Справа № 480/4051/23
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2024-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 р. Справа № 480/4051/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Любчич Л.В. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління ДПС у Сумській області як відокремлений територіальний підрозділ Державної податкової служби України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.10.2023, головуючий суддя І інстанції: С.М. Гелета, м. Суми, по справі № 480/4051/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Сумській області , Головного управління ДПС у Сумській області як відокремленого територіального підрозділу Державної податкової служби України

про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Сумській області (далі відповідач 1, ГУ ДПС в Сумській області), Головного управління ДПС у Сумській області як відокремлений територіальний підрозділ ДПС ((далі відповідач 2), і, згідно заяви про зменшення позовних вимог, просив суд:

зобов`язати Головне управління ДПС у Сумській області () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 оплату щорічної основної відпустки за 1 календарний день 16 лютого 2023 у розмірі 168,66 грн;

зобов`язати Головне управління ДПС у Сумській області () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 посадовий оклад за лютий 2023 у розмірі 2294,50 грн та надбавку за вислугу років за лютий 2023 у розмірі 1032,52 грн;

зобов`язати Головне управління ДПС у Сумській області () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 оплату перших 5 днів непрацездатності лютого 2023 року за період з 20 по 24 лютого включно у розмірі 1014,75 грн;

зобов`язати Головне управління ДПС у Сумській області () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 оплату щорічної основної відпустки за 8 календарних днів за період з 08 по 10 березня та з 13 по 17 березня 2023 року у розмірі 1426,80 грн;

зобов`язати Головне управління ДПС у Сумській області () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію щорічної основної відпустки за 43 календарних дні основної відпустки, за відпрацьований період з 21.08.2021 по 20.08.2022 та з 21.08.2022 по 29.03.2023 та компенсацію додаткової оплачуваної відпустки за 21 календарний день, за відпрацьований період з 28.08.2021 по 27.08.2022 та з 28.08.2022 по 27.08.2023 у загальному розмірі 11414,40 грн;

зобов`язати Головне управління ДПС у Сумській області () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 посадовий оклад за березень 2023 у розмірі 1778,13 грн, надбавку за вислугу років за березень 2023 у розмірі 800,14 грн, щомісячну премію за березень 2023 у розмірі 1354,21 грн та надбавку за інтенсивність праці за березень 2023 у розмірі 1354,21 грн;

зобов`язати Головне управління ДПС у Сумській області () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати за 2022 рік.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області, Головного управління ДПС у Сумській області як відокремлений територіальний підрозділ ДПС про зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Зобов`язано Головне управління ДПС у Сумській області (м. Суми, вул. Іллінська, 13, і.к. 43995469) здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату суми заробітної плати, зокрема посадового окладу та надбавки за вислугу років за лютий 2023 та березень 2023 р. (із врахуванням розміру посадового окладу в сумі 11980 грн.), суми допомоги за час тимчасової непрацездатності позивача за перші п`ять днів непрацездатності з 20 по 24 лютого 2023 р. включно (із врахуванням того, ОСОБА_1 має страховий стаж більше ніж 6 місяців), суми оплати щорічної основної відпустки за 8 календарних днів з 08.03.2023 по 10.03.2023 та з 13.03.2023 по 17.03.2023 (із врахуванням розміру перерахованої заробітної плати за лютий 2023 р.), суми компенсації за невикористані 64 календарні дні відпустки під час звільнення з посади (із врахуванням розміру перерахованої заробітної плати за лютий 2023 р. та перерахунку допомоги за час тимчасової непрацездатності позивача за перші п`ять днів непрацездатності з 20 по 24 лютого 2023р. включно).

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Позивач, частково не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з?ясування судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильних висновків у цій частині просить суд частково скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.10.2023 року по справі № 480/4051/23 в частині відмови в зобов?язанні Головного управління ДПС у Сумській області () нарахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати за 2022 рік, щомісячну премію за березень у розмірі 1354, 21 грн., надбавку за інтенсивність праці за березень 2023 у розмірі 1354, 21 грн. та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. В частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення оплати щорічної основної відпустки за 1 календарний день 16 лютого у розмірі 168,66 грн. погодився з рішенням суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що підставою для відмови в задоволенні його позовних вимог щодо нарахування та виплати матеріальної допомоги за 2022 рік, щомісячної премії та щомісячної надбавки за березень 2023 року, стало те що судом першої інстанції зазначено, що він не працював в Головному управлінні ДПС у Сумській області (), в якому виплачувались дані виплати, а працював в Головному управлінні ДПС у Сумській області (), де таких виплат не було. З приводу цього зазначив, що дійсно працював в Головному управлінні ДПС у Сумській області (), яке було реорганізоване в Головне управління ДПС у Сумській області (), після реорганізації і утворення нової установи до неї були переведені всі працівники Головного управління ДПС у Сумській області (), окрім позивача. Таким чином, було штучно створено ситуацію коли він залишився формально працювати в іншій юридичній особі, яка була вже позбавлена повноважень та залишилась виключно в ЄДРПОУ. Однак заробітну плату йому виплачувала нова установа Головне управління ДПС у Сумській області (), як правонаступник, таким чином складається ситуація коли заробітну плату виплачує Головне управління ДПС у Сумській області (), в якому позивач не працював, а щомісячну премію, надбавку та матеріальну допомогу відмовляється виплачувати. Зазначає, що такий вибірковий підхід Головного управління ДПС у Сумській області () як правонаступника Головного управління ДПС у Сумській області (), порушує вимоги законодавства. Не виплачуючи належні йому щомісячну премію, надбавку та матеріальну допомогу, роботодавець ставить позивача в нерівні умови з іншими 477 працівниками, які отримали матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати за 2022 рік, щомісячну премію за березень 2023, надбавку за інтенсивність праці за березень 2023 року.

Відповідачі Головне управління ДПС у Сумській області, Головне управління ДПС у Сумській області як відокремлений територіальний підрозділ ДПС, не скористалися правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивача, передбаченим ст. 304 КАС України.

Відповідач, Головне управління ДПС у Сумській області як відокремлений територіальний підрозділ ДПС, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з?ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, просить суд скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.10.2023 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , в цій частині прийняти нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.10.2023 року залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Головне управління ДПС у Сумській області як відокремлений територіальний підрозділ ДПС зазначило, що ГУ ДПС у Сумській області починаючи з 01.01.2021 року не виконує функції податкового органу, працівники даної установи, залишаються державними службовцями, а оплата праці відбувається відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 р. № 15 «Питання оплати праці працівників державних органів». Відсутність у ГУ ДПС у Сумській області функцій контролюючого органу згідно ПК України не дає правових підстав відносити даний орган до податкового органу, державним службовцям якого посадові оклади визначені згідно до постанови КМУ № 1346 від 28.12.2020 р. Апелянтом також зазначено, що в частині зобов?язання ГУ ДПС у Сумській області здійснити перерахунок посадового окладу рішення суду першої інстанції є необґрунтованим в розумінні ст. 242 КАС України. ГУ ДПС у Сумській області перебуває в процесі ліквідації, запис до ЄДРПОУ про припинення не внесено, а від так рішення щодо зобов?язання ГУ ДПС у Сумській області здійснити перерахунок винесено без урахування висновків Верховного Суду.

Позивач направив відзив на апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області як відокремлений територіальний підрозділ ДПС, в якій зазначив, що заперечує наведені в ній твердження, просить залишити апеляційну скаргу відповідача 2 без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.10.2023 року в цій частині без змін. Зазначив, щодо розміру посадового окладу, який необхідно застосувати у розрахунках, що відсутність кошторису та функцій жодним чином не можуть впливати на розмір посадових окладів, які затверджені нормативно-правовими актами. Зазначив, що Відповідач 2 визначає посадовий оклад у розмірі 8450 грн. замість 11980 грн. Правовим обґрунтуванням таких неправомірних дій наводить наказ ДПС України від 24.02.2020 року № 30 «Про умови оплати праці працівників ДПС та її територіальних органів». При цьому Відповідач 2 не враховує те, що 21.10.2021 року даний наказ було скасовано, що підтверджується п.4 наказу ДПС України № 899 від 21.10.2021 «Про умови оплати праці працівників ДПС та її територіальних органів». Щодо посилання що перерахунок має зробити Відповідач 1, а не Відповідач 2, вказав, що розрахунок при звільненні з виплатою коштів проводив саме Відповідач 2, якого суд першої інстанції і зобов`язав провести перерахунок. Вказав, що починаючи з 2022 року у Відповідача 1 кошторис видатків не затверджується, такий кошторис затверджується у Відповідача 2. Не дивлячись на те, що він працював у Відповідача 1, заробітну плату нараховував та виплачував не Відповідач 1, а Відповідач 2 як правонаступник, що підтверджується випискою по рахунку з платіжним дорученням Ощадбанку № 1 від 13.02.2023. Тому відповідно і оспорювані виплати має нарахувати та виплатити Відповідач 2, як правонаступник Відповідача 1, оскільки лише Відповідач 2 має затверджений кошторис та фінансування видатків, і відповідно лише він в змозі виконати судове рішення, яке має бути ефективним.

На підставі положень п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2023 по справі №480/7596/21 було визнано протиправними та скасовано накази Головного управління ДПС у Сумській області () № 41-о від 11.05.2021 р. «Про звільнення» та № 42-0 від 02.07.2021 р. «Про внесення змін до наказу Головного управління ДПС у Сумській області від 11.05.2021 р. № 41-о», поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області (), з 10.07.2021 р., стягнуто з Головного управління ДПС у Сумській області () на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 248047 (двісті сорок вісім тисяч сорок сім) гривень 17 копійок.

На виконання рішення Другого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2023 у справі №480/7596/21 було прийнято ГУ ДПС в Сумській області наказ №1-0 від 01.02.2023 «Про поновлення на роботі», відповідно до якого було з 10.07.2021 поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС в Сумській області.

Відповідно до наказу №1-в від 10.02.2023 «Про відпустку» позивачу було надано частину щорічної основної відпустки тривалістю 1 календарний день 16.02.2023 за робочий період з 21.08.2020 по 20.08.2021.

Відповідно до наказу №2-в від 06.03.2023 «Про відпустку» позивачу було надано частину щорічної основної відпустки тривалістю 03 календарних дні з 08 по 10 березня 2023 включно за робочий період з 21.08.2020 по 20.08.2021 та частину щорічної основної відпустки тривалістю 05 календарних днів з 13 по 17 березня 2023 р. включно за робочий період з 21.08.2020 по 20.08.2021.

Наказом №3-0 від 29.03.2023 «Про звільнення» було припинено державну службу та звільнено 29.03.2023 ОСОБА_1 з посади начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС в Сумській області у зв?язку із реорганізацією згідно п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», виплачено компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку тривалістю 10 календарних днів за період з 28.08.2021 по 27.08.2022, 11 календарних днів за період з 28.08.2022 по 27.08.2023, за невикористану щорічну відпустку тривалістю 25 календарних днів за період з 21.08.2021 по 20.08.2022, 18 календарних днів за період з 21.08.2022 по 29.03.2023.

Позивач, не погодившись з розрахунком і виплаченими сумами заробітної плати, звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що належним способом захисту порушених прав є зобов?язання Головне управління ДПС у Сумській області здійснити перерахунок та виплату позивачу суми заробітної плати, зокрема посадового окладу та надбавки за вислугу років за лютий 2023 та березень 2023 р. (із врахуванням розміру посадового окладу в сумі 11980 грн.), суми допомоги за час тимчасової непрацездатності позивача за перші п?ять днів непрацездатності з 20 по 24 лютого 2023р. включно (із врахуванням того, що позивач має страховий стаж більше ніж 6 місяців), суми оплати щорічної основної відпустки за 8 календарних днів з 08.03.2023 по 10.03.2023 та з 13.03.2023 по 17.03.2023 (із врахуванням розміру перерахованої заробітної плати за лютий 2023р.), суми компенсації за невикористані 64 календарні дні відпустки під час звільнення з посади (із врахуванням розміру перерахованої заробітної плати за лютий 2023р.).

Колегія суддів частково погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає таке.

Щодо застосування ГУ ДПС в Сумській області під час розрахунків суми заробітної плати за лютий та березень 2023 р., проведення відповідних виплат позивачу, враховуючи застосування ГУ ДПС в Сумській області суми посадового окладу в розмірі 8450 грн., передбаченого наказом ДПС України від 24.02.2020 № 30 «Про умови оплати праці працівників ДПС та її територіальних органів», колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

У силу статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Згідно із частинами 1, 3 статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 за №108/95-ВР (далі Закон №108/95-ВР), заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Спеціальним законом, що регулює відносини, які виникають у зв?язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, є Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі Закон №889-VIII).

Окремі особливості проходження державної служби в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, їх територіальних органах визначаються Митним кодексом України та Податковим кодексом України (ч. 5 ст. 3 Закону №889-VIII).

Статтею 7 Закону №889-VIII, серед іншого, визначено, що державний службовець має право на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 50 Закону №889-VIII держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов?язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.

Відповідно до частини 2 ст. 50 Закону №889-VIII заробітна плата державного службовця складається з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 4) виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов?язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця; 5) виплати за додаткове навантаження у зв?язку з виконанням обов?язків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою; 6) премії (у разі встановлення).

Разом із тим, згідно з частиною 7 статті 50 Закону України «Про державну службу» складові заробітної плати та особливості оплати праці державних службовців центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, їх територіальних органів визначаються Митним кодексом України та Податковим кодексом України.

Відповідно до частини 1 статті 346-1 Податкового кодексу України держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців та інших працівників центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальних органів та державних податкових інспекцій з метою створення матеріальних умов для незалежного і сумлінного виконання ними обов?язків.

Відповідно до частини 2 статті 346-1 Податкового кодексу України заробітна плата державних службовців центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальних органів та державних податкових інспекцій складається з:

1) посадового окладу;

2) надбавки за вислугу років;

3) надбавки за ранг державного службовця або за спеціальне звання;

4) виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов?язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця;

5) надбавки за інтенсивність праці;

6) надбавки за виконання особливо важливої роботи;

7) надбавки за персональну кваліфікацію;

8) надбавки за виконання особистих ключових показників ефективності;

9) премії.

Частиною 3 вказаної статті Податкового кодексу України визначено, що схема посадових окладів державних службовців центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальних органів та державних податкових інспекцій визначається Кабінетом Міністрів України та не включається до загальної схеми посадових окладів державних службовців.

Як встановлено судом, згідно з постановою КМУ від 30 вересня 2020 р. № 893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» Кабінет Міністрів України постановив ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком, зокрема й Головне управління ДПС у Сумській області.

Наказом ДПС України № 529 від 30.09.2020 «Про утворення територіальних органів ДПС» утворено Головне управління ДПС у Сумській області як відокремлений територіальний підрозділ ДПС ().

Наказом ДПС України від 12.11.2020 №643 затверджено «Положення про Головне управління ДПС у Сумській області» ().

Наказом ДПС України від 24.12.2020 №755 на виконання вимог, визначених абзацом третім пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року № 893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» розпочато з 01.01.2021 здійснення територіальними органами ДПС, утвореними як її відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС від 30.09.2020 № 529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до пункту 1 постанови № 893.

28 грудня 2020 р. Кабінет Міністрів України прийняв постанову від № 1346 «Деякі питання оплати праці державних службовців податкових органів».

Надалі ДПС України було прийнято наказ від 21.10.2021 № 899 «Про умови оплати працівників ДПС та її територіальних органів», яким було наказано ввести умови оплати праці державних службовців органів ДПС відповідно до постанови № 1346, установити посадові оклади згідно зі схемами посадових окладів (згідно з додатками). Відповідно до Додатку 2 до наказу ДПС України від 21.10.2021 № 899 (Схема посадових окладів державних службовців територіальних органів ДПС) посада начальника управління передбачає застосування розміру посадового складу «11980 грн.»

Натомість, наказом №30 від 24.01.2020 було введено умови оплати праці посадових осіб та працівників органів ДПС відповідно до постанови КМУ №15 від 18.01.2017 «Питання оплати праці працівників державних органів». Зазначеним наказом було установлено посадові оклади згідно схем посадових окладів.

Так, посада начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області () передбачала застосування розміру посадового складу «8450 грн» («начальник управління») відповідно до дод.2 до наказу №30 від 24.01.2020.

Разом із тим, у пункті 4 наказу ДПС України від 21.10.2021 № 899 «Про умови оплати праці працівників ДПС та її територіальних органів», яким було введено умови оплати праці державних службовців органів ДПС відповідно до постанови КМУ №1346 від 28.12.2020 «Деякі питання оплати праці державних службовців податкових органів» зазначено «вважати таким, що втратив чинність, наказ ДПС України від 24.01.2020 №30 «Про умови оплати праці працівників ДПС та її територіальних органів», зі змінами, внесеними наказами ДПС України від 25.11.2020 №669, від 24.01.2020 №30, від 15.01.2021 №108».

Таким чином з дня прийняття ДПС України наказу № 899 від 21.10.2021 не є чинним наказ ДПС України №30 від 24.01.2020. Відповідно з 21.10.2021 у відповідачів відсутні підстави для застосування норм наказу, який є нечинним.

Матеріали справи не місять жодних доказів правомірності застосування наказу ДПС України №30 від 24.01.2020 під час відповідного розрахунку заробітної плати в період роботи позивача з лютого по березень 2023р. під час дії норм наказу ДПС України №899 від 21.10.2021.

Доводи апеляційної скарги відповідача 2, що з 01.01.2021 ГУ ДПС у Сумській області не виконує функції податкового органу, а відсутність в ГУ ДПС у Сумській області функцій контролюючого органу згідно ПК України не дає правових підстав відносити даний орган до податкового органу, державним службовцям якого посадові оклади визначені згідно з постановою КМУ від 28.12.2020 № 1346, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Відповідач, застосовуючи розмір посадового окладу позивача в розмірі 8450 грн., обґрунтовував це тим, що позивач не зарахований до штату Головного управління ДПС у Сумській області як відокремлений територіальний підрозділ ДПС (), не перебуває на даний час в трудових правовідносинах із Головним управлінням ДПС у Сумській області як відокремлений територіальний підрозділ ДПС (), а перебував у трудових правовідносинах та займав відповідну посаду в Головному управлінні ДПС у Сумській області (), для визначення розміру посадового окладу по посаді позивача застосований наказ ДПС України № 30 від 24.02.2020 «Про умови оплати праці працівників ДПС та її територіальних органів», яким установлено посадові оклади в ГУ ДПС у Сумській області ().

Колегія суддів зазначає, що в наказі №899 від 21.10.2021 не зазначено про будь-які обмеження, чи встановлено виключний перелік осіб податкового органу, на яких зазначений наказ розповсюджує свою дію, відповідно доводи, що наказ ДПС України № 899 від 21.10.2021 не розповсюджується на працівників ГУ ДПС в Сумській області є безпідставним.

Наказом № 899 від 21.10.2021 передбачено розмір посадових окладів державних службовців територіальних органів ДПС, а в даному випадку, ГУ ДПС в Сумській області, як і Головне управління ДПС у Сумській області як відокремлений територіальний підрозділ ДПС, також є територіальним органом ДПС і позивач працював з лютого по березень 2023 р. на посаді начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області ().

Фактично під час нарахування заробітної плати позивача, із врахуванням розміру посадового окладу, визначеного наказом, який втратив чинність, податковим органом було безпідставно зменшено належний розмір заробітної плати позивачу в період його роботи на посаді начальника управління.

Відповідно до додатку 2 до наказу ДПС України від 21.10.2021 №899, розмір посадового окладу начальника управління становить 11980 грн., а тому судом першої інстанції обгрунтовано покладено да ГУ ДПС в Сумській області обов`язок здійснити відповідний розрахунок сум заробітної плати та відповідних виплат, зокрема, надбавки за вислугу років, із врахуванням зазначеного розміру посадового окладу, як за лютий 2023 р. так і за березень 2023 р.

Враховуючи вищезазначене, зокрема, невірний розрахунок суми заробітної плати позивача за лютий 2023 р., колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання правомірними позовних вимог про зобов?язання здійснити відповідний перерахунок суми заробітної плати за надану у березні 2023 р. відпустку.

Як свідчать матеріали справи, позивач перебував у щорічній основній відпустці 8 календарних днів за період з 08 по 10 березня та з 13 по 17 березня 2023 року. Разом із тим, відповідачем було взято у відповідний розрахунок суму заробітної плати за лютий 2023 р., який нараховано не в повному обсязі, оскільки застосований розмір посадового окладу «8450 грн.», що судом визнано необґрунтованим.

Позивачу також було проведено відповідну виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності, враховуючи те, що позивач має страховий стаж менше ніж 6 місяців.

Разом із тим, колегією суддів визнається необґрунтованою та безпідставною позиція відповідачів стосовно того, що позивач має страховий стаж менше 6 місяців на день здійснення відповідної допомоги по тимчасовій непрацездатності у лютому 2023 р., враховуючи наступне.

Як встановлено судом, під час розгляду справи № 480/7596/21, у постанові від 31.01.2023 судом апеляційної інстанції зазначено, що наказом від 20.08.2019 р. № 5-о ОСОБА_1 призначено на посаду начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області у порядку переведення з ГУ ДФС у Сумській області.

Наказом Головного управління ДПС у Сумській області № 62-о від 09.04.2020 Про звільнення ОСОБА_1 припинено державну службу та звільнено позивача з посади начальника управління правового забезпечення ГУ ДПС в Сумській області.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду 06.04.2021 р., яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2022 р., по справі № 480/1857/20, крім іншого, поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління правового забезпечення Головного Управління ДПС у Сумській області та стягнуто з Головного управління ДПС у Сумській області суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 147397,25 грн.

Наказом Головного управління ДПС у Сумській області № 38-0 від 07.04.2021 позивача поновлено на посаді начальника управління правового забезпечення Головного Управління ДПС у Сумській області з 09.04.2020 на підставі рішення Сумського окружного адміністративного суду м. Суми 06.04.2021 по справі № 480/1857/20.

Наказом Головного управління ДПС у Сумській області № 41-о від 11.05.2021 р. Про звільнення припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 з посади начальника управління правового забезпечення ГУ ДПС у Сумській області.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2023 по справі №480/7596/21 поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області (), з 10.07.2021, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 248047 грн. 17 коп.

Наказом Головного управління ДПС у Сумській області № 1-0 від 01.02.2023 позивача поновлено на посаді начальника управління правового забезпечення Головного Управління ДПС у Сумській області з 10.07.2021 на підставі постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2023 по справі №480/7596/21.

Таким чином позивач перебуває у трудових правовідносинах із ГУ ДПС в Сумській області з 20.08.2019, а останнє поновлення позивача з 10.07.2021 відбулося на підставі судового рішення від 31.01.2023.

Крім того, позивачу було нараховано та виплачено суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 10.07.2021, а тому зазначений період підлягає включенню до страхового стажу позивача. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що під час поновлення на посаді ОСОБА_1 ГУ ДПС в Сумській області зобов?язано нарахувати та сплатити до Пенсійного фонду України страхові внески (єдиний соціальний внесок), пов?язані з виплатою заробітної плати, за період вимушеного прогулу, що у даному випадку становить 248047,17 грн. за період з 10.07.2021 по 31.01.2023, а також подати до територіального органу ПФУ відповідні скореговані відомості про помісячні суми заробітку за відповідний період.

Під час відповідного розрахунку суми середньоденного заробітку позивача для оплати відпустки 16.02.2023 податковим органом враховувалися відповідні доходи позивача за рік, зокрема, за період з лютого 2022 р. по січень 2023 р., а також за весь інший період вимушеного прогулу, а тому посилання відповідача про те, що страховий стаж позивача становить менше ніж 6 місяців суперечить матеріалам справи та не підтверджено відповідачем належними та допустими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2021 року в справі № 9901/407/19 (провадження № 11-43заі21) вказано, що «суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів. При цьому відрахування податків і обов?язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період у разі перебування на посаді працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори. Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов?язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (за загальним правилом 18 відсотків).

Таким чином, якщо юридична особа відшкодовує (виплачує) на користь фізичної особи середній заробіток за час вимушеного прогулу, то ця особа, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана (у випадках, передбачених ПК України) утримати і перерахувати податок із суми такого доходу.

Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом у подібних правовідносинах у постановах від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц та від 07 жовтня 2020 року у справі № 523/14396/19.

У разі стягнення судом середньої заробітної плати за вимушений прогул роботодавець зобов?язаний включити стягнену суму до фонду оплати праці, попередньо нарахувавши та відобразивши її в бухгалтерському обліку підприємства, а також у встановленому законом розмірі сплатити єдиний соціальний внесок на відповідний казначейський рахунок органу доходів і зборів. База нарахування єдиного соціального внеску визначається шляхом ділення встановленої судом середньої заробітної плати на кількість місяців, за які вона стягнена. Обов?язковою передумовою перерахування єдиного соціального внеску до бюджету є нарахування роботодавцем вказаної в судовому рішенні суми як заробітної плати та її відображення в бухгалтерському обліку.

Подібні за змістом висновки містяться в постанові Верховного Суду від 13 грудня 2018 року в справі № 211/2214/16-ц (провадження № 61-30976св18).

Обов?язок щодо сплати страхового внеску так і обов?язок по його нарахуванню покладено саме страхувальника (роботодавця), а отже і відповідальність за ненарахування страхового внеску покладено також на страхувальника.

У разі незаконного звільнення працівника та поновлення його на роботі стаж роботи такого працівника вважається безперервним. Таким чином період вимушеного прогулу позивача, враховуючи його поновлення на посаді з 10.07.2021, повинно враховуватися відповідачем при оплаті днів тимчасової непрацездатності, і відповідач зобов?язаний зарахувати визначені помісячні виплати за час вимушеного прогулу в страховий стаж і врахувати цей час при обчисленні розміру відповідних виплат з оплати днів тимчасової непрацездатності за перших 5 днів непрацездатності.

Згідно зі ст. 15 Закону України «Про загальнообов?язкове державне соціальне страхування» оплата перших п?яти днів тимчасової непрацездатності у випадках, зазначених у пунктах 1 і 7 частини першої цієї статті, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку оплати перших п?яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов?язаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів роботодавця, затвердж. постановою КМУ від 26.06.2015 №440, дні тимчасової непрацездатності оплачуються залежно від страхового стажу в розмірах, визначених частиною першою статті 17 Закону України «Про загальнообов?язкове державне соціальне страхування».

Обчислення середньої заробітної плати для здійснення оплати днів тимчасової непрацездатності проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов?язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 р. № 1266 ( далі Порядок №1266)

Відповідно до п. 2 Порядку №1266 сума страхових виплат застрахованій особі та оплати перших п?яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця обчислюється шляхом множення суми денної виплати, розмір якої встановлюється у відсотках середньоденної заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) залежно від страхового стажу, якщо його наявність передбачена законодавством, на кількість календарних днів, що підлягають оплаті.

Отже колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за перші 5 днів тимчасової непрацездатності позивача відповідач зобов?язаний здійснити відповідний перерахунок та виплату із врахуванням того, що страховий стаж позивача є більшим ніж 6 місяців, а не із з розрахунку на місяць не вище розміру мінімальної заробітної плати (6700 грн.), встановленому законом у місяці настання страхового виплату, що було здійснено відповідачем.

Щодо вимог про зобов?язання нарахувати та виплатити Іващенку компенсацію щорічної основної відпустки за 43 календарних дні основної відпустки, за відпрацьований період з 21.08.2021 по 20.08.2022 та з 21.08.2022 по 29.03.2023 та компенсацію додаткової оплачуваної відпустки за 21 календарний день, за відпрацьований період з 28.08.2021 по 27.08.2022 та з 28.08.2022 по 27.08.2023 у загальному розмірі 11414,40 грн., колегія суддів зазначає таке.

Під час звільнення позивача з посади в наказі від 29.03.2023 №3-0 «Про звільнення» зазначено, що позивачу підлягає виплаті компенсація за невикористані дні відпустки загальною кількістю 64 дні.

В даному випадку, спірним є нарахування позивачу суми компенсації за невикористані дня відпустки, для визначення розміру якої застосовуються інші вихідні дані у відповідності до Постанови №100.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наданих розрахунків відповідача компенсація за 64 календарні дні відпустки була розрахована у відповідності до нарахованої заробітної плати позивача за період березень 2022 р. лютий 2023 р.

Вказано, що сумарний заробіток позивача за останні 12 місяців склав 159077,77 грн. (248047,17 грн./401 календарний день вимушеного прогулу х 240 робочих днів з березня 2022 р. по січень 2023 + 10620,64 грн. (заробітна плата за лютий 2023р, яка складається із посадового окладу в розмірі 5492,50 грн. + 455 грн. надбавка за ранг+2471,63 грн. надбавка за вислугу років + 440,63 грн. 1 календарний день відпустки + 1760,88 грн. тимчасової непрацездатності за 8 календарних днів).

Таким чином сума компенсації за 64 календарні дні відпустки ГУ ДПС в Сумській області розрахована наступним чином 159077,77 грн./365 календарних днів (366 календарних дні - 1 святковий день) = 435,83 грн., що становить суму середньоденного заробітної плати позивача. Загальна сума до виплати становить 27893,13 грн. (435,83 грн. х 64 календарних днів).

Враховуючи те, що для розрахунку суми середньої заробітної плати береться кількість календарних днів, то у розрахунок періоду з 01.03.2022 по 28.02.2023 правомірно включено суму 365 днів (366 календарних 1 день святковий).

Під час нарахування відповідачем правомірно взято до уваги період вимушеного прогулу та загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнутого на користь позивача постановою апеляційної інстанції по справі №480/7596/21 від 31.01.2023, зокрема за період з 01.03.2022 по 28.02.2023, яка складається із суми 12371,43 грн. (лютий 2022р.), 13608,57 грн. (березень 2022р.), 12990 грн. (квітень 2022р.), 13608,57 грн. (травень 2022р.), 13608,57 грн. (червень 2022р.), 12990 грн. (липень 2022р.), 14227,14 грн. (серпень 2022р.), 13608,57 грн. (вересень 2022р.), 12990 грн. (жовтень 2022р.), 13608,57 грн. (листопад 2022р. ), 13608,57 грн. (грудень 2022р. ), 13608,57 грн. (січень 2023р.)., а також взято до уваги суму заробітної плати позивача за лютий 2023.

Суд зазначає, що в межах даної справи відповідачем не вірно було обраховано суму заробітної плати позивача за лютий 2023 р. (посадовий оклад та надбавка за вислугу років), враховуючи застосування невірного розміру посадового окладу позивача; також відповідачем не вірно було обраховано суму допомоги в період тимчасової непрацездатності за лютий 2023 р. із врахуванням розміру та висновку, що страховий стаж позивача становить менше ні 6 місяців. При цьому формула відповідного розрахунку середньоденної заробітної плати для нарахування суми комендації за невикористані дні відпустки позивачу, що здійснена ГУ ДПС в Сумській області, відповідає нормам Постанови №100.

З огляду на викладене, судом не може бути визнано обґрунтованим зазначення ГУ ДПС в Сумській області суми сумарного заробітку позивача за останні 12 місяців в розмірі 159099,77 грн., оскільки сума заробітної плати за лютий 2023 р. вирахувана невірно в розмірі 10620,64 грн. і підлягає відповідного перерахунку.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині нарахування та виплати щомісячної премії за березень у розмірі 1354, 21 грн., надбавки за інтенсивність праці за березень 2023 у розмірі 1354, 21 грн., матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати за 2022 рік, колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначено в постанові Верховного суду від 14 грудня 2023 року по справі № 620/4969/22 такі види виплат як матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань і щомісячна премія не є обов?язковими виплатами, а можуть бути надані працівникові за низки обставин, зокрема, з ініціативи роботодавця та за умов наявності на те фінансового забезпечення, а також належного та сумлінного виконання працівником своїх трудових обов?язків. Тому, роботодавець, не надаючи працівникові ці виплати, користується своїм дискреційними правом у цьому випадку, і не вважається таким, що порушує трудові права працівників.

Згідно з постановою Верховного суду від 15 грудня 2021 року по справі № 1840/2970/18 преміювання та встановлення відповідних надбавок провадиться у межах наявного фонду оплати праці та належить до дискреційних повноважень роботодавця. Крім того, право встановлення надбавок та премій належить саме до варіативних дискреційних повноважень, в силу яких, роботодавець вільний у виборі в межах затвердженого кошторису встановлювати їх або не встановлювати.

Дискреція це не обов?язок, а повноваження адміністративного органу, оскільки юридична концепція дискреції передбачає можливість вибору між альтернативними способами дій та/або бездіяльністю. У разі, якщо законодавство передбачає прийняття лише певного конкретного рішення, то це не є реалізацією дискреції (повноважень), а є виконанням обов?язку.

Дискреція є необхідною та безальтернативною для управлінської діяльності адміністративного органу юридичною конструкцією, завдяки якій вирішується низка важливих завдань, центральними з яких є забезпечення справедливої, ефективної та орієнтованої на індивідуальні потреби приватної особи правозастосовної та правотворчої діяльності названих суб?єктів.

Зв?язаність дискреції адміністративного органу законом (правом) робить можливим здійснення адміністративними судами перевірки рішень (дій), прийнятих адміністративним органом внаслідок реалізації дискреційних повноважень.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, прийнятої 11.03.1980, державам-членам стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, як дискреційне повноваження слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою дискреції, тобто, коли такий орган може обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.

Таким чином, дискреція це елемент управлінської діяльності. Вона пов?язана з владними повноваженнями і їх носіями органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не слід ототожнювати лише з формалізованими повноваженнями, вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб?єкта. На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб?єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб?єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб?єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Відповідно до постанови КМУ №1346 від 28.12.2020 р. «Деякі питання оплати праці державних службовців податкових органів» затверджено Порядок встановлення, призупинення, зменшення чи скасування державним службовцям податкових органів надбавок за інтенсивність праці, за виконання особливо важливої роботи, за персональну кваліфікацію та за виконання особистих ключових показників ефективності.

Крім іншого, установлено, що надбавки за інтенсивність праці, за виконання особливо важливої роботи, за персональну кваліфікацію та за виконання особистих ключових показників ефективності встановлюються відповідно до Порядку, затвердженого пунктом 1 цієї постанови; премії встановлюються та виплачуються згідно із Законом; інші виплати, передбачені Законом, а також виплати, передбачені іншими нормативно-правовими актами, здійснюються відповідно до таких актів. Податковим органам забезпечити виконання цієї постанови виключно в межах фонду оплати праці, затвердженого у кошторисі відповідного органу.

Згідно з пунктами 2-5 Порядку встановлення, призупинення, зменшення чи скасування державним службовцям податкових органів надбавок за інтенсивність праці, за виконання особливо важливої роботи, за персональну кваліфікацію та за виконання особистих ключових показників ефективності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2020 р. № 1346, право встановлювати надбавки мають керівники податкових органів у межах фонду оплати праці. Надбавки встановлюються державним службовцям податкових органів у відсотках посадового окладу. Надбавки встановлюються згідно з наказом керівника відповідного податкового органу. Надбавка за інтенсивність праці встановлюється у розмірі до 100 відсотків з урахуванням таких критеріїв: 1) якість і складність підготовлених документів; 2) терміновість виконання завдань, опрацювання та підготовки документів; 3) ініціативність у роботі.

Згідно зі ст. 50 Закону 889-VIII заробітна плата державного службовця складається, зокрема й з премії (у разі встановлення). За результатами роботи та щорічного оцінювання службової діяльності державним службовцям можуть встановлюватися премії. До премій державного службовця належать: 1) премія за результатами щорічного оцінювання службової діяльності; 2) місячна або квартальна премія відповідно до особистого внеску державного службовця в загальний результат роботи державного органу; 3) місячна або квартальна премія за належне виконання умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення). Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є державний бюджет. Порядок формування фонду оплати праці державних службовців у державному органі, а також порядок преміювання державних службовців затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 6, 7 ст. 52 Закону 889-VIII премії виплачуються в межах фонду преміювання залежно від особистого внеску державного службовця в загальний результат роботи державного органу. Типове положення про преміювання затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері трудових відносин, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Встановлення премій державним службовцям здійснюється керівником державної служби відповідно до затвердженого ним Положення про преміювання у відповідному державному органі, погодженого з виборним органом первинної профспілкової організації (за наявності). Фонд преміювання державного органу встановлюється у розмірі 20 відсотків загального фонду посадових окладів за рік та економії фонду оплати праці.

Аналіз означених норм права свідчать про те, що премія не є обов?язковою виплатою, виплачується державним службовцям згідно з рішенням керівника, при цьому фонд преміювання державного органу встановлюється у розмірі 20 відсотків загального фонду посадових окладів за рік та економії фонду оплати праці, тобто обмежена обсягами фінансуванням

Питання призначення премії, її розміру врегульовано відповідним Положенням та не є правом суду, а тому суд не може надати власну оцінку показникам роботи позивача за результатами роботи, без врахування інших обставин, та перебрати дискреційні повноваження керівника, розмір виплат як премії та додаткових стимулюючих виплат залежить від розміру фонду економії коштів установи, визначити розмір таких виплат.

У даному випадку, позивач зазначає, що має право на отримання щомісячної премії та надбавки за інтенсивність праці за березень 2023 р., враховуючи те, що інші 477 працівника ГУ ДПС в Сумській області як відокремлений територіальний підрозділ ДПС отримали щомісячну премію за березень 2023, надбавку за інтенсивність праці за березень 2023 року, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати за 2022 рік, що відповідно ставить його в нерівні умови.

Разом із тим, суд зазначає, що позивач не працює на посаді в Головному управлінні ДПС у Сумській області як відокремлений територіальний підрозділ ДПС, позивач згідно постанови Другого апеляційного адміністративного суду поновлений на посаду в інший орган, а саме до ГУ ДПС в Сумській області.

Доказів того, що працівникам саме Головного управління ДПС у Сумській області, в якому працював позивач і з яким позивач перебував у трудові правовідносинах, нараховувалася премія чи надбавка за інтенсивність праці у березні 2023 р. матеріали справи не містять.

Наказом ГУ ДПС в Сумській області позивачу не встановлювався розмір премії чи надбавки за інтенсивність праці, а тому у суду відсутні підстави для зобов`язання ГУ ДПС в Сумській області здійснювати відповідні нарахування та виплату позивачу суми щомісячної премії та надбавки за інтенсивність праці в розмірах, самостійно розрахованих позивачем.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача про зобов?язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати за 2022 рік, колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся у 2023 році до ГУ ДПС в Сумській області із заявою від 07.02.2023. В заяві позивач просив надати матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань з тих підстав, що протягом часу з 10.07.2021 по 01.03.2023 не отримував заробітної плати у зв?язку із протиправним звільненням з посади, а тому має нагальну потребу у коштах для відновлення нормальної життєдіяльності.

У відповідь ГУ ДПС в Сумській області позивача було поінформовано, що постановою Кабінету Міністрів України від 8 серпня 2016 р. № 500 було затверджено Порядок надання державним службовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Рішення про надання матеріальної допомоги державним службовцям приймається керівником державної служби у державному органі в межах затвердженого фонду оплати праці. У разі, якщо коштів недостатньо, така допомога не виплачується.

Крім того, відповідно до інформації про нараховані та виплачені суми заробітної плати позивачу, зазначеної в службовому листі від 22.05.2023 ГУ ДПС в Сумській області повідомило, що розрахунками до кошторису видатків на 2023 р. виплата матеріальної допомоги ГУ ДПС в Сумській області не передбачена для всіх працівників.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про державну службу» держава заохочує державних службовців до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.

Згідно з ч. 2 ст. ст. 54 Закону 889-VIII державним службовцям може надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. Порядок надання та розмір такої допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 серпня 2016 р. № 500 було затверджено Порядок надання державним службовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Цей Порядок визначає умови надання державним службовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань (далі матеріальна допомога) та її розмір. Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку державним службовцям матеріальна допомога може надаватися один раз на рік у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати, на підставі особистої заяви у порядку, затвердженому керівником державної служби. Рішення про надання матеріальної допомоги державним службовцям приймається керівником державної служби у державному органі в межах затвердженого фонду оплати праці.

Отже, необхідними умовами для отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є наявність коштів на виплату допомоги.

З аналізу зазначених положень законодавства вбачається, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не є обов`язковою виплатою і виплачується один раз на рік за наявності коштів, в межах затверджених обсягів фонду оплати праці на відповідний бюджетний рік.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 11 листопада 2020 року у справі №500/1022/19.

Крім того, пунктом 30 статті 2 Бюджетного кодексу України надається визначення терміну кошторис основний плановий фінансовий документ бюджетної установи, яким на бюджетний період встановлюються повноваження щодо отримання надходжень і розподіл бюджетних асигнувань на взяття бюджетних зобов`язань та здійснення платежів для виконання бюджетною установою своїх функцій та досягнення результатів, визначених відповідно до бюджетних призначень.

Відповідно до частини першої статті 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Неприйняття Верховною Радою України закону про Державний бюджет України до 01 січня відповідного року не є підставою для встановлення іншого бюджетного періоду.

Згідно зі статтею 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов?язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України, не вважаються бюджетними зобов?язаннями і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 51 Бюджетного Кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах.

Згідно з частинами першою, дванадцятою статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов?язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Усі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідно до норм Бюджетного кодексу України, пунктів 2, 3 Порядку №500, фонд оплати праці у державному органі затверджується на бюджетний період (з 01 січня кожного року по 31 грудня того ж року) відповідно до кошторису установи, а виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється один раз на рік у межах відповідних бюджетних асигнувань, що мають кількісні, часові та цільові обмеження (виплата провадиться у поточному році і за поточний рік).

Оскільки здійснення виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за інші роки (поза межами бюджетного періоду) Порядком №500 не передбачено, підстави для нарахування та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік за заявою позивача від 07.02.2023, відсутні.

Наведене дає підстави вважати, що матеріальна допомога не є обов`язковою виплатою і виплачується один раз на рік на підставі заяви працівника, за наявності коштів, в межах затверджених обсягів фонду оплати праці на відповідний бюджетний рік, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, наведеній у постановах від 29.09.2022 у справі №420/7083/21, від 11.11.2020 у справі №500/1022/19, від 27.06.2019 у справі №809/3057/15.

Крім того, позивач зазначає про те, що ГУ ДПС в Сумській області зобов`язано нарахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати за 2022 рік, при цьому в заяві від 07.02.2023 позивачем не зазначено, що така заява стосується права позивача на отримання матеріально-допомоги на оздоровлення за 2022 р.

Колегія суддів зазначає, що заява подана позивачем у 2023 р., і наявність можливості для відповідних виплат у податкового органу виникає виключено в межах кошторису 2023р. Відповідну відповідь позивач і отримав, враховуючи відсутності відповідних коштів для такої виплати враховуючи кошториси за 2023р. в ГУ ДПС в Сумській області.

Щодо доводів позивача про те, що в 2022 році він не отримував матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати, суд апеляційної інстанції зазначає, що діючим законодавством не передбачено обов?язку роботодавця в обов`язковому порядку кожного року здійснювати таких вид допомоги, а визначено право отримання одного разу на рік.

Доводи позивача про те, що у ГУ ДПС в Сумській області як відокремлений територіальний підрозділ ДПС були кошти, оскільки нараховувалася та виплачувалася премія та надбавка інтенсивність праці, судом визнаються безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивач не працював у Головному управлінні ДПС у Сумській області як відокремлений територіальний підрозділ, і нарахування та виплата сум премії та відповідної надбавки у зазначеному органі не свідчить про наявність коштів у ГУ ДПС у Сумській області з яким позивач перебував у трудових правовідносинах.

Виходячи з викладеного, колегія суддів доходить висновку, що виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань державного службовця здійснюється керівником установи в бюджетному році, який починається 01 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року, коли була подана відповідна заява за наявності коштів фонду оплати праці на її виплату.

Заяву позивачем було подано у 2023 році, а тому у відповідача відсутні підстави для відповідних виплат враховуючи показники кошторису за 2022 року.

Крім того, щодо доводів апеляційної скарги ГУ ДПС у Сумській області в частині необґрунтованості зобов`язання ГУ ДПС у Сумській області () здійснити перерахунок посадового окладу рішення суду першої в розумінні ст.242 КАС України, оскільки ГУ ДПС у Сумській області перебуває в процесі ліквідації, запис до ЄДРПОУ про припинення не внесено, а від так рішення щодо зобов`язання ГУ ДПС у Сумській області здійснити перерахунок винесено без урахування висновків Верховного Суду, колегія суддів зазначає таке.

Визначаючи належний орган, який повинен здійснити нарахування та виплату позивачу суми перерахованої заробітної плати, суд першої інстанції, виходив з того, що в межах даної справи та спірних правовідносин право позивача на отримання належної заробітної плати було порушено не Головним управлінням ДПС у Сумській області як відокремлений територіальний підрозділ ДПС, а Головним управлінням ДПС у Сумській області, яке є роботодавцем позивача та в якому позивач проходив державну службу в спірний період, приймає стосовно позивача відповідні накази з кадрових питань, зокрема звільнення з посади.

Як свідчать матеріали справи, на час виникнення спірних правовідносин, позивач перебував у трудових правовідносинах із Головним управлінням Державної податкової служби в Сумській області (код 43144399).

Матеріалами справи також підтверджується, що саме на відповідну посаду в ГУ ДПС в Сумській області було поновлено позивача на підставі постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2023 по справі №480/7596/21 і було з ГУ ДПС в Сумській області стягнуто суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Звільнений позивач у березні 2023 р. з посади, яку позивач займав у ГУ ДПС в Сумській області, яке веде відповідний облік працівників Управління та здійснює відповідне нарахування та вчиняє відповідні дії щодо виплати заробітної плати позивачу.

Матеріали справи свідчать, що відповідні виплати здійснювалися в подальшому ГУ ДПС в Сумській області як відокремлений територіальний підрозділ ДПС, враховуючи те, що у ГУ ДПС в Сумській області закриті рахунки в казначейській службі.

При цьому, як зазначив суд першої інстанції, такі виплати можуть бути здійсненні виключно на підставі даних, за правильність нарахування яких несе відповідальність посадові особи ГУ ДПС в Сумській області. Повноважень щодо нарахування та самостійної виплати позивачу сум заробітної плати у ГУ ДПС у Сумській області як відокремлений територіальний підрозділ ДПС відсутні.

Згідно із відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 15.10.2020 до ЄДР внесений запис про припинення юридичної особи Головного управління ДПС у Сумській області (код 43144399) за рішенням засновника. Станом на дату звернення позивача до суду та розгляду справи, Головне управління ДПС у Сумській області (код 43144399) перебуває у стані припинення та 30.09.2020 до ЄДР внесений запис про державну реєстрацію створення відокремленого підрозділу юридичної особи Головного управління ДПС у Сумській області ().

Разом з тим, обираючи належний спосіб захисту порушених прав позивача, суд першої інстанції вирішив зобов`язати Головне управління ДПС у Сумській області (м. Суми, вул. Іллінська, 13, і.к. 43995469) здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату суми заробітної плати.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 104 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Частиною п?ятою статті 104 ЦК України передбачено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно з частиною третьою статті 105 ЦК України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

Відповідно до частини четвертої статті 105 ЦК України, до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Вирішуючи питання публічного правонаступництва, Верховний Суд у постанові від 11.02.2021 у справі № 826/9815/18 виходив із специфіки публічно-правових відносин, а саме: тієї обставини, що повноваження відповідних державних органів не є статичними і можуть передаватись від одного органу до іншого у випадку зміни законодавства. При цьому, такий перехід може не збігатися у часі з юридичним припиненням суб?єкта владних повноважень унаслідок реорганізації чи ліквідації.

Згідно з постановою від 22 січня 2020 року у справі № 2а-15057/09/2670 Верховний Суд указав, що публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов?язків одного суб?єкта права іншому. При цьому, обов?язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

При реорганізації до правонаступника переходять права та обов?язки юридичної особи, які стосуються не лише майнових правовідносин, але і правовідносин з приводу проходження публічної служби.

Такий підхід ґрунтується на конституційних принципах безперервності процесу державного управління та відповідальності держави перед людиною за свою діяльність.

У постанові 11 квітня 2024 року по справі № 160/408/21 Верховний Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого, якщо спір виник з приводу реалізації суб`єктом владних повноважень, що припиняється, його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту його вибуття з правовідносин, щодо яких виник спір, унаслідок, зокрема, передачі розпорядчим актом Кабінету Міністрів України його адміністративної компетенції іншому (іншим) суб`єктам владних повноважень. Якщо спір виник у відносинах, що не пов?язані з реалізацією суб?єктом владних повноважень його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту припинення сторони суб`єкта владних повноважень (повне правонаступництво).

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що Головне управління ДПС у Сумській області () перебуває у стані припинення, запис про припинення не внесено.

Головне управління ДПС у Сумській області не ліквідовано, знаходиться лише у стані припинення, а тому у зв`язку з викладеним, саме Головне управління ДПС у Сумській області повинно відновити порушені трудові права позивача в частині отримання належної суми заробітної плати, зокрема здійснити відповідний перерахунок заробітної плати позивачу та вчинити дії щодо виплати відповідної суми позивачу.

За встановлених у справі обставин, враховуючи, що Головне управління ДПС у Сумській області () перебуває в стані припинення, у суду відсутні підстави для зобов`язання Головне управління ДПС у Сумській області (м. Суми, вул. Іллінська, 13, і.к. 43995469) здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату суми заробітної плати.

Крім того, матеріалами справи не підтверджується, що Головне управління ДПС у Сумській області як відокремлений територіальний підрозділ ДПС після отримання від Головного управління ДПС у Сумській області документів про перерахунок заробітної плати позивачу на виконання судового рішення по даній справі відмовилося здійснити відповідну виплату позивачу. Натомість матеріали справи свідчать про те, що Головне управління ДПС у Сумській області як відокремлений територіальний підрозділ ДПС перераховувало на корить позивача суму заробітної плати як під час звільнення, так і в подальшому, після відповідного перерахунку сум, належних до виплат під час звільнення позивача з посади.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги, заявлені до ГУ ДПС в Сумській області щодо стягнення на користь позивача відповідної суми не можуть бути задоволені, оскільки перерахунок не здійснено суб`єктом владних повноважень, з яким позивач в спірний період перебував у трудових правовідносинах.

Перерахунок суми заробітної плати на виконання судового рішення по даній справі відповідачем не здійснено, відповідних платіжних доручень від ГУ ДПС в Сумській області щодо перерахування позивачу суми заробітної плати до ГУ ДПС в Сумській області як відокремлений територіальний підрозділ ДПС не отримувало.

Головне управління ДПС у Сумській області як відокремлений територіальний підрозділ ДПС не відмовляло позивачу відповідній виплаті, такі вимоги на даний час є передчасними.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для покладення на ГУ ДПС в Сумській області (і.к. 43995469) обов`язку здійснити перерахунок та виплату суми заробітної плати позивачу, однак помилково зазначив в резолютивній частині про покладення на вказаного відповідача зазначеного обов`язку, а тому через невірне визначення судом першої інстанції органу Головне управління ДПС у Сумській області (м. Суми, вул. Іллінська, 13, і.к. 43995469), який слід зобов`язати здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату суми заробітної плати, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в цій частині та зобов`язати Головне управління ДПС у Сумській області () здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату суми заробітної плати

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно до ч. 2 ст. 317 КАС України, неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Таким чином, враховуючи невірне визначення судом першої інстанції органу Головне управління ДПС у Сумській області (м. Суми, вул. Іллінська, 13, і.к. 43995469), який слід зобов`язати здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату суми заробітної плати, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в цій частині та зобов`язати Головне управління ДПС у Сумській області () здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату суми заробітної плати. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області як відокремлений територіальний підрозділ Державної податкової служби України задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.10.2023 по справі № 480/4051/23 - змінити, виклавши абзац другий у такій редакції:

«Зобов`язати Головне управління ДПС у Сумській області (м. Суми, вул.Іллінська, буд. 13, 40009, ) здійснити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) перерахунок та виплату суми заробітної плати, зокрема посадового окладу та надбавки за вислугу років за лютий 2023 та березень 2023 р. (із врахуванням розміру посадового окладу в сумі 11980 грн.), суми допомоги за час тимчасової непрацездатності позивача за перші п`ять днів непрацездатності з 20 по 24 лютого 2023р. включно (із врахуванням того, що ОСОБА_1 має страховий стаж більше ніж 6 місяців), суми оплати щорічної основної відпустки за 8 календарних днів з 08.03.2023 по 10.03.2023 та з 13.03.2023 по 17.03.2023 (із врахуванням розміру перерахованої заробітної плати за лютий 2023р.), суми компенсації за невикористані 64 календарні дні відпустки під час звільнення з посади (із врахуванням розміру перерахованої заробітної плати за лютий 2023р. та перерахунку допомоги за час тимчасової непрацездатності позивача за перші п`ять днів непрацездатності з 20 по 24 лютого 2023 р. включно)».

В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді Л.В. Любчич С.П. Жигилій