Справа № 361/7254/24
Суддя: Бражник Н. М.
Дата ухвалення: 2024-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 361/7254/24
Провадження № 2-а/361/126/24
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

02 серпня 2024 року м. Бровари

Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Бражник Н.М., розглянувши матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Журавської Валентини Вікторівни про оскарження дій та бездіяльності державного реєстратора, порушення норм Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про нотаріат» під час оформлення спадщини, -

УСТАНОВИЛА:

У порядку адміністративного судочинства до суду із зазначеним позовом звернувся ОСОБА_1 .

Адміністративний позов мотивував тим, що державний нотаріус (реєстратор) Броварського нотаріального округу Журавська В.В., зловживаючи владою, посадовим становищем, з метою отримання протиправної вигоди за протизаконне рішення, усупереч вимог Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про нотаріат», маніпулюючи юридичними знаннями, безпідставно змінила статус майна спадкодавця та надала переважне право одному спадкоємцю перед правом іншого.

Враховуючи викладене, керуючись нормами Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), просив суд: визнати дії державного нотаріуса Журавської В.В. протиправними та зобов`язати її скасувати протизаконні акти, сформулювати нові правовстановлюючі документи.

У порядку автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано на розгляд судді Бражник Н. М.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Дослідивши зміст позовних вимог та підстави позову, суддя дійшла такого висновку.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Частиною 1 ст. 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За приписами п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Положеннями ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах.

Розгляд справ здійснюється за правилами КАС України лише у разі, якщо за предметом спору та його суб`єктним складом справа належить до юрисдикції адміністративного суду.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 30 липня 2024 року у справі № 703/3396/22 дійшов такого висновку, що відповідно до статті 66 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить у порядку спадкування до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України.

Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1298 ЦК України).

Відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

Законом передбачена можливість оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні до суду (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). У такому разі позовні вимоги можуть бути пред`явлені безпосередньо до нотаріуса.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц зазначено, що закріплене у статті 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії може бути реалізоване у тому випадку, якщо звернення з такою вимогою може призвести до відновлення порушеного права або інтересу безвідносно до дослідження правомірності дій інших осіб. У порядку цивільного судочинства розглядаються вимоги про оскарження дій нотаріуса лише в разі відсутності спору про право між учасниками цивільних правовідносин.

Якщо право позивача оспорюється іншими учасниками конкретних цивільних правовідносин, які вважають, що вчинення чи не вчинення певної нотаріальної дії вплине на їх права та обов`язки, такий спір підлягає розгляду саме між особою, яка безпосередньо брала участь у нотаріальному процесі та особою, яка оспорює права, які виникають на підставі вчинення нотаріальної дії.

Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи.

Крім того, таких же висновків щодо застосування норм права дійшов Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2021 року у справі № 325/1141/18.

Як вбачається зі змісту адміністративного позову, ОСОБА_1 звернувся до суду з метою оскарження нотаріальної дії для відновлення порушеного права безвідносно до дослідження правомірності дій інших осіб. Доводів щодо наявності спору про право між учасниками цивільних правовідносин позовна заява не містить. Тому такий спір є приватноправовим і за суб`єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

У п. 24 рішення в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у справі «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

З урахуванням зазначеного, суті спору, змісту позовних вимог, підстав для звернення до суду з позовом, суб`єктного складу учасників справи, суддя дійшла висновку про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі та вважає за необхідне роз`яснити, що заявлені позовні вимоги належить розглядати за правилами цивільного судочинства.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 170, ст. 248 КАС України, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Журавської Валентини Вікторівни про оскарження дій та бездіяльності державного реєстратора, порушення норм Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про нотаріат» під час оформлення спадщини.

Роз`яснити позивачу, що вирішення даного спору здійснюється в порядку цивільного судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.М. Бражник