Справа № 480/3961/24
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2024-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 вересня 2024 року Справа № 480/3961/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Глазька С.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 480/3961/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 (далі - позивач), звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач 2) , у якій просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди навчання з 01.09.1990 по 26.02.1992 та періоди роботи з 01.11.2000 по 30.11.2000, з 01.07.2010 по 31.12.2010, з 26.12.2023 по 02.04.2024, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 02.03.1992;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу періоди роботи з 20.03.1993 по 26.12.1995, з 01.12.2000 по 13.09.2001 згідно довідки №98 від 01.04.2024 за Списком №2 та трудової книжки НОМЕР_1 від 02.03.1992;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії та перехід на інший вид пенсії, а саме з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, з дати звернення із заявою про призначення пенсії, а саме з 02.04.2024.
Вважаючи, що винесення вищевказаного рішення відповідачем здійснено не на підставі та не у спосіб, визначений законодавством, що порушує права та охоронювані законом інтереси, позивач звернулася до суду.
Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Представником Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області надано суду відзив на позовну заяву, у якому проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні, зокрема, зазначивши, що 02.04.2024 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою про перерахунок пенсії перехід на інший вид пенсії, а саме з пенсії по інвалідності на пенсію за віком згідно Списку № 2. Згідно норм частини третьої ст. 45 Закону 1058 переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви з усіма необхідними документами та на підставі документів, що містяться в пенсійній справі на час переведення, а також додаткових документів, які додаються до заяви..
За даними електронної пенсійної справи ОСОБА_1 до заяви долучено сканкопії паспорта, коду, свідоцтва про шлюб, довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 01.04.2024 № 98, сканкопіъ наказів від 27.12.1995 № 304/3 та від 14.04.2001 № 226/13 Про затвердження результатів атестації робочих місць за умовами праці, індивідуальні відомості про застраховану особу форма ОК-5 .
Відповідно до статті 114 Закону 1058 пенсія за віком на пільгових умовах призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Виходячи з вищенаведеного, відділом перерахунків пенсій №2 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення про відмову в проведенні перерахунку пенсії, оскільки позивач станом на 02.04.2024 не досягла зазначеного віку та згідно наданих документів стаж на зазначених роботах становить 09 років 10 місяців 1 день (страховий стаж 31 рік 2 місяці 28 днів враховано згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу форма ОК-5 по 25.12.2023).
Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області у встановлений судом строк відзиву на позов не надало, про причини неподання відзиву суд не повідомило. З огляду на положення ч. 6 ст. 162 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.
Разом з тим, на виконання вимог ухвали суду від 10.02.2023, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області надав документи, які витребував суд.
Судом встановлено, що 02.04.2024 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області із заявою про перехід на інший вид пенсії, а саме з пенсії по інвалідності на пенсію за віком за Списком № 2, до якої було додано документи, які підтверджують її право на пенсію на пільгових умовах (а.с.42).
Заява про призначення пенсії була передана для розгляду та прийняття відповідного рішення за принципом екстериторіальності до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.
Рішенням відділу перерахунків пенсій №2 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області позивачу відмовлено у проведенні перерахунку пенсії, у зв`язку з недосягненням необхідного віку відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та відсутністю необхідного стажу роботи зі шкідливими та важкими умовами праці. У рішенні зазначено, що згідно наданих документів, стаж позивача на зазначених роботах становить 09 років 10 місяців 01 день (а.с.7).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням пенсійного органу та вважаючи його протиправним, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку встановленим обставинам та аргументам учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Загальні засади державного пенсійного забезпечення визначені в Законі України "Про пенсійне забезпечення" (далі Закон), який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Порядок та умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах визначено в статті 13 Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 зокрема визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), статтю 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, та вирішено, що застосуванню підлягає стаття 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаній нормі.

Відповідно до п. "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зокрема, жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку жінкам застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.

У редакції до внесення змін у статтю 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на підставі Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII він був викладений в редакції: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам".

Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII, та вирішено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року N 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Таким чином, з 23.01.2020 при вирішенні питання про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи Пенсійного фонду України, зокрема і відповідач у справі, мають керуватися вказаною нормою в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У спірних правовідносинах станом на день звернення із заявою про перерахунок пенсії перехід на інший вид пенсії, а саме з пенсії по інвалідності на пенсію за віком за Списком № 2, позивач досягла 51 року, її загальний страховий стаж становить 31 рік 02 місяці 28 днів, з яких стаж роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, становить 09 років 10 місяців 01 день, що визнається відповідачем 2 у відзиві на позов та вбачається з оскаржуваного рішення.

У той же час, матеріалами справи підтверджується, зокрема, розрахунком стажу, який доданий до оскаржуваного рішення, що відповідач 2 не зарахував до пільгового стажу за Списком № 2 наступні періоди роботи позивача: з 20.03.1993 по 26.12.1995 та з 01.12.2000 по 13.09.2001.

Разом з тим, як вбачається з довідки №98 від 01.04.2024, виданої ПАТ "СУМИХІМПРОМ" (а.с.15), у період з 20.03.1993 по 08.09.2006 позивач виконувала роботу по обслуговуванню насосів, які переключають кислоту, луги, вапняне молоко, нейтралізація промислових стоків, лугу, солі, приготування розчинів необхідних для регенерації іонітових фільтрів за професією апаратник нейтралізації цеха нейтралізації та очищення промислових вод відділення №1, що передбачено Списком 2 розділом 10 підрозділом 10А.2.

За період з 1993 по 2006 позивач має пільговий стаж 13 років 5 місяців 20 днів.

Вказана інформація також підтверджена записами в трудовій книжці НОМЕР_2 від 02.03.1992, а саме записами про проведення атестації робочого місця.

Відповідно до п. 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 1 грудня 2005 р. за № 1451/11731, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Відповідно до п.п. 1, 2, 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442, атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Так, після 21.08.1992 робочі місця мають бути атестовані за умовами праці. Разом з тим непроведення атестації робочих місць не може бути підставою для позбавлення громадян права на соціальний захист шляхом призначення пенсій за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Тобто головним чинником для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є достатній стаж роботи в шкідливих умовах (до 20.08.1992 передбачений Списком № 2, після 21.08.1992 підтверджений атестацією робочого місця) та загальний стаж роботи.

Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року № 461, передбачено серед іншого зайнятість у хімічному виробництві (розділ X).

Таким чином, зайнятість позивача протягом повного робочого дня у хімічному виробництві належить до робіт зі шкідливими і важкими умовами праці відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Також, з вищевказаного розрахунку вбачається, що відповідач 2 не зарахував до страхового стажу позивача наступні періоди:

- з 01.09.1990 по 26.02.1992 - навчання в Професійно-технічному училищі №1 м. Суми;

- з 01.11.2000 по 30.11.2000, з 01.07.2010 по 31.12.2010 - період роботи апаратником нейтралізації 3 розряду в цеху нейтралізації та очистки остаточно промислових вод ВАТ «Сумихімпром»;

- 26.12.2023 по 02.04.2024 - період роботи прибиральником службових приміщень (відділення по виробництву обпаленого вапна та вапняного молока) в цеху ПАТ «Сумихімпром».

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_1 , позивач навчалася та працювала в наступні періоди:

- з 01.09.1990 по 26.02.1992 - навчання в Професійно-технічному училищі №1 м. Суми;

- з 09.03.1992 по 19.03.1993 - апаратником приготування хімічних розчинів 3 розряду в цеху нейтралізації та очистки остаточно промислових вод у ВАТ «Сумихімпром»;

- з 20.03.1993 по 14.12.2023 - робота апаратником нейтралізації 3 розряду в цеху нейтралізації та очистки остаточно промислових вод у ВАТ «Сумихімпром» (13.04.2011 перейменовано на ПАТ «СУМИХІМПРОМ»);

- з 15.12.2023 по сьогоднішній день - робота прибиральником службових приміщень (відділення по виробництву обпаленого вапна та вапняного молока) у тому ж цеху ПАТ «Сумихімпром» (а.с.13-14).

Згідно зі ст. 56 Закону "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи, окрім іншого, зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Так, відповідно до диплому №910336 від 26.02.1992 позивач дійсно навчалася в професійно-технічному училищі №1 м. Суми з 01.09.1990 по 26.02.1996 і отримала кваліфікацію апаратника хімічного виробництва 4 розряду, лаборанта хімічного аналізу 1 розряду (а.с.21).

В трудовій книжці позивача НОМЕР_1 також внесено запис про навчання з 01.09.1990 по 26.02.1992 у Професійно-технічному училищі №1 м. Суми (а.с.13).

Отже, час навчання відповідач зобов`язаний зарахувати до страхового стажу, оскільки періоди навчання в училищах, технікумах, вищих навчальних закладах зараховуються до стажу при обчисленні розміру пенсії.

Також матеріалам справи підтверджується, що факт зайнятості позивача, зокрема, з 09.03.1992 по 19.03.1993 - апаратником приготування хімічних розчинів 3 розряду в цеху нейтралізації та очистки остаточно промислових вод у ВАТ «Сумихімпром»; з 20.03.1993 по 14.12.2023 - апаратником нейтралізації 3 розряду в цеху нейтралізації та очистки остаточно промислових вод у ВАТ «Сумихімпром» (13.04.2011 перейменовано на ПАТ «СУМИХІМПРОМ»); з 15.12.2023 по сьогоднішній день - робота прибиральником службових приміщень (відділення по виробництву обпаленого вапна та вапняного молока) у тому ж цеху ПАТ «Сумихімпром», підтверджується даними трудової книжки НОМЕР_1 (а.с.13-14).

Отже, як вбачається з трудової книжки позивача, остання з 09.03.1992 і по сьогоднішній день працює на ПАТ «СУМИХІМПРОМ», отже вибіркове зарахування відповідачем 2 страхового стажу, без будь-якого обґрунтування, є безпідставним та протиправним.

Таким чином, на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії перехід на інший вид пенсії, як загальний страховий стаж позивача так і пільговий стаж на роботах за Списком № 2 становить понад необхідний стаж для призначення пенсії на пільгових умовах. Крім того, період роботи позивача на посаді, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, підтверджений належними та допустимими доказами, що, у свою чергу доводить протиправність дій відповідача 2 щодо відмови в призначенні їй даного виду пенсії.

Крім того, на противагу доводам відповідача про необхідність досягнення позивачем 55 років, суд зазначає, що до категорії осіб, на яких поширюється дія Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, і відповідно мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за положеннями Закону № 1788-ХІІ після 23.01.2020 (набрання чинності Рішення КСУ № 1-р/2020) належать особи, які працювали до 01.04.2015, були зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, мали стаж роботи, визначений статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до 01.04.2015, та досягли віку, визначеного цією статтею, на момент звернення до Пенсійного фонду за призначенням пенсії.

Таке застосування судом вищевказаних норм права створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Так, позивач на момент звернення до пенсійного органу із заявою від 02.04.2024 досягла 51 року, тобто мала необхідний пенсійний вік, а отже відповідала умовам, визначених Законом № 1788-ХІІ, які необхідні для перерахунку пенсії на пільгових умовах.

Враховуючи вищевикладене та те, що заява позивача була розглянута ГУ ПФУ у Львівській області та саме зазначеним органом не зараховано стаж позивача, а також прийнято оскаржуване рішення №77 від 09.04.2024, для повного захисту порушеного права позивача, суд, у відповідності до ст. 9 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зазначає, що належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення відділу перерахунків пенсій №2 ГУ ПФУ у Львівській області № 88 від 21.06.2023, зобов`язання відповідача 2 зарахувати до пільгового стажу позивача періоди її роботи з 20.03.1993 по 26.12.1995, з 01.12.2000 по 13.09.2001, згідно довідки №98 від 01.04.2024 за Списком №2 та трудової книжки НОМЕР_1 від 02.03.1992 та до страхового стажу період навчання з 01.09.1990 по 26.02.1992, періоди роботи з 01.11.2000 по 30.11.2000, з 01.07.2010 по 31.12.2010 та з 26.12.2023 по 02.04.2024, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 02.03.1992, та зобов`язання відповідача 2 повторно розглянути заяву позивача від 02.04.2024 про перерахунок пенсії перехід на інший вид пенсії, а саме з пенсії по інвалідності на пенсію за віком за Списком № 2 на підставі пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства, з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

Задовольняючи позовні вимоги в частині, суд враховує, що в контексті захисту прав позивача, суд визнає, що суб`єктом відновлення порушеного права позивача є саме Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області як орган, який прийняв оскаржуване в цій справі рішення про відмову в проведенні перерахунку пенсії.

Щодо вимог позивача в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії та перехід на інший вид пенсії, а саме з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, з дати звернення із заявою про призначення пенсії, а саме з 02.04.2024, то суд не вбачає підстав для їх задоволення з огляду на передчасність таких вимог, оскільки пенсійним органом наразі ще не здійснено зарахування позивачу до пільгового та страхового стажу вищевказаних періодів роботи. Після виконання цього рішення суду щодо зарахування стажу позивачу, у органу Пенсійного фонду України в силу вимог закону виникають підстави для прийняття рішення про призначення/перерахунок пенсії.

З урахуванням встановлених фактів, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Щодо витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн, суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2-7 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 7 ст. 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно із ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, часу, витраченого адвокатом, їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною .

Як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 27.01.2022 по справі № 813/2241/18.

Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат застосовує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Судом встановлено, що представництво інтересів позивача в Сумському окружному адміністративному суді здійснювалося адвокатом Паламаренко Тетяною Іванівною на підставі договору про надання професійної правничої допомоги №23/04 від 23.04.2024 (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору адвокат бере на себе зобов`язання надавати професійну правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбаченим цим Договором, а клієнт зобов`язаний сплатити винагороду (гонорар) та витрати, необхідні для виконання його доручень у порядку га строки, обумовлені сторонами у Договорі.

На визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правничої допомоги враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару. Розмір гонорару становить 5000,00 грн (п. 4.1,4.2 Договору).

Позивачем сплачено адвокату кошти у загальній сумі 5000,00 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 01.05.2024 (а.с.31).

У даному випадку судом враховано, що хоча обумовлення такого розміру судових витрат на правничу допомогу (5000,00 грн) відповідає досягнутим домовленостям між позивачем та адвокатом у договорі про надання правової допомоги, відповідає їх потребам та інтересам, однак заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не відповідає критеріям співмірності та справедливості, оскільки дана справа є справою незначної складності та підготовка до написання тексту позовної заяви та написання такої не вимагали великого обсягу юридичної та технічної роботи, не потребували затрат настільки значного часу для надання адвокатом послуг та виконання робіт з правової (правничої) допомоги позивачу у співвідношенні до визначеної вартості послуг адвоката.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду від 02.08.2022 у справі № 640/14930/20.

Враховуючи викладене, а також з огляду на складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значення справи для сторони, надані докази та враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що обґрунтованим, об`єктивним і таким, що підпадає під критерій розумності, є визначення вартості послуг адвоката у даній справі у розмірі 2500,00 грн, що підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, оскільки оскаржуване рішення було прийнято саме цим органом.

Враховуючи положення ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2, яким прийнято спірне рішення, суму судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення відділу перерахунків пенсій №2 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №77 від 09.04.2024 про відмову в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, Львівська область, 79000, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до пільгового стажу періоди роботи з 20.03.1993 по 26.12.1995 та з 01.12.2000 по 13.09.2001 згідно довідки №98 від 01.04.2024 за Списком №2 та трудової книжки НОМЕР_1 від 02.03.1992.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, Львівська область, 79000, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до страхового стажу період навчання з 01.09.1990 по 26.02.1992 та періоди роботи з 01.11.2000 по 30.11.2000, з 01.07.2010 по 31.12.2010, з 26.12.2023 по 02.04.2024, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 02.03.1992.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, Львівська область, 79000, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) від 02.04.2024 про перерахунок пенсії перехід на інший вид пенсії, а саме з пенсії по інвалідності на пенсію за віком за Списком № 2 на підставі пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства, з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, Львівська область, 79000, ) судовий збір у розмірі 1211,20 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 2500,00 грн.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Глазько