Справа № 176/92/24
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2024-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 вересня 2024 року м. Дніпросправа № 176/92/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Юрко І.В., Чабаненко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11.04.2024 року у справі №176/92/24 (головуючий суддя І-ї інстанції Волчек Н.Ю.) за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 14 грудня 2023 року у вигляді штрафу у розмірі 1700,00 грн. по справі про адміністративне правопорушення винесену заступником директора Департаменту начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Нещадимом І.С. відносно позивача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Фещук Оленою Андріївною складено протокол від 27.11.2023 року № 5 про адміністративне правопорушення, згідно з яким т.в.о. генерального директора ДП «СхідГЗК» ОСОБА_1 нібито вчинив правопорушення передбачене частиною першою статті 76 Закону України «Про виконавче провадження» і статтею 188-13 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме не з`явився до державного виконавця за викликом.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Скасовано постанову заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича від 14.12.2023 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 1700 грн на ОСОБА_1 , виконуючого обов`язки генерального директора Державного підприємства «Східний Гірничо-Збагачувальний Комбінат».

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, за яким постановою від 14 грудня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення, притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення статті 188-13 КУпАП і частини першої статті 76 Закону України «Про виконавче провадження» - закрито.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є не обґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що судом першої інстанції неправильно встановлено обставини у справі, оскільки відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

При цьому, частиною четвертою зазначеної статті визначено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом, тому враховуючи ненадання позивачем запитуваної інформації державною виконавчою службою його притягнення до адміністративної відповідальності проведено відповідно до норм діючого законодавства.

Позивач не надав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

В провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває справа №69275031 з примусового виконання наказу №904/416/21 від 02.12.2021 року Господарського суду Дніпропетровської області про стягнення з відповідача Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавськенергозбут» заборгованості за спожиту (активну) електричну енергію у розмірі 64006112,35 грн., Ккр коефіцієнту кредитування у розмірі 191536,05 грн., 3% річних 1071022,91 грн., інфляційні втрати у розмірі 2198541,76 грн., втрат зі сплати судового збору у розмірі 758197,65 грн.

01.11.2023 року державним виконавцем за юридичною адресою ДП «СхідГЗК» керівником якого є ОСОБА_1 направлено вимогу державного виконавця про надання в триденний термін з моменту отримання вимоги інформацію про дебіторську заборгованість за ІІІ квартал 2023 року та копій фінансової звітності боржника з примітками за ІІІ квартал 2023 року.(а.с.26-28)

09.11.2023 року за юридичною адресою ДП «СхідГЗК» державним виконавцем було направлено аналогічну вимогу (а.с.32-34).

У своїх вимогах державний виконавець посилався на частину четверту статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» де зазначено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що дані вимоги державного виконавця не стосуються виконання рішень, а носять характер вимоги про надання інформації в рамках відкритих виконавчих проваджень.

Разом з тим, листами №18/6983 та №18/7121 від 10.11.2023 року представник ДП «СхідГЗК» Дмитро Гавеля повідомив державному виконавцю, що не може надати запитувану інформацію, у зв`язку з відсутністю матеріально-технічних ресурсів для виготовлення копій запитуваних документів. Тобто повідомив причину неможливості виконання вимоги державного виконавця, оцінку поважності чи неповажності якій повинен був дати державний виконавець при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та ухваленні спірної постанови.

В той же час, представник ДП «СхідГЗК» Дмитро Гавеля у своїх листах повідомив державного виконавця про надання безперешкодного доступу до оригіналів вищезазначених документів за юридичною адресою ДП «СхідГЗК». Тобто повідомив спосіб, у який підприємство може виконати вимогу державного виконавця. (а.с.30, 36)

Незважаючи на вказане, 27.11.2023 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Фещук Оленою Андріївною, відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення №5 за частиною першою статті 76 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 188-13 КУпАП (а.с.9-10).

14.12.2023 року заступником директора Департаменту начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Нещадимом І.С. відповідно до вищезазначеного протоколу про адміністративне правопорушення, винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 , виконуючого обов`язки генерального директора ДП «СхідГЗК» до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 76 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 188-13 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1700,00 грн.(а.с.16-20).

Не погоджуючись з постановою про накладення адміністративного стягнення, позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до частини першої статті 76 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що невиконання законних вимог виконавця, порушення вимог цього Закону, у тому числі за несвоєчасне подання або неподання звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника, неподання або подання неправдивих відомостей про доходи і майновий стан боржника, ненадання боржником на вимогу виконавця декларації чи зазначення у декларації неправдивих відомостей або неповідомлення про зміну таких відомостей, неповідомлення боржником про зміну місця проживання (перебування) чи місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також за неявку без поважних причин за викликом виконавця, винні особи несуть відповідальність відповідно до закону.

Дана стаття закону є бланкетною, тобто такою, що відсилає для встановлення змісту ознак правопорушення до інших нормативних актів, у даному випадку до статей КУпАП, та незважаючи на не що дана стаття має ознаки складу правопорушення, на переконання суду винну у скоєнні правопорушення неможливо притягнути до відповідальності за будь-якою із статей ЗУ «Про виконавче провадження». Особа за результатами розгляду може бути визнана такою, що порушила норми даного Закону, але притягнута до відповідальності за скоєне має бути лише за нормами статей Кримінального Кодексу України, або нормами статей Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Статтею 188-13 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця, приватного виконавця щодо усунення порушень законодавства про виконавче провадження, несвоєчасне подання або неподання звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника, неподання або подання недостовірних відомостей про доходи і майновий стан боржника, ненадання на вимогу державного виконавця, приватного виконавця декларації про доходи та майно, що подається відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», чи зазначення у такій декларації неправдивих відомостей або неповідомлення про зміну відомостей, які зазначаються у декларації, неповідомлення боржником про зміну місця проживання чи місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також неявка без поважних причин за викликом державного виконавця, приватного виконавця.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано визначив, що статтею 188-13 КУпАП передбачено чіткий перелік законних вимог державного виконавця та приватного виконавця за невиконання яких настає адміністративна відповідальність.

Разом з тим, статтею 188-13 КУпАП не передбачена відповідальність за ненадання відомостей про дебіторську заборгованість боржника та ненадання копії фінансової звітності боржника, а тому, суд дійшов до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений даною статтею КУпАП.

Апеляційним судом та судом першої інстанції встановлено, що у постанові про накладення адміністративного стягнення від 14.12.2023 року зазначено адресу реєстрації ОСОБА_1 , за якою останній не був зареєстрований, а саме: АДРЕСА_1 , підтвердження тому копія паспорту позивача, долучена ним до матеріалів позовної заяви (а.с.38-41).

Відповідно до розділу частини четвертої розділу XIV Інструкції з організації примусового виконання рішень, у разі наявності в діях боржника ознак адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, чи порушення законних вимог виконавця фізичними, юридичними чи посадовими особами виконавець складає протокол про адміністративне правопорушення на бланку за встановленою формою. Зміст протоколу повинен відповідати вимогам, викладеним у статті 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Також згідно з пунктом 4 розділу XIV Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, при складанні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права й обов`язки, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, про що робиться відмітка у протоколі.

В порушення вищевказаних вимог, ОСОБА_1 права й обов`язки, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення роз`яснені не були.

Крім того, необхідно зазначити, що державним виконавцем порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки позивач про розгляд справи повідомлений належним чином не був.

З матеріалів справ вбачається, що виклик-повідомлення від 27.11.2023 року № 69275031/4(20.1), за яким ОСОБА_1 мав би з`явитись для розгляду справи про адміністративне правопорушення 14.12.2023 року о 11.00 год., останній отримав лише 29.12.2023 року, що підтверджується тренінгом Укрпошти (а.с. 25).

При цьому, повідомлення про виклик для складання протоколу про адміністративне правопорушення 27.11.2023 року позивач отримав лише 01.12.2023 року.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення і оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності були складені без участі ОСОБА_1 та без належного повідомлення його про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до частини п`ятої розділу XIV Інструкції з організації примусового виконання рішень, протокол державного виконавця про вчинення особою адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 188-13 Кодексу України про адміністративні правопорушення, розглядається начальником органу державної виконавчої служби у п`ятнадцятиденний строк з дня його одержання в порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення.

При отриманні протоколу начальником формується справа про адміністративне правопорушення.

Начальник органу державної виконавчої служби при розгляді справи про адміністративне правопорушення діє за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та неупередженому дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись нормами законодавства і правосвідомістю.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За відсутності зазначеної особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло письмове повідомлення про відкладення розгляду справи.

Начальник органу державної виконавчої служби при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення з`ясовує: правильність складання протоколу державним виконавцем; сповіщення осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце розгляду;витребування необхідних додаткових матеріалів;підлягання задоволенню письмових повідомлень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, її законних представників. За результатами розгляду справи начальник органу державної виконавчої служби виносить одну з таких постанов: постанова про накладення адміністративного стягнення або постанову про закриття справи про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заступником директора Департаменту-начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадимом І.С. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення в порушення вимог розділу XIV Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Колегія суддів зазначає, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно статті 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Відповідно до вимог пункту 3 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, як суб`єктом владних повноважень не доведено належними доказами правомірність прийнятого ним рішення.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Таким чином, з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про скасування постанови заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 від 14.12.2023 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 1700 грн на ОСОБА_1 , виконуючого обов`язки генерального директора Державного підприємства «Східний Гірничо-Збагачувальний Комбінат» та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2024 року в адміністративній справі №176/92/24 залишити без задоволення.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2024 року в адміністративній справі №176/92/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко