Справа № 160/18388/24
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2024-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Ніколайчук С.В.
09 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) в призначенні пенсії за вислугою років згідно зі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 (з доповненнями згідно із Законом України №3662-12 від 26.11.1993 у редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-111);
- зобов`язати Головне управління Пенсійною фонду України в Дніпропетровській області призначити та нараховувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) пенсію за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 (з доповненнями згідно із Законом України №3662-12 від 26.11.1993. у редакції Закону України від 12.07.2001 № 2663-111) з дати звернення 15.05.2024 виходячи з розміру пенсії 90 відсотків від розміру заробітної плати (грошового забезпечення) відповідно до довідок про складові заробітної плати (грошового забезпечення), виданих Дніпропетровською обласною прокуратурою №21-19вих24 від 14.05.2024 та без обмеження максимального (граничного) розміру пенсії.
На думку позивача, така відмова є протиправною, оскільки на час призначення її на роботу в органи прокуратури діяв Закон України «Про прокуратуру» №1789-XII від 05.11.1991. Відповідно до статті 50-1 вказаного Закону прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку.
Ухвалою від 10 липня 2024 року суд відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
Частиною 2 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно із частинами 1, 2 ст. 261 КАС України відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
13 серпня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач не визнає вимоги в повному обсязі та просить відмовити у задоволенні позову. Відповідач зазначає, що позивачка 15.05.2024 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії відповідно до Закону України Про прокуратуру.
Умови пенсійного забезпечення відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників до 15 липня 2015 року визначалися Законом № 1789-ХІІ.
15 липня 2015 року набрав чинності Закон № 1697-VII, відповідно до пп.1 п.З розділу XII «Прикінцеві положення» якого визнано таким, що втратив чинність Закон 1789-ХІІ (крім п.8 ч.І ст.15, ч.4 ст.16, абз.1 ч.2 ст.46-2, ст.47, ч.І ст.49, ч.5 ст.50, ч.3,4,6 та 11 ст.50-1, ч.З ст.51- 2, ст.53 щодо класних чинів).
Разом з цим, на момент звернення Позивача із заявою про призначення пенсії, питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України, а також обмеження щодо виплати та обчислення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про прокуратуру» (в редакції від 14 жовтня 2014 року №1697-УІІ), який є чинним та підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Відповідно до ст.86 зазначеного Закону, прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 01 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 15 років.
Згідно із наданих документів про стаж (довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудова книжка, диплом) стаж роботи на посадах прокурорів враховано повністю та складає 23 роки 02 місяці 08 днів.
Довідка про заробітну плату від 14.05.2024 №21-19 видана на дату звернення, а не на дату перед місяцем звернення за призначенням пенсії.
Оскільки у період дії ст. 50-1 Закону №; 1789-ХІІ ОСОБА_1 не набула права на призначення пенсії за вислугу років, у зв`язку з чим при прийнятті Закону № 1697-VII не відбулось звуження змісту та обсягу існуючих прав позивачки.
19.08.2024 року позивач надала відповідь на відзив, у якій зазначила, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі.
Позивач вважає, що особи, які належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону № 1788 у редакції до внесення змін Законом № 213.
Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта № НОМЕР_2 .
Згідно із довідкою Дніпропетровської обласної прокуратури від 14.05.2024 року № 21-19 вих24 ОСОБА_1 працює в Дніпропетровській обласній прокуратурі на посаді заступника начальника відділу.
Позивач 15.05.2024 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії відповідно до Закону України Про прокуратуру.
В обґрунтування відмови у призначенні пенсії позивачу, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві зазначило, що згідно із наданих документів про стаж (довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудова книжка, диплом) стаж роботи на посадах прокурорів враховано повністю та складає 23 роки 02 місяці 08 днів. Довідка про заробітну плату від 14.05.2024 № 21-19 видана на дату звернення а не на дату перед місяцем звернення за призначенням пенсії.
Враховуючи вищезазначене, гр. ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» в зв`язку з порушенням частини 2 статті 86 Закону та з відсутністю стажу за вислугу років (25 років).
Не погоджуючись з наданою відмовою, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй. Норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Згідно частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Умови пенсійного забезпечення відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників до 15 липня 2015 року визначалися Законом України "Про прокуратуру" від 5 листопада 1991 року №1789-ХІІ (надалі, також Закон №1789-XII).
Відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 % від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 %, але не більше 90 % від суми місячного (чинного) заробітку.
До 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.
Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" № 3668-VІ, який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року, внесено зміни до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ від 05.11.1991, зокрема змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права. Встановлено, що прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:
по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років;
з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років 6 місяців;
з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 11 років;
з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 11 років 6 місяців;
з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років;
з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років 6 місяців;
з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років;
з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років 6 місяців;
з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років;
з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років 6 місяців;
з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 15 років.
До вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.
Отже, у прокурорів та слідчих, які в період часу з 26 липня 2001 року до 01 жовтня 2011 року мали стаж роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної норми права. При цьому, таке право у зазначених осіб виникло незалежно від того чи фактично воно було реалізовано шляхом звернення до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії.
З 15.07.2015 набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014.
Пунктом 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень цього Закону визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про прокуратуру" №1789-XII від 05.11.1991, крім, зокрема, частин 3, 4, 6 та 11 статті 50-1 цього закону.
Отже, положення частини 1 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-XII від 05.11.1991, які визначали умови та порядок призначення пенсії працівникам прокуратури втратили чинність з дня набрання чинності Законом України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014, а саме з 15 липня 2015 року.
Статтею 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII врегульовано питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури, які і були чинними на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії.
Згідно із частиною 6 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою.
У зв`язку із вищенаведеним, суд зазначає, що враховуючи дату звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії, а саме: 15.04.2024 до спірних правовідносин необхідно застосовувати саме норми Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ, а не статтею 50-1 Закону України "Про прокуратуру від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 11 червня 2020 року по справі №265/2627/17, від 18 березня 2020 року по справі №310/7064/16-а та від 04 березня 2021 року по справі №452/208/17.
Відповідно до частини 5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно зі статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.
Тобто станом на дату звернення позивача до Пенсійного фонду необхідними умовами для призначення йому пенсії за вислугу років були: а) стаж за вислугу років не менше 25 років; б) стаж на посадах прокурорів - 15 років.
Як видно з матеріалів справи, станом на день звернення ОСОБА_1 до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії, а саме: 15.04.2024 її стаж роюоти на посадах прокурора враховано та він складає 23 роки 02 місяці 08 днів, у зв`язку із чим позивач не мав вислуги років 25, що є обов`язковою умовою для призначенні пенсії відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII.
Посилання позивача в обґрунтування позовних вимог на те, що зміни в законодавстві, які звужують зміст та обсяг існуючих прав не повинні застосовуватися є безпідставним і не спростовують висновків суду у цій справі, оскільки у період дії ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-XII у редакції від 26.07.2001р., що діяла до 30.09.2011р., пенсії призначалися прокурорам і слідчим зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років. Крім того, станом на 30.09.2011р. у позивача був відсутній стаж роботи 20 років та стаж роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури 10 років, а тому, у період дії ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-XII у редакції від 26.07.2001р. позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років, у зв`язку з чим при прийнятті Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII не відбулося звуження змісту та обсягу існуючих прав позивача.
Посилання позивача на порушення відповідачем статті 22 Конституції України також є безпідставним, оскільки станом на час прийняття відповідних законодавчих актів позивач передбаченої законодавством вислуги не мав, а тому такі зміни не можуть свідчити про звуження змісту прав, які на той час мав позивач.
В зв`язку із вищенаведеним, оскільки стаж позивача за вислугою років недостатній для призначення йому пенсії на підставі статті 86 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII, а в період дії статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ позивач не набув права на призначення пенсії, суд дійшов висновку про відсутність підстав для призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру".
Решта доводів та аргументів учасників справи не мають значення для вирішення спору по суті, не спростовують встановлених судом обставин у спірних правовідносинах та викладених висновків суду.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Згідно із частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд також враховує частину 2 статті 2 КАС України, відповідно до приписів якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.
Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи відповідача, позивач під час розгляду справи не надав.
Враховуючи вищевикладене, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд зробив висновок, що у спірних правовідносинах відповідач діяв з дотриманням вимог частини 2 статті 2 КАС України, а тому позовні вимоги є необґрунтованими, а позов таким що не підлягає до задоволення.
Оскільки в задоволенні позову відмовлено, згідно приписів статті 139 КАС України, підстави для стягнення судових витрат з відповідача у суду відсутні.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 30.08.2024 року.

Суддя С.В. Ніколайчук