Справа № 500/3133/24
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3133/24

04 вересня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі, відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 18.04.2024 року № 04 про відмову у призначенні пенсії, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , період роботи з 01.01.1984 по 29.05.1987 в колгоспі «Дружба» с. Іванківці Лановецького району Тернопільської області та призначити, пенсію по віку відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з моменту звернення, а саме з 09.04.2024.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у зв`язку з наявністю відповідного віку та стажу роботи 09.04.2024 року, ОСОБА_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач вказав, що за результатами розгляду звернення, відповідач прийняв рішення №904 від 18.04.2024, яким відмовив у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Підставою для вказаної відмови слугувало те, що відповідно до наданих документів загальний страховий стаж складає 19 років 01 місяць 06 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. До страхового стажу не зараховано, зокрема, періоди роботи в колгоспі з 1984 по 1987 рр., згідно довідки від 18.05.2021 №230/06-06, оскільки по батькові зазначено не повністю. Позивач не погоджується з такою відмовою та вважає, що його стаж роботи на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком є достатнім для призначення пенсії, що підтверджують надані документи, а саме трудова книжка колгоспника НОМЕР_1 в якій зазначено трудовий шлях в колгоспі «Дружба» с. Іванківці Лановецького району Тернопільської області з 1976 по 1987 рр.; архівні довідки №147/06-06 від 09.04.2021; № 230/06-06 ; №231/06-06 від 18.05.2021, в яких зазначено відомості про заробітну плату та трудовий стаж за спірний період. Просить врахувати, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист.

Ухвалою суду від 22.05.2024 позовну заяву залишено без руху, та у встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Ухвалою суду від 31.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Даною ухвалою відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову повністю. Зазначив, що до стажу не зараховано період роботи в колгоспі з 1984 по 1987 роки, згідно довідки від 18.05.2021 №230/06-06, оскільки по батькові зазначено не повністю. Також вказав, що не зараховано період роботи з 01.07.2000 по 01.06.20005 згідно трудової книжки, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідач вважає, що страхового стажу позивача, який становить 19 років 01 місяць 06 днів, не достатньо для призначення пенсії за віком.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подав до суду відзив на позовну заяву, який суд розцінює як пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Зазначив аналогічні мотиви щодо не зарахування періоду роботи в колгоспі з 1984 по 1987 роки.

Судом встановлено, що позивач 09.04.2024 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, надавши наступні документи: трудову книжку, диплом, довідки про стаж, військовий квиток, паспорт, код.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №04 від 18.04.2024 позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку. Зокрема, зазначено, що до стажу не враховано періоди роботи в колгоспі з 1984 по 1987 років згідно довідки від 18.05.2021 №230/06-06, оскільки по-батькові зазначено не повністю. Не зараховано період роботи з 01.07.2000 по 01.06.2005 згідно трудової книжки, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Аналіз наданих документів показує, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 19 років 01 місяць 06 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком.

Про вказане рішення позивача повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №1900-0210-8/19198 від 19.04.2024.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до положень ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону № 1058-IV за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Закону № 1058-IV.

Так, згідно з ст. 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю (ч. 2 ст. 56 Закону № 1788-XII).

Статтею 62 Закону № 1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету міністрів України № 637 від 12.08.1993 року затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній" (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Також згідно із ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. А необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Подібний висновок відображений у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.01.2020 року у справі № 588/647/17.

Суд звертає увагу на тому, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому їх не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірних періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

У відповідності до записів у трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 від 10.01.1986, позивач з 01.06.1984 прийнятий на роботу тракториста колгоспу "Дружба", з 21.12.1984 прийнятий начальником мехзагону колгоспу "Дружба", з 22.12.1985 звільнений з посади начальника мехзагону і переведений трактористом колгоспу "Дружба", з 29.05.1987 звільнений з роботи за власним бажанням.

Суд враховує, що вказані вище записи засвідчені печаткою підприємства та підписом уповноваженої особи.

З архівної довідки про трудовий стаж №230/06-06 від 18.05.2021, виданої Лановецькою міською радою Кременецького району Тернопільської області слідує, що у документах архівного фонду "Приватного сільськогосподарського підприємства "Іванківці" трудового архіву Лановецької міської ради в книгах розрахунків з членами колгоспу за 1984-1987 є відомості про відпрацьовані людинодні ОСОБА_1 . Дана довідка видана на підставі: фонд №38, справа №252, 257, 266, 277.

Суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Подібна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 року у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а.

Відтак, на думку суду, дії відповідачів щодо не зарахування стажу лише через формальні неточності є протиправними.

Слід також зазначити, що суд не уповноважений встановлювати наявність чи відсутність всіх підстав для призначення чи відмови у призначенні пенсії, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки.

Разом з тим, на думку суду, у спірному випадку відповідачі не перевірили записи у трудовій книжці позивача, натомість не зарахували спірні періоди роботи позивача без обґрунтованих підстав, пославшись лише на формальні неточності у записах.

Наведене свідчить про те, що відповідач формально та без детального з`ясування обставин та документів поданих позивачем для призначення пенсії, прийняв рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії, що у контексті частини другої ст.2 КАС України свідчить про протиправність оскаржуваних рішень та необхідність їх скасування.

Крім цього, вирішуючи даний спір по суті, суд звертає увагу на тому, що призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону №1058-IV, пенсійний фонд є органом, який, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій.

Так, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

За таких обставин адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Відтак, у сукупності наведених вище обставин, на переконання суду, у спірному випадку належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву позивача від 09.04.2024 про призначення пенсії за віком, прийнявши відповідне рішення, з врахування правових висновків, зазначених судом у рішенні.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Сплачений судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень в порядку ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №04 від 18.04.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.04.2024 про призначення пенсії за віком, прийнявши відповідне рішення, з врахування правових висновків, зазначених судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. сплаченого удового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено та підписано 04 вересня 2024 року.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання/місцезнаходження: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (місцезнаходження:вул. Соборності, 66,м.Полтава,36029 );

третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження майдан Волі, 3,м. Тернопіль,Тернопільська обл., Тернопільський р-н,46001 ).

Головуюча суддя Дерех Н.В.