Справа № 161/13727/24
Суддя: Філюк Т. М.
Дата ухвалення: 2024-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/187/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2024 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Філюк Т.М.

з участю секретаря судового засідання Октисюк С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського УПП у Волинській області ДПП Сидорука Ярослава Руслановича про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 2335183 від 07 червня 2024 року,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, поданою через систему "електронний суд" до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського УПП у Волинській області ДПП Сидорука Ярослава Руслановича про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 2335183 від 07 червня 2024 року.

Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 28 травня 2024 р. він на пішохідному переході перейшов проспект Волі в м.Луцьку. Приблизно через хвилину до нього під`їхав патрульний автомобіль та поліцейський ОСОБА_2 пред`явив претензії про порушення ним вимог п. 4.14.г ПДР у вигляді переходу проїзної частини поза пішохідним переходом. Він заперечив вказане порушення та пояснив, що переходив проспект по пішохідному переходу, який знаходиться поруч з тим місцем, яке йому інкримінує поліцейський ОСОБА_2 та попросив надати докази правопорушення. Напарниця поліцейського ОСОБА_2 показала йому відеозапис телефону, на якому взагалі був відсутній факт переходу будь-яким пішоходом проспекту Волі. Також, незважаючи на його неодноразові прохання надати докази надуманого порушення, поліцейський ОСОБА_2 почав розгляд адміністративної справи, за результатами якої щодо нього винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 127 КУпАП та накладено адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що вказана постанова не відповідає фактичним обставинам справи, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, заперечив факт вчинення ним зазначеного адміністративного правопорушення, поліцейський без з`ясування дійсних обставин події, притягнув його до адміністративної відповідальності за нібито здійснення проїжджої частини у невстановленому місці поза пішохідним переходом.

З урахуванням вищенаведеного просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 2335183 від 07 червня 2024р., винесену поліцейським взводу № 2 роти № 4 батальйону управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Сидорук Ярославом Руслановичем про накладення на ОСОБА_1 штрафу в сумі 255 грн. за порушення ч. 1 ст. 127 КУпАП.

Ухвалою від 05 серпня 2024 року поновлено ОСОБА_1 пропущений строк для звернення до суду в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського УПП у Волинській області ДПП Сидорука Ярослава Руслановича про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 2335183 від 07 червня 2024 року, відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

21 серпня 2024 року від представника відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній вказує на законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови та просить в задоволенні позовних вимог відмовити. У відзиві вказує, що факт правопорушення підтверджується постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 2335183 від 07.06.2024, винесеною компетентною службовою особою в межах своїх повноважень, відеозаписом export-zmtov з технічного приладу із портативного відеореєстратора поліцейського, відеозаписом video_2024-08-16_14-50-50 з портативного відеореєстратора, що знаходився в службовому автомобілі, повідомленням про запрошення до підрозділу патрульної поліції, рапортом поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону УПП у Волинській області ДПП рядового поліції Савчук О. М. від 30.05.2024 р.

Частиною першою та другою статті 12 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Суд зауважує, що вказаний перелік порядків, за якими здійснюється судочинство в адміністративних справах, є вичерпним.

Оскільки вказана справа є незначної складності і для неї пріоритетним є швидке вирішення, суд розглянув її в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, які визначені у ст.ст. 268, 269, 271, 286 КАС України. В свою чергу вищенаведені положення КАС України не містять у собі заборони або обмежень на застосування правил, передбачених для спрощеного позовного провадження у ч.5 ст.262 КАС України, а саме щодо можливості розгляду справи без повідомлення сторін за наявними матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

На підставі п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 9 ст. 205 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження без фіксування судового процесу технічними засобами згідно з вимогами ч. 4 ст. 229 КАС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору у даній справі.

Судом встановлено, що 28.05.2024 року поліцейським взводу № 2 роти № 4 батальйону управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції рядовим поліції Сидоруком Я. Р. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2335183 від 07 червня 2024 року, відповідно до якої ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 127 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 255 грн.

Як вбачається з вищевказаної постанови, ОСОБА_1 28.05.2024 року о 18:48 год, в м. Луцьк по пр. Волі.66 здійснив перехід проїзної частини поза пішохідним переходом, чим порушив вимоги п. 4.14 г ПДР України.

Відповідно до п. 4.14. г ПДР України пішоходам забороняється переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга або дорога має чотири та більше смуг для руху в обох напрямках, а також у місцях, де встановлено огородження.

Диспозиція ч. 1 ст. 127 КУпАП визначає адміністративну відповідальність за непокору пішоходів сигналам регулювання дорожнього руху, перехід ними проїзної частини у невстановлених місцях або безпосередньо перед транспортними засобами, що наближаються, невиконання інших правил дорожнього руху.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом».

У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

У контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Така правова позиція узгоджується з позиціями, що викладені у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 року у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 року у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 року у справі № 295/3099/17 та від 05.03.2020 року по справі № 607/7987/17.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб.

Так, до свого відзиву на позовну заяву представником відповідача було долучено відеозапис, як доказ вчинення ОСОБА_1 правопорушення за ч. 1 ст. 127 КУпАП. Разом з тим, даним відеозаписом не зафіксовано факту переходу ОСОБА_1 28.05.2024 року о 18:48 год в м. Луцьку по просп. Волі, 66 проїзної частини поза пішохідним переходом, а відтак і порушень Правил дорожнього руху.

Судом встановлено, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП, зафіксовано в оскаржуваній постанові.

Згідно правового висновку Верховного Суду у справі №338/1/17 помилковим є посилання на постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності як на беззаперечний доказ вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

На думку суду, наданий відповідачем відеозапис подій не є доказом вчинення позивачем правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, так як він не містить фіксації переходу проїзної частини ОСОБА_1 поза пішохідним переходом. На зазначеному відеозаписі взагалі не зафіксовано поведінки позивача під час вчинення правопорушення, а лише зафіксовано його поведінку під час спілкування з працівниками поліції.

Позивач заперечує вчинення ним адміністративного правопорушення за ч.1 ст.127 КУпАП.

Таким чином, відповідачем має бути доведено, що позивач перейшов проїзну частину поза пішохідним переходом.

При цьому, будь-які інші докази, які б підтверджували наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 127 КУпАП у матеріалах справи відсутні.

Вищенаведена обставина є самостійною та достатньою підставою ставити під сумнів законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження конкретних фактичних дій позивачем, припинення яких здійснювали поліцейські. Реакція позивача на вимоги поліцейських може містити склад інших правопорушень, однак правопорушення за ч.1 ст.127 КУпАП має бути скоєним до його виявлення (припинення) працівниками поліції, і обставини такого правопорушення мають бути підтверджені доказами, в тому числі фіксацією технічними засобами до його припинення поліцейськими.

Суд зазначає, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, а тому, з урахуванням принципів і загальних засад Кодексу України про адміністративні правопорушення, практики Європейського Суду з прав людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Таким чином, з огляду на те, що жодних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.127 КУпАП матеріали справи не містять, суд вважає недоведеним вчинення позивачем адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 127 КУпАП, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Особливості провадження судами у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності передбачені ст. 286 КАС України.

Так, частиною 3 цієї статті визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Зважаючи на викладене, суд вважає за необхідне скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення, разом з тим вимога позивача про визнання постанови протиправною до задоволення не підлягає, оскільки вищевказаною нормою, не передбачено права суду визнавати постанову протиправною.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином на користь позивача підлягають стягненню судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції.

Керуючись ст. ст. 5, 8, 9, 19, 20, 22, 72-77, 79, 143, 192, 211, 241-246, 250, 255, 286,293, 295, 297 КАС України, суд ,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського УПП у Волинській області ДПП Сидорука Ярослава Руслановича про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 2335183 від 07 червня 2024 року- задовольнити частково.

Постанову серії ЕНА № 2335183 від 07 червня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 127 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.127 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції України на користь ОСОБА_1 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривень 48 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Т.М.Філюк