Справа № 440/7154/24
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2024-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 р.Справа № 440/7154/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Крайчинського Сергія Станіславовича, Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 р. (ухвалене суддею Костенко Г.В.) по справі № 440/7154/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубнигаз-Трейдинг"

до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Крайчинського Сергія Станіславовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лубнигаз-Трейдинг» (в подальшому ТОВ «Лубнигаз-Трейдинг») звернулося до суду з адміністративним позовом до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Крайчинського С.С., в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинського С.С. ВП № 75212588, винесеної 04.06.2024 р., про стягнення з боржника основної винагороди в розмірі 10090414,05 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 р. задоволено

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 р. та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Конституції України, Закону України "Про виконавче провадження", Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, третя особа подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 р. та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Закону України "Про виконавче провадження", Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності ринку природного газу», Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Позивач подав до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Крайчинського С. С., в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою технічного запису не здійснювалося.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційних скарг підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що ТОВ «Лубнигаз-Трейдинг» зареєстровано як юридична особа, основним видом діяльності якого є: 35.23 Торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1581 від 29.11.2022 р., відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", ТОВ "Лубнигаз-Трейдинг" включено до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу.

21.05.2024 р. Господарським судом Полтавської області на виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 14.03.2024 р. та ухвали Східного апеляційного Господарського суду від 16.05.2024 р., які набрали законної сили 16.05.2024 р., видано наказ № 917/704/23 про стягнення з ТОВ "Лубнигаз-Трейдинг" на користь ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" основного боргу в розмірі 62277229,42 грн., пені в розмірі 16126290,51 грн., 3% річних 1630780,50 грн., інфляційних втрат в розмірі 8151235,39 грн., штрафу в розмірі 11794847,70 грн., судового збору в розмірі 923756,99 грн.

ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" звернулося до приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Крайчинського С.С. із заявою про початок примусового виконання наказу від 21.05.2024 р., виданого Господарським судом Полтавської області, про примусове виконання рішення по справі № 917/704/23.

За результатами розгляду вищевказаної заяви постановами приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Крайчинського С.С. від 04.06.2024 р. відкрито виконавче провадження № 75212588 з виконання вищевказаного наказу та стягнуто з ТОВ "Лубнигаз-Трейдинг" основну винагороду державного приватного виконавця в розмірі 10090414,05 грн.

Не погоджуючись із в постановою відповідача про стягнення з ТОВ "Лубнигаз-Трейдинг" основної винагороди в розмірі 10090414,05 грн., позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем при визначені розміру основної винагороди безпідставно взято до обрахунку суму боргу в розмірі 34083904,24 грн., яка підлягає врегулюванню за Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», та за яку не стягується виконавчий збір/основна винагорода приватного виконавця, у зв`язку з чим оскаржувана постанова про стягнення з боржника основної винагороди від 04.06.2024 р. ВП № 75212588 необґрунтована та підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 р. № 1404-VІІІ (в подальшому Закон № 1404-VІІІ), примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Основна винагорода, яка встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). (абз. 1 ч. 7 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

Відповідно до п. 12 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 р. № 643, розмір основної винагороди приватного виконавця становить 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору (ч. 3 ст. 45 Закону № 1404-VІІІ).

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VІІІ, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно із ч. 1 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ, державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно із п. 6 ч. 5 ст. 27 Закону № 1404-VIII, виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 34 Закону № 1404-VIII, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі, якщо сума, що стягується, підлягає врегулюванню відповідно до процедур, передбачених Законом України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", за умови перебування боржника в реєстрі підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу.

Згідно із ч. 11 ст. 35 Закону № 1404-VIII, у випадку, передбаченому пунктом 15 частини першої статті 34 цього Закону, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій до виключення боржника з реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу". У разі поновлення виконавчого провадження, зупиненого на підставі пункту 15 частини першої статті 34 цього Закону, виконавче провадження повторному зупиненню з таких підстав не підлягає.

Статтею 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" від 14.07.2021 р. № 1639-IX (в подальшому Закон № 1639-IX) встановлено, що дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості за придбаний у НАК "Нафтогаз України" природний газ, послуги з його розподілу і транспортування та виключно на суб`єктів ринку природного газу, що включені до Реєстру.

Реєстр підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу (далі - Реєстр) - відкритий загальнодоступний перелік підприємств та організацій, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (абз. 17 ст. 1 Закону № 1639-IX).

Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону № 1639-IX, для участі у процедурі врегулювання заборгованості суб`єкти ринку природного газу включаються до Реєстру, який веде Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 1639-IX, для включення до Реєстру суб`єкти ринку природного газу подають до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, заяву, до якої додаються відповідні документи. Рішення про включення або про відмову у включенні до Реєстру приймається Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та оприлюднюється на її офіційному веб-сайті.

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що передумовою застосування пункту 6 частини п`ятої статті 27 Закону № 1404-VІІІ є той факт, що боржник має статус суб`єкта, на якого поширюється дія Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», тобто, сам факт примусового стягнення заборгованості з боржника (оператора газорозподільної системи) автоматично не свідчить про наявність підстав для застосування пункту 6 частини 5 статті 27 Закону № 1404-VІІІ.

Судовим розглядом встановлено, що після відкриття відповідачем 04.06.2024 р. виконавчого провадження ВП № 75212588 листами ТОВ «Лубнигаз-Трейдинг» від 05.06.2024 р. вих. № 90/0 та вих. № 90/1 повідомлено відповідачу, що ТОВ «Лубнигаз-Трейдинг» включено до Реєстру та, що сума заборгованості в розмірі 34083904,24 грн. підлягає врегулюванню, відповідно до Закону № 1639-IX.

Після встановлення факту, що заборгованість в розмірі 34083904,24 грн. підпадає врегулюванню, відповідно до Закону № 1639-IX, постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Крайчинського С.С. від 07.06.2024 р. ВП № 75212588 зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу № 917/704/23, виданого 21.05.2024 р. Господарським судом Полтавської області, в межах суми стягнення 34083904,24 грн.

Крім того, постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Крайчинського С.С. від 07.06.2024 р. ВП № 75212588 знято арешт з майна та коштів боржника, що накладений постановами приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Крайчинського С.С. від 04.06.2024 р. ВП № 75212588 на суму 34083904,24 грн. та відповідно зменшено розмір основної винагороди приватного виконавця, а саме до 6682023,62 грн., оскільки сума боргу за виконавчим документом, з урахуванням зменшення в розмірі 34083904,24 грн., складає 66820236,27 грн.

Тобто, відповідачем самостійно зменшено суму основної винагороди приватного виконавця після отримання обґрунтованої інформації, що заборгованість в розмірі 34083904,24 грн. підлягає врегулюванню, відповідно до Закону № 1639-IX.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що відповідачем при визначенні розміру основної винагороди безпідставно взято до обрахунку суму боргу в розмірі 34083904,24 грн., яка підлягає врегулюванню за Законом України № 1639-IX та за яку не стягується виконавчий збір/основна винагорода приватного виконавця, оскільки станом на 04.06.2024 р. (дату винесення відповідачем оскаржуваної постанови) у відповідача була відсутня інформація, що позивач перебував в Реєстрі та мав заборгованість у розмірі 34083904,24 грн., яка підлягає врегулюванню, відповідно до Закону № 1639-IX.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення позову ТОВ "Лубнигаз-Трейдинг".

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм матеріального права.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційні скарги Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Крайчинського С.С. та Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" задовольнити, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 р. скасувати та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог з ТОВ "Лубнигаз-Трейдинг".

Одночасно суд апеляційної інстанції відмовляє в задоволенні вимоги приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Крайчинського С.С. про стягнення з ТОВ "Лубнигаз-Трейдинг" на його користь судового збору в розмірі 45420 грн. за подання апеляційної скарги, оскільки ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачена можливість відшкодування з позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, на користь суб`єкта владних повноважень витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справіРуїс Торіха проти Іспанії(RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Керуючись ст. ст. 139, 229, 243, 271, 287, 308, 313, 315, 317, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Крайчинського Сергія Станіславовича, Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 р. по справі № 440/7154/24 скасувати.

Прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубнигаз-Трейдинг".

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. .

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич О.А. Спаскін