Справа № 520/19352/24
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2024-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 р. Справа № 520/19352/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 29.07.2024, головуючий суддя І інстанції: Ширант А.А., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі №520/19352/24

за позовом ОСОБА_1

до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, в якому просив суд:

- визнати бездіяльність відповідача за скаргами про вчинення прокурорами дисциплінарних проступків;

- зобов`язати відповідача вжити заходи відповідно до ст. 44 Закону України від 14.10.14 року №1697-VII Про прокуратуру і Положення про порядок роботи Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів за дисциплінарними скаргами позивача про прокурорами дисциплінарних проступків та надати вичерпну письмову відповідь у передбачені законодавством строки.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 29.07.2024 позовну заяву повернуто позивачу.

Позивач, не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 29.07.2024 і направити справу для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції законодавства, а саме: Кодексу адміністративного судочинства України, та на невідповідність висновкам суду обставинам справи, вважає, що пропущений ним строк звернення до суду з поважних причин.

Відповідач надав до суду відзив на апеляційну скаргу в якому заперечує доводи викладені в апеляційній скарзі, вважає їх необґрунтованими, просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 311, ст. 312 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів вислухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи спірну ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач належним чином був повідомлений про постановляння ухвали про залишення позовної заяви без руху та наслідки її невиконання, недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не усунув, причин неусунення таких недоліків позивачем також не повідомлено, а тому наявні підстави для повернення позовної заяви відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Приписами частини першої статті 169 КАС України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Таким чином, процесуальне законодавство встановлює певний порядок дій суду при виявленні недоліків, зокрема, апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що залишення позовної заяви без руху - це процесуальна дія, яка застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання.

Ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху не може бути оскаржена окремо в апеляційному порядку, оскільки не включена до переліку ухвал, визначеного частиною другою статті 294 КАС України.

Разом з тим, суд першої інстанції не повинен тлумачити положення цієї статті у такий спосіб, щоб створювати штучні перешкоди для доступу до правосуддя в адміністративній справі, а також, застосовуючи положення статей 169 КАС України, формально підходити до цієї норми, у зв`язку з чим позовні заяви безпідставно залишати без руху та повертати їх.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що правомірність застосування до позовної заяви судом першої інстанції положення статті 169 КАС України та залишення її без руху перевіряється судом апеляційної інстанції під час перегляду ухвали, зокрема, про повернення позовної заяви.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної чи касаційної скарги на відповідне рішення суду.

Враховуючи, що оскаржувана ухвала про повернення позовної заяви постановлена судом першої інстанції за наслідками оцінки усунення позивачем недоліків позовної заяви, визначених в ухвалі судді Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2024 про залишення позовної заяви без руху, яка не може бути оскаржена окремо, то правова оцінка їй надається судом під час апеляційного перегляду справи на ухвалу про повернення позовної заяви.

Так, ухвалою судді Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2024 про залишення позовної заяви без руху визначено спосіб усунення недоліків позовної, а саме надано позивачу термін - п`ять календарних днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду позовної заяви з уточними позовними вимогами, із врахуванням формулювань, вказаних у ст. 5, 160, 161 КАС України:

- яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю відповідач порушив права, свободи та інтереси позивача;

- обґрунтувати як саме були порушені і які саме (конкретно) права, свободи, інтереси позивача були порушені оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю;

- вказати конкретні способи захисту прав, свобод або законних інтересів позивача, про які позивач просить суд.

Процесуальний закон встановлює, що в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (ч. 5 ст. 160 КАС України).

Норма пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України презюмує, що неусунення позивачем недоліків позовної заяви в установлений судом строк може бути підставою для повернення позовної заяви тільки за умови, якщо такі недоліки пов`язані з недотриманням позивачем вимог статей 160 та 161 КАС України.

Колегія суддів звертає увагу, що копію ухвали про залишення позовної заяви без руху позивач отримав 15.07.2024 о 16:40, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с. 28).

Однак, матеріали справи не містять відповідної заяви на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Колегія суддів наголошує, що за змістом норм процесуального закону, повернення позовної заяви з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про залишення такої заяви без руху, можливе лише в тому випадку, коли особа отримала копію відповідної ухвали, але ухилилась від виконання вимог, зазначених в ній.

Оскільки, станом на 29.07.2024 (дата постановлення ухвали про повернення позовної заяви) до суду першої інстанції заява про усунення недоліків позовної заяви від сторони позивача не надходила, що на підставі пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України слугувало підставою для повернення позовної заяви ОСОБА_1 у цій справі.

Колегія суддів звертає увагу, що останній день на усунення недоліків позовної заяви (враховуючи час доставлення до ухвали про залишення позовної заяви без руху до електронного кабінету позивача та вихідні дні) сплив 22.07.2024, однак повернення позовної заяви відбулось 29.07.2024, тобто через 8 днів, а не протягом встановленого судом п`ятиденного строку з моменту отримання ухвали про залишення позову без руху.

Таким чином, судом першої інстанції було надано достатньо часу, як для ознайомлення із матеріалами справи у разі, якщо б у сторони позивача виникали запитання про тривале вирішення його заяви і питання щодо прийнятності позовної заяви після усунення її недоліків, так і для повторного направлення на адресу суду відповідної заяви, якщо б позивачу було відомо про ненадходження до суду його заяви про усунення недоліків позову.

З огляду на викладене можна вважати, що позивач, отримавши копію ухвали про залишення позовної заяви без руху, ухилився від виконання зазначених в ній вимог, оскільки на її виконання (у межах встановленого судом строку для усунення недоліків) ним до суду першої інстанції не направлено відповідну заяву про усунення недоліків.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 13 грудня 2011 року у справі № 17-рп/2011 також визначив, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання ("Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" № 11681/85).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Осман проти Сполученого Королівства" зазначено, що обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, "якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою".

Слід звернути увагу, що ключовим питанням при вирішення даного спору в суді апеляційної інстанції є не дотримання встановлених судом строків чи передчасне повернення позовної заяви, а відсутність у матеріалах справи відповідної заяви на усунення недоліків позовної заяви як такої.

В контексті встановлених обставин у цій справі, судом першої інстанції не допущено передчасного вирішення питання про усунення недоліків позовної заяви. Більше того, проміжок часу між отриманням позивачем ухвали про залишення без руху його позовної заяви та поверненням позову є значно більшим, ніж був встановлений цим судом строк, а до матеріалів справи відповідної заяви на виконання ухвали так і не надходило.

Не долучено відповідної заяви також і до апеляційної скарги позивача.

Суд апеляційної інстанції не встановив безпідставного повернення позовної заяви чи формального підходу до вирішення питання щодо встановлення відповідних процесуальних строків на усунення недоліків та повернення позовної заяви судом першої інстанції.

Схожий підхід до правозастосування наведений в постанові Верховного Суду від 30 березня 2023 року в справі № 400/8861/21.

Окрім того, в силу частини 8 статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Оцінюючи викладене в сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в заяві аргументи заявника, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Згідно з положеннями ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а тому підстав для скасування судового рішення суд апеляційної інстанції не вбачає.

За змістом ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 29.07.2024 по справі №520/19352/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді О.В. Присяжнюк Л.В. Любчич