/5536/17, від 17 липня 2019 року, у справі № 295/3099/17, від 24 липня 2019 року, у справі № 161/10598/16-а, від 13 лютого 2020 року у справі № 524/9716/16-а, від 19 лютого 2020 року у справі № 607/3394/17, від 27 лютого 2020 року, у справі № 344/4629/16-а.

В контексті наведеного Верховний Суд у постанові від 05 березня 2020 року у справі № 607/7987/17 зауважив, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, наданий відповідачем відеозапис, на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова серії ДП18 № 657846 від 22 квітня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не містить посилання на такий технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис, що нівелює доказове значення наданого відповідачем відеозапису.

Окрім того, суд не приймає в якості належного доказу рапорт поліцейського взводу № 2 роти № 4 БПП в містах Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП сержанта поліції Смульського Я.С., який був наданий разом з відзивом на позовну заяву, оскільки з урахуванням відсутності об`єктивного підтвердження іншими доказами, суд не вважає рапорт достатнім та безсумнівним підтвердженням вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, адже рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28 травня 2020 року у справі № 524/4668/17, від 20 травня 2020 року у справі № 524/5741/16-а.

Інші належні та допустимі докази на підтвердження правомірності прийнятої відповідачем постанови серії ДП18 № 657846 від 22 квітня 2024 року про накладення адміністративного стягнення, відповідачем, як того вимагає ч. 2 ст. 77 КАС України, суду не надані.

Слід також зазначити, що саме по собі описання адміністративного правопорушення в постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути належним доказом його вчинення, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки така по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує його фіксування. Таким чином, сам факт складання постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

Відтак, суд вважає, що на виконання ч. 2 ст. 77 КАС України суб`єктом владних повноважень не було доведено правомірність спірного рішення.

Згідно частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 08 липня 2020 року в справі № 463/1352/16-а.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

За таких обставин суд вважає, що в діях позивача відсутня подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За правилами ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 139 КАС України, з відповідача - Департаменту патрульної поліції, який є суб`єктом владних повноважень на користь позивача необхідно стягнути понесені ним документально підтверджені витрати на оплату судового збору у сумі 605,60 грн.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 19, 62 Конституції України, ст. ст. 2, 6, 9, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 257, 286, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції Батальйону патрульної поліції в м. Краматорськ та Слов`янськ Головного управління національної поліції в Донецькій області, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 657846 від 22 квітня 2024 року, складену поліцейським взводу № 2 роти № 4 БПП в містах Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП сержантом поліції Смульським Ярославом Сергійовичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 20400,00 грн. скасувати та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (ідентифікаційний код юридичної особи: 40108646, місцезнаходження: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду І.О. Сидоренко