Справа № 160/13373/24
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» в якій позивач просить:
визнати протиправними дії Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» щодо не виплати всіх сум, що належали в день звільнення зі служби;
стягнути з Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні;
визнати протиправними дії Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» щодо не проведення компенсації податку на доходи фізичних осіб при виплаті одноразової допомоги у сумі 9168, 89 грн.;
зобов`язати Державну установу «Криворізька виправна колонія (№80)» здійснити виплату компенсації податку на доходи фізичних осіб у розмірі 9168,89 грн.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що йому в порушення ст.117 КЗпП не виплачено середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Крім того зазначив, що позивачу не проведено компенсації податку на доходи фізичних осіб при виплаті одноразової допомоги у сумі 9168,89 грн.
Представник відповідача надав відзив на позовну заяву в якій зазначив, що заборгованість перед позивачем відсутня. Крім того, зазначив, що компенсація податку на доходи фізичних осіб в сумі 9168, 89 грн. виплачена.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
За приписами ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст.ст.258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, 04.09.2023 року, наказом №148/ОС-23 від 04.09.2023 року, ОСОБА_1 звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) та встановлено вислугу років на день звільнення.
Як установлено статтею 116 КЗпП у редакції Закону 2352-ІХ від 01 липня 2022 року при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП у редакції Закону 2352-ІХ від 01 липня 2022 року у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Отже, всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
У постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію, згідно з якою під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Суд також звертає увагу на те, що закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
При цьому, суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 06.08.2020 року у справі № 813/851/16, відповідно до яких суд, що приймає рішення про стягнення на користь особи суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, має вказати не лише період, а і конкретну суму, яка підлягає стягненню.
Обчислення середнього заробітку за період затримки розрахунку проводиться із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок №100).
Абзацом 3 п.2 Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках (крім випадків обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки) збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
За правилами п. 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Отже, згідно з чинним законодавством нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні працівника поліції проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням. Середньоденне грошове забезпечення працівника поліції обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, та визначається діленням грошового забезпечення за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців календарні дні на число календарних днів за цей період.
При цьому в редакції на момент виплати ч.1 ст.117 КЗпП України визначала, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Тобто, законодавець обмежив виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку піврічним терміном.
При цьому, суд зазначає, що ч.1 ст.117 КЗпП України не передбачає, що у випадку розподілення заборгованості на декілька платежів, що і відбулось у розглядуваній справі, час затримки фіксується саме останнім платежем.
Так, згідно наказу № 150/ОС-23 від 04.09.2023 року, встановлено майору внутрішньої служби ОСОБА_1 , начальнику віддалення СПС відділу СВ та ПР, нарахувати та здійснити виплату одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до стажу календарної служби за 12 років 07 місяців 07 днів. Відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку установи здійснити розрахунок та виплату одноразової грошової допомоги.
Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 була здійснена 11.11.2023, що сторонами не заперечується.
Таким чином, час затримки з 04.09.2023 по 11.11.2023 року складає 69 днів.
Документи для виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, а саме наказ № 186/ОС-23 від 06.11.2023 та платіжна інструкція № 425 від 07.11.2023, були направлені до Державної казначейської служби в м. Кривому Розі 07.11.2023, а перерахування коштів ДКСУ було здійснено 27.12.2023.
Таким чином, щодо вказаної суми, затримка з 04.09.2023 по 07.11.2023 складає 65 днів.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 року у справі 160/29562/23 визнано протиправними дії Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» щодо не виплати ОСОБА_1 в день звільнення витрат, пов`язаних з проходженням військово-лікарської комісії в ДУ «ТМО МВС України по Дніпропетровській області» у сумі 4004 грн. Зобов`язано Державну установу «Криворізька виправна колонія (№80)» здійснити виплату витрат, пов`язаних з проходженням військово - лікарської комісії в ДУ «ТМО МВС України по Дніпропетровській області» у сумі 4004 грн.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.04.2024 року у справі №160/29562/23 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року в справі № 160/29562/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії скасовано в частині позовних вимог щодо нарахування та виплати додаткової винагороди за період з 11 березня по 31 травня 2022 року.

Ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення цієї частини позовних вимог.

Визнано протиправними дії Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 30000 грн, що передбачений постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року, пропорційно в розрахунку на місяць за період з 11 березня 2022 року по 31 травня 2022 року.

Зобов`язано Державну установу «Криворізька виправна колонія (№80)» (, вул. Шиферна, 3, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50041) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 11 березня 2022 року по 31 травня 2022 року в розмірі до 30000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

11.05.2024 року позивачу зараховано 4004 грн., та 50174, 21 грн., що підтверджується випискою по картці за період з 10.05.2024 року по 11.05.2024 року.

Таким чином, щодо вказаної суми, затримка з 04.09.2023 по 11.05.2024 складає 251 день.

Проте, з урахуванням обмеження, яке встановлено ч.1 ст.117 КЗпП, кількість днів затримки складає 183 дня.

При цьому, суд зазначає, що на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду по справі № 160/29562/23 від 24.04.2024 було проведено наступний розрахунок виплати додаткової винагороди за період з 11.03.2022 по 31.05.2022р. згідно Постанови № 168:

20 діб березня 2022 - 19354, 84 грн.

Квітень 2022р. - 30000,00 грн.

21 доба травня 2022 р. - 20322,58 грн.

Кількість робочих днів відповідає табелям обліку робочого часу, що додаються.

Всього нараховано додаткової винагороди за період з 11.03.22 по 31.05.22р - 69677,42 грн.

Виплачено в 2022 році на підставі наказів по установі № 76/ОС-22 від 26.05.2022 та №122/ОС-22 від 17.08.2022 - 18739,14 грн.

Отже, згідно рішення суду по справі № 160/29562/23 підлягає до виплати - 50938,28 грн.

З даної суми утримано 1,5 % військового збору - 764,07 грн.

А також ПДФО - 9168,89 грн., яке одразу і компенсується.

Таким чином, остаточна сума до виплати ОСОБА_1 становить - 41005,32 грн. та компенсація ПДФО згідно Порядку № 44 - 9168,89 грн.. що разом становить 50174.21 грн.

Згідно платіжної інструкції № 265 від 10.05.2024 на суму 41005,32 грн. та № 266 від 10.05.2024 на суму 9168,89 грн. (компенсація ПДФО) - ОСОБА_1 було перераховано загалом 50174,21 грн., що і підлягало до виплати відповідно до постанови Третього апеляційного адміністративного суду по справі № 160/29562/23 від 24.04.2024.

З огляду на вищевикладене, відсутні протиправні дії з боку позивача щодо невиплати компенсації ПДФО в розмірі 9168,89 грн., оскільки встановлено, що вказана сума виплачена позивачу.

На підтримку наведеної вище позиції ВП Верховного Суду, 30 листопада 2020 року Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову у справі №480/3105/19 (провадження №К/9901/5696/20). У цьому судовому рішенні у частині, що стосується виплати середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку, суд зазначив про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

За обставин цієї справи №480/3105/19, судова палата дійшла висновку про необхідність застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні та навела такий розрахунок.

Позивач зазначає, що загальна сума, яка підлягала виплаті у день звільнення становить 132549,19 грн.

Таким чином, підлягають задоволенню позовні вимоги щодо визнання протиправними дії Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» щодо не виплати всіх сум, що належали в день звільнення зі служби та стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.09.2023 по 11.11.2023 в розмірі 23324,07 (53009,25 грн х 44% (частина одноразової грошової допомоги при звільненні від загальної суми, яка підлягала виплаті у день звільнення); за період з 04.09.2023 по 07.11.2023 в розмірі 5492,99 (49936,25 грн х 11% (частина коштів за рішенням суду у справі №160/29562/23 від загальної суми, яка підлягала виплаті у день звільнення); за період з 04.09.2023 по 04.03.2024 в розмірі 57641,80 (140589,75 грн х 41% частина відносно виплати грошової компенсації за не отримане речове майно).

Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

За вищенаведених обставин суд вважає позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.139 КАС України та враховуючи часткове задоволення позовних вимог, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст. ст.243-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» щодо не виплати ОСОБА_1 всіх сум, що належали в день звільнення зі служби.

Стягнути з Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.09.2023 по 11.11.2023 в розмірі 23324,07 грн; за період з 04.09.2023 по 07.11.2023 в розмірі 5492,99 грн; за період з 04.09.2023 по 04.03.2024 в розмірі 57641,80 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 605,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)».

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова