Справа № 160/15395/24
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2024-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Царікова Олена Василівна
13.06.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 з дати виникнення права на пенсію за віком за списком № 2 - з 11.12.2023 року відповідно до п.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до стажу, що дає право на призначення пенсії за списком № 2 періоди роботи позивача з 10.05.1989 року по 18.01.1998 року, з 19.01.1998 року по 28.09.2001 року, з 01.10.2001 року по 11.11.2002 року, з 04.03.2005 року по 31.10.2008 року, з 11.10.2011 року по 30.04.2012 року, з 03.05.2012 року по 09.10.2013 року, з 16.01.2014 року по 09.11.2014 року та з 10.11.2014 року по 15.04.2015 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вона звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Проте, відповідач протиправно відмовив у призначенні пільгової пенсії, у зв`язку з недосягненням пенсійного віку, посилаючись на пункт 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Крім цього позивач наголошує, що відповідач протиправно не врахував до пільгового стажу позивача періоди роботи з 10.05.1989 по 18.01.1998, з 19.01.1998 по 28.09.2001, з 01.10.2001 по 11.11.2002, з 04.03.2005 по 31.10.2008, з 11.10.2011 по 30.04.2012, з 03.05.2012 по 09.10.2013, з 16.01.2014 по 09.11.2014 та з 10.11.2014 по 15.04.2015. У зв`язку з чим, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.
14.06.2024 ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
26.06.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву.
В обґрунтування відзиву відповідач-2 зазначив, що позивач не має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах через недосягнення пенсійного віку, встановленого п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Також відповідач-2 зазначив, що згідно з рішенням Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, від 04.01.2024 №7 до стажу роботи з шкідливими та важкими умовами праці за Списком № 2 зараховано періоди з 01.02.1998 по 31.03.1998, з 01.05.1998 по 30.09.1998, з 01.11.1998 по 28.02.1999, з 01.05.1999 по 31.07.1999, з 01.09.1999 по 31.12.1999, з 01.03.2000 по 31.03.2000, з 01.06.2000 по 31.07.2000, 3 01.09.2000 по 31.12.2000, з 01.02.2001 по 28.09.2001, з 14.12.2001 по 30.09.2002, з 10.11.2014 по 31.01.2015. У зв`язку з чим, відповідач-2 просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
19.07.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву.
В обґрунтування відзиву відповідач-1 зазначив, що позивач не має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах через недосягнення пенсійного віку, встановленого п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Також відповідач-1 зазначив, що позивачу до стажу роботи зі шкідливими та важкими умовами праці за Списком № 2 зараховано періоди з 01.02.1998 по 31.03.1998, з 01.05.1998 по 30.09.1998, з 01.11.1998 по 28.02.1999, з 01.05.1999 по 31.07.1999, з 01.09.1999 по 31.12.1999, з 01.03.2000 по 31.03.2000, з 01.06.2000 по 31.07.2000, з 01.09.2000 по 31.12.2000, з 01.02.2001 по 28.09.2001, з 14.12.2001 по 30.09.2002, з 10.11.2014 по 31.01.2015. У зв`язку з чим, відповідач-2 просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява та відзиви на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
25.04.2024 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах по Списку №2.
Також в даному рішенні зазначено, що страховий стаж заявника становить 35 років 07 місяців 02 дні, а пільговий стаж за Списком №2 03 роки 09 місяців 07 днів.
Крім цього в даному рішенні зазначено, що до пільгового стажу по Списку №2 зараховано періоди з 01.02.1998 по 31.03.1998, з 01.05.1998 по 30.09.1998, з 01.11.1998 по 28.02.1999, з 01.05.1999 по 31.07.1999, з 01.09.1999 по 31.12.1999, з 01.03.2000 по 31.03.2000, з 01.06.2000 по 31.07.2000, 3 01.09.2000 по 31.12.2000, з 01.02.2001 по 28.09.2001, з 14.12.2001 по 30.09.2002, з 10.11.2014 по 31.01.2015, інші періоди не враховані.
Не погоджуючись із таким рішенням відповідача-2, позивач звернулася до суду з даною позовною заявою.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.1,2,3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637) - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Відповідно до п.20 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
В позовні заяві позивачем зазначено про періоди роботи за Списком №2 з 10.05.1989 по 18.01.1998, з 19.01.1998 по 28.09.2001, з 01.10.2001 по 11.11.2002, з 04.03.2005 по 31.10.2008, з 11.10.2011 по 30.04.2012, з 03.05.2012 по 09.10.2013, з 16.01.2014 по 09.11.2014 та з 10.11.2014 по 15.04.2015.
При цьому, як вбачається зі змісту оскарженого рішення пенсійного органу про відмову в призначенні позивачу пенсії, відповідачем-2 зараховано до страхового стажу за Списком №2 періоди з 01.02.1998 по 31.03.1998, з 01.05.1998 по 30.09.1998, з 01.11.1998 по 28.02.1999, з 01.05.1999 по 31.07.1999, з 01.09.1999 по 31.12.1999, з 01.03.2000 по 31.03.2000, з 01.06.2000 по 31.07.2000, 3 01.09.2000 по 31.12.2000, з 01.02.2001 по 28.09.2001, з 14.12.2001 по 30.09.2002, з 10.11.2014 по 31.01.2015.
Таким чином спірними періодами є періоди: з 10.05.1989 по 18.01.1998, з 19.01.1998 по 31.01.1998, з 01.04.1998 по 30.04.1998, з 01.10.1998 по 31.08.1999, з 01.01.2000 по 29.02.2000, з 01.04.2000 по 31.05.2000, з 01.08.2000 по 31.08.2000,з 01.01.2001 по 31.01.2001, з 01.10.2001 по 30.11.2001, з 30.11.2001 по 14.12.2001, з 01.10.2002 по 11.11.2002, з 04.03.2005 по 31.10.2008, з 11.10.2011 по 30.04.2012, з 03.05.2012 по 09.10.2013, з 16.01.2014 по 09.11.2014, з 01.02.2015 по 15.04.2015.
Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_2 позивач в період 10.05.1989 по 18.01.1998 працювала на посаді контролера зварювальних робіт цеху Металоконструкцій №1 відділу технічного контролю.
Відповідно до підрозділу 2, розділу XV «Металообробка» Списку № 2, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173 правом на пільгову пенсію користуються бракувальники (контролери) на гарячих дільницях робіт в ковальсько-пресованому виробництві.
Крім того, відповідно підпункту а пункту 2 розділу XIV «Металообробка» Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994 контролери ковальсько-пресових робіт, зайняті на гарячих ділянках робіт.
Таким чином в період роботи з 10.05.1989 по 18.01.1998 підтверджується виконання позивачем робіт, передбачених Списком № 2, тобто відповідачем-2 протиправно не враховано даний період до пільгового страхового стажу позивача.
Крім того, як вбачається з дослідженої судом трудової книжки позивача та уточнюючих довідок №119 від 15.04.2015, № 35 від 21.06.2012, № 27 від 10.02.2005, № 21 від 10.02.2005, № 38 від 17.02.2005 позивач в період з 19.01.1998 по 31.01.1998, з 01.04.1998 по 30.04.1998, з 01.10.1998 по 31.08.1999, з 01.01.2000 по 29.02.2000, з 01.04.2000 по 31.05.2000, з 01.08.2000 по 31.08.2000,з 01.01.2001 по 31.01.2001, з 01.10.2001 по 30.11.2001, з 30.11.2001 по 14.12.2001, з 01.10.2002 по 11.11.2002, з 04.03.2005 по 31.10.2008, з 11.10.2011 по 30.04.2012, з 03.05.2012 по 09.10.2013, з 16.01.2014 по 09.11.2014, з 01.02.2015 по 15.04.2015 займала посади, що відноситься до Списку №2.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку №383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Згідно з пунктом 4.3 Порядку №383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
Відповідно до пункту 10 Порядку №383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637).
Згідно п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком №442 та Методичними рекомендаціями.
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 4 Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №442 від 01.08.1992 року, (далі Порядок №442) та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджені постановою Міністерства праці України №41 від 01.09.1992 року, (далі Методичні рекомендації) атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
За змістом пунктів 8 та 9 Порядку №442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №1 або №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
Отже, можна зробити висновок, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1 або №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 або №2.
При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Крім цього, суд зазначає, що однією із умов зарахування до пільгового стажу певного періоду роботи на відповідній посаді або за професією є включення цієї посади або професії до Списків, що діяли в період такої роботи. Вимога щодо обов`язкового підтвердження документами умов праці до 21 серпня 1992 року та проведення атестації після цієї дати є похідними від основної умови про внесення цієї професії до діючих Списків.
Враховуючи той факт, що посада, яку позивач займала відноситься до Списку №2, що підтверджується пільговими довідками №119 від 15.04.2015, № 35 від 21.06.2012, № 27 від 10.02.2005, № 21 від 10.02.2005, № 38 від 17.02.2005, також положеннями Списку № 2, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173 та Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994, суд доходить висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області оскаржуваним рішенням протиправно не враховало періоди роботи позивача з 10.05.1989 по 18.01.1998, з 19.01.1998 по 31.01.1998, з 01.04.1998 по 30.04.1998, з 01.10.1998 по 31.08.1999, з 01.01.2000 по 29.02.2000, з 01.04.2000 по 31.05.2000, з 01.08.2000 по 31.08.2000,з 01.01.2001 по 31.01.2001, з 01.10.2001 по 30.11.2001, з 30.11.2001 по 14.12.2001, з 01.10.2002 по 11.11.2002, з 04.03.2005 по 31.10.2008, з 11.10.2011 по 30.04.2012, з 03.05.2012 по 09.10.2013, з 16.01.2014 по 09.11.2014, з 01.02.2015 по 15.04.2015 а отже позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо позовних вимог в частині зобов`язання пенсійного органу призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, суд зазначає наступне.
Пунктом 2 частиною 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Натомість згідно з пунктом «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закону №1788-XII) в чинні редакції, згідно із висновками рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ, а не Закону №1058-ІV.
Тому відмова пенсійного органу в призначенні позивачу, яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 54 років, мала страховий стаж роботи 35 років 07 місяців 02 дні, у тому числі на пільгових умовах за Списком №2 - 20 років 11 місяців 16 днів (з урахуванням періодів роботи 10.05.1989 по 18.01.1998, з 19.01.1998 по 31.01.1998, з 01.04.1998 по 30.04.1998, з 01.10.1998 по 31.08.1999, з 01.01.2000 по 29.02.2000, з 01.04.2000 по 31.05.2000, з 01.08.2000 по 31.08.2000,з 01.01.2001 по 31.01.2001, з 01.10.2001 по 30.11.2001, з 30.11.2001 по 14.12.2001, з 01.10.2002 по 11.11.2002, з 04.03.2005 по 31.10.2008, з 11.10.2011 по 30.04.2012, з 03.05.2012 по 09.10.2013, з 16.01.2014 по 09.11.2014, з 01.02.2015 по 15.04.2015), з посиланням на недосягнення нею пенсійного віку, визначеного пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV, є протиправною.
А тому, враховуючи викладене вище, суд доходить висновку про те, що позивач набула право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 року у справі №360/3611/20.
Таким чином, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Статтею 83 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що пенсії призначаються з дня звернення за пенсією.
Тому, відновлюючи порушене право позивача, суд доходить висновку про те, що поновлення права позивача на призначення пенсії підлягає з 25.04.2024.
Позовні вимоги звернуті до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не підлягають задоволенню судом, з огляду на те, що останнім не приймалися будь-які рішення відносно позивача.
Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Згідно з ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, враховуючи висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
З огляду на вищевикладене, враховуючи той факт, що вимоги позивача, які не підлягають задоволенню є похідними, суд дійшов висновку, що судовий збір у розмірі 605, 60 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.
Керуючись ст.77, 90, 139, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу, що дає право на призначення пенсії за списком № 2 періоди роботи: з 10.05.1989 по 18.01.1998, з 19.01.1998 по 31.01.1998, з 01.04.1998 по 30.04.1998, з 01.10.1998 по 31.08.1999, з 01.01.2000 по 29.02.2000, з 01.04.2000 по 31.05.2000, з 01.08.2000 по 31.08.2000,з 01.01.2001 по 31.01.2001, з 01.10.2001 по 30.11.2001, з 30.11.2001 по 14.12.2001, з 01.10.2002 по 11.11.2002, з 04.03.2005 по 31.10.2008, з 11.10.2011 по 30.04.2012, з 03.05.2012 по 09.10.2013, з 16.01.2014 по 09.11.2014, з 01.02.2015 по 15.04.2015.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 25.04.2024.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 02.08.2024.

Суддя О.В. Царікова