Справа № 380/11144/24
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2024-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/11144/24 пров. № А/857/14981/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Довгої О.І. та Глушка І.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 27.05.2024р. про повернення позовної заяви Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі (суддя суду І інстанції: Кузан Р.І., час та місце постановлення ухвали суду І інстанції: 27.05.2024р., м.Львів; дата складання повного тексту ухвали суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою від 27.05.2024р. в порядку п.8 ч.4 ст.169 КАС України повернуто позовну заяву Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі, а також повернуто позивачу з державного бюджету сплачений судовий збір (а.с.18-19).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив позивач Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (надалі НАСВ), який в апеляційній скарзі просить судову ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для розгляду, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового повернення позовної заяви (а.с.21-26).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції помилково застосував в розглядуваному випадку приписи п.8 ч.4 ст.169, ч.2 ст.122 КАС України, оскільки відповідно до усталеної судової практики до спорів щодо проходження публічної служби повинні застосовуватися приписи ч.5 ст.122 КАС України.

Позивач звернувся до суду із позовом із дотриманням місячного строку; для цієї категорії справ не передбачений досудовий порядок врегулювання спору; згідно довідки-розрахунку відповідач ознайомлений із розрахунком витрат і обов`язком сплати витрат, пов`язаних із його утриманням до 27.05.2024р., проте своїм підписом засвідчив лише графу про ознайомлення із розміром витрат, а тому довідку-розрахунок не можна вважати зобов`язанням сплатити кошти у місячний строк.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Апеляційний розгляд справи здійснено згідно ч.2 ст.312 КАС України в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Як слідує із матеріалів справи, відповідно до наказу начальника НАСВ № 29-КС (по особовому складу) від 21.08.2022р. старшого солдата ОСОБА_1 зараховано на перший курс навчання, а згідно наказу № 257 (по стройовій частині) від 31.08.2022р. - до списків особового складу НАСВ та на всі види забезпечення.

31.08.2022р. між Міністерством оборони України в особі начальника НАСВ та старшим солдатом ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу.

В подальшому наказом начальника НАСВ № 17-КС (по особовому складу) від 27.04.2024р. із старшим солдатом ОСОБА_1 відповідно до ч.11. ст.25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та п.п.3.2. 3.4 Інструкції про порядок переведення, відрахування та поновлення курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів Міністерства оборони України, достроково розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу; відраховано відповідача з числа курсантів другого курсу за недисциплінованість; увільнено від займаної посади; останнього слід вважати таким, що проходить військову службу за призовом та направлено в розпорядження начальника Міжнародного центру миротворчості та безпеки для подальшого проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Згідно з наказом начальника НАСВ № 138 (по стройовій частині) від 27.04.2024р. старшого солдата ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу НАСВ та всіх видів забезпечення; зобов`язано відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням в НАСВ за період з 31.08.2022р. по 27.04.2024р. в сумі 583524 грн. 86 коп.

Того ж дня відповідача було ознайомлено із довідкою-розрахунком № 13 про відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням в НАСВ, в сумі 583524 грн. 86 коп., згідно з якою він зобов`язується оплатити суму в касу або на рахунок НАСВ до 27.05.2024р.

Із розглядуваним позовом НАСВ звернулася до суду 21.05.2024р., тобто, до завершення місячного строку на добровільне погашення суми витрат, пов`язаних з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі.

Як слідує із змісту оскаржуваної ухвали, свої висновки суд першої інстанції про наявність підстав для повернення позову на підставі окресленої правової підстави (п.8 ч.4 ст.169, ч.2 ст.122 КАС України) обґрунтовував тим, що позивач передчасно звернувся до суду із розглядуваним позовом.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для повернення позову правильними та обґрунтованими.

Разом з тим, суд першої інстанції неправильно визначив правову підставу для такого процесуального рішення, що стверджується наступним.

Відповідно до ч.4 ст.5 КАС України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Положеннями ч.2 ст.122 КАС України встановлено різні строки звернення до адміністративного суду для суб`єктів владних повноважень та для інших осіб.

Абзацом 2 ч.2 ст.122 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч.5 ст.122 КАС України).

Відповідно до п.4 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не надав доказів звернення до відповідача для досудового врегулювання спору у випадках, в яких законом визначено обов`язковість досудового врегулювання, або на момент звернення позивача із позовом не сплив визначений законом строк для досудового врегулювання спору.

Згідно з п.8 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позовну заяву із вимогою стягнення грошових коштів, яка ґрунтується на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, подано суб`єктом владних повноважень до закінчення строку, визначеного частиною другою статті 122 цього Кодексу.

Предметом позову є стягнення з ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, в сумі 583524 грн. 86 коп.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ч.10 ст.25 зазначеного Закону курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності), в інших випадках, передбачених законом, та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб сержантського, старшинського або офіцерського складу після закінчення відповідно закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів «д», «е», «з», «и» пункту 1, підпунктів «д», «е», «ж», «з» пункту 2 та підпункту «в» пункту 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі фахової передвищої військової освіти, вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, відповідно до порядку та умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Згідно з п.п.3, 5, 6 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затв. постановою Кабінету Міністрів /КМ/ України № 964 від 12.07.2006р. (надалі - Порядок № 964) відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних, з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою.

Витрати відшкодовуються у повному розмірі, зокрема: курсантами, які вислужили встановлений законодавством строк строкової військової служби до вступу у вищий навчальний заклад, курсантами жіночої статі - за весь період навчання; курсантами, які навчалися понад встановлений законодавством строк строкової військової служби, - за період навчання, що перевищує цей строк.

Витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю, зокрема, курсантами, які навчалися менше встановлених законодавством строків строкової військової служби, - за весь період навчання.

Відповідно до усталеної судової практики спори стосовно проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018р. у справі № 804/285/16).

Отже до спорів про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі підлягають застосуванню приписи ч.5 ст.122 КАС України, тобто, у цьому випадку підлягає застосуванню місячний строк звернення до суду (постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020р. у справі №160/11957/19).

Верховний Суд у справах № 560/1389/20 (постанова від 21.01.2021р.), № 420/9694/20 (постанова від 21.12.2021р.), вирішуючи питання обчислення строків звернення до суду із позовною заявою про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, дійшов висновку, що строк звернення до суду з позовом про проходження публічної служби необхідно обчислювати з наступного дня після закінчення строку для добровільного відшкодування витрат.

Як вказано у позовній заяві, відповідно до наказу начальника НАСВ № 138 (по стройовій частині) від 27.04.2024р. старшого солдата ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу НАСВ та всіх видів забезпечення, зобов`язано відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням в НАСВ за період з 31.08.2022р. по 27.04.2024р., в сумі 583524 грн. 86 коп.

Того ж дня відповідача було ознайомлено під розпис із довідкою-розрахунком № 13 про відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням в НАСВ, в сумі 583524 грн. 86 коп., згідно з якою він зобов`язується оплатити суму в касу або на рахунок НАСВ до 27.05.2024р.

У разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку (п.7 Порядку № 964).

За окреслених обставин, право на звернення суб`єкта владних повноважень до суду із цим позовом про стягнення грошових коштів могло були реалізоване лише після закінчення тридцятиденного строку для добровільного відшкодування витрат на навчання відповідача.

Таким чином, звернення до суду із цим позовом до закінчення 30-денного строку на добровільне відшкодування відповідачем коштів було передчасним.

Водночас, позивач не був обмежений повторно звернутись до суду після закінчення визначеного 30-денного строку на добровільне відшкодування відповідачем коштів.

Повертаючись до вимог процесуального закону, слід зазначити, що п.8 ч.4 ст.169 КАС України як на підставу для повернення позовної заяви визначає подання суб`єктом владних повноважень до закінчення строку, визначеного ч.2 ст.122 цього Кодексу, позовної заяви із вимогою про стягнення грошових коштів, яка ґрунтується на підставі рішення суб`єкта владних повноважень.

Водночас, при зверненні до суду із подібними позовними заявами (в сфері публічної служби), суб`єкти владних повноважень користуються нормами щодо строку звернення до суду, передбаченими саме частиною 5 (місячний строк), а не частиною 2 ст.122 КАС України (шести-, або тримісячний строк).

При цьому, пункт 4 ч.4 ст.169 КАС України визначає, зокрема, що позовна заява повертається позивачеві, якщо на момент звернення позивача із позовом не сплив визначений законом строк для досудового врегулювання спору.

За встановлених обставин у цій справі, слід констатувати, що на момент звернення позивача із позовом (21.05.2024р.) не сплив визначений строк для досудового врегулювання спору, через що для повернення позовної заяви необхідно було керуватись п.4 ч.4 ст.169 КАС України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для повернення позовної заяви, однак із помилкових мотивів та на підставі процесуальної норми, яка не підлягала застосуванню.

Оцінюючи в сукупності вищезазначене, наявні належні підстави для повернення позовної заяви в адміністративній справі № 380/11144/24 на підставі п.4 ч.4 ст.169 КАС України.

При вирішенні наведеного спору колегія суддів враховує висновки, викладені Верховним Судом по аналогічній категорії справ, зокрема, в постанові Касаційного адміністративного суду від 23.03.2023р. у справі № 420/24331/21.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно прийняв рішення про повернення позовної заяви, однак допустив порушення норм процесуального права (в частині визначення правової підстави для повернення позову), через що оскаржувану ухвалу суду слід змінити в частині дійсних підстав і мотивів повернення позовної заяви в адміністративній справі № 380/11144/24.

В решті ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують інших висновків прийнятого судового рішення, а тому підстави для його скасування чи зміни у цій частині є відсутніми.

Враховуючи результат апеляційного розгляду, та в силу приписів ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта НАСВ.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.ст.311, 312, п.2 ч.1 ст.315, п.4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного задовольнити частково.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 27.05.2024р. змінити в частині підстав і мотивів повернення позовної заяви в адміністративній справі № 380/11144/24, виклавши такі в мотивувальній частині постанови апеляційного суду.

В решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді О. І. Довга
І. В. Глушко

Дата складання повного тексту судового рішення: 03.09.2024р.