Справа № 500/1653/24
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2024-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 рокуЛьвівСправа № 500/1653/24 пров. № А/857/13484/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 травня 2024 року (головуючий суддя Мірінович У.А., м.Тернопіль) у справі №500/1653/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

21.03.2024 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області за № 89 від 25 січня 2024 року в частині незарахування страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01 липня 1993 року по 04 грудня 1998 року згідно довідки Садівничого Товариства Ювілейний за № 2 від 06 лютого 2019 року; зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01 липня 1993 року по 04 грудня 1998 року згідно довідки Садівничого Товариства Ювілейний за №2 від 06 лютого 2019 року.

Позов обґрунтовує тим, що звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком. Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №89 від 25.01.2024 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Відповідачем не зарахований до страхового стажу період роботи позивачки в Садівничому Товаристві Ювілейний з 01.07.1993 по 04.12.1998 згідно довідки Садівничого Товариства Ювілейний виданої Головою управління №2 від 06.02.2019, оскільки не вказано дату наказу при звільненні.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 травня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви. Крім того, апелянт вказує, що відповідач не надав, а суд не здобув доказів, які б свідчили, що орган Пенсійного фонду, відмовляючи позивачу щодо обчислення їй пенсії з урахуванням архівної довідки Садівничого Товариства «Ювілейний» виданої Головою управління за № 2 від 06 лютого 2019 року з підстав не зазначення у такій довідці дати наказу при звільненні, не вчинив в межах наданих повноважень будь-які дії щодо здійснення відповідної перевірки обгрунтованості видачі зазначеної довідки. Тобто, в межах наявних у відповідача повноважень він може отримувати інформацію щодо підтвердження трудового стажу незалежно від того, чи надано заявником відповідну інформацію, а також перевіряти надану заявником інформацію. Просить задовольнити вимоги апеляційної скарги.

04.07.2024 відповідачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначає, що за результатами розгляду документів, страховий стаж позивача становив 12 років 08 місяців 15 днів (при необхідних не менше 27 років), що є недостатнім та не дає підстав для призначення пенсії за віком. Таким чином, судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком, відповідно до статті 26 Закону у зв?язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 27 років. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 19.01.2024 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно із статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви, за принципом екстериторіальності, структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішенням Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області №89 від 25.01.2024 відмолено позивачці у призначенні пенсії.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що за результатом розгляду поданих позивачкою документів встановлено, що вік позивачки на дату звернення 63 роки 10 місяців 26 днів, страховий стаж позивачки 12 років 08 місяців 15 днів.

Вказано, що до страхового стажу позивачці не зараховано періоди роботи в Садівничому Товаристві Ювілейний з 01.07.1993 по 04.12.1998 згідно довідки Садівничого Товариства Ювілейний виданої Головою управління за № 2 від 06 лютого 2019 року, оскільки не вказано дату наказу при звільнення.

Не погодившись із таким рішенням відповідача в частині незарахування періоду роботи в Садівничому Товаристві Ювілейний з 01.07.1993 по 04.12.1998, позивачка звернулася в суд першої інстанції з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (Закон №1058-ІV).

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону України № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів наголошує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

В оскаржуваному рішенні №89 від 25.01.2024, обґрунтовуючи відмову у призначенні пенсії, відповідачем вказано про незарахування позивачці періоду в Садівничому Товаристві Ювілейний з 01.07. 1993 по 04.12.1998 згідно довідки Садівничого Товариства Ювілейний виданої Головою управління Садівничого товариства робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської З.Д. за № 2 від 06.02.2019, оскільки не вказано дату наказу при звільненні.

Дослідивши дану довідку, апеляційний суд вказує, що ОСОБА_1 працювала в Садівниче Товариство Ювілейне з 01 липня 1993 р. (наказ № 49 від 01 липня 1993 р.) по 04 грудня 1998 р. (наказ № 90 від 01.1998 р.). Проте, колегія суддів зауважує, що у довідці № 2 від 06.02.2019 про підтвердження стажу роботи позивачки в Садівниче Товариство Ювілейне з 01.07.1993 по 04.12.1998, вказано неповну дату наказу про звільнення, а саме наказ № 90 від 01.1998, також у довідці не вказано яку посаду обіймала позивачка. При цьому, в довідці вказано лише прізвище ім`я та по батькові позивачки, інших даних (дата народження, РНОКПП, місце проживання) які б могли ідентифікувати особу позивачки довідка не містить.

Згідно з п. 4.1, 4.2 Порядку №637 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3). При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Тобто, в межах наявних у відповідача повноважень він може отримувати інформацію щодо підтвердження трудового стажу незалежно від того, чи надано заявником відповідну інформацію, а також перевіряти надану заявником інформацію.

Проте, на думку колегії суддів, наявність таких повноважень не перекладає на відповідача обов`язок отримання необхідних для призначення пенсії (визначення страхового стажу) документів, зокрема, трудової книжки та уточнюючих довідок роботодавця. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази або пояснення, чому позивачка позбавлена можливості з`ясувати інформацію (отримати відомості) щодо власного трудового стажу самостійно, зокрема позивачкою не надано доказів звернення до діючого підприємства -Садівничого товариства, робітників і службовців Тернопільського відділення ОСОБА_2 з метою отримання довідки або внесення відповідних записів до трудової книжки, а також отримання копій наказів чи доказів нарахування заробітної плати, тощо.

Враховуючи встановлені обставини справи та відсутності інших доказів, які підтверджують спірний трудовий стаж позивачки, колегія суддів приходить до висновку про правомірність рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №89 від 25.01.2024.

Таким чином, апелянтом на підставі належних та допустимих доказів не доведено обставин, на яких ґрунтуються його вимоги, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 травня 2024 року у справі № 500/1653/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний