Справа № 480/6159/22
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2024-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2024 р. Справа № 480/6159/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Любчич Л.В. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумської митниці на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.06.2023, головуючий суддя І інстанції: О.М. Кунець, м. Суми, по справі № 480/6159/22

за позовом ОСОБА_1

до Сумської митниці (як відокремлений підрозділ Державної митної служби України)

про визнання протиправною та скасування картки відмови, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Сумської митниці (надалі по тексту відповідач, Сумська митниця), в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA805020/2022/000280;

- зобов`язати Сумську митницю провести митне оформлення транспортного засобу - легкового транспортного засобу марки HYUNDAI, модель SANTAFE з VIN-номером НОМЕР_1 за митною декларацією №UA805020/2022/008714 від 09.08.2022 року зі звільненням від сплати митних платежів відповідно до підпункту "б" пункту 3 частини десятої статті 374 Митного кодексу України.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27 червня 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Сумської митниці (як відокремлений підрозділ Державної митної служби України) про визнання протиправною та скасування картки відмови, зобов`язання вчинити дії задоволено у повному обсязі.

Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA805020/2022/000280.

Зобов`язано Сумську митницю провести митне оформлення транспортного засобу - легкового транспортного засобу марки HYUNDAI, модель SANTAFE з VIN-номером НОМЕР_1 за митною декларацією №UA805020/2022/008714 від 09.08.2022 року зі звільненням від сплати митних платежів відповідно до підпункту "б" пункту 3 частини десятої статті 374 Митного кодексу України.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Сумської митниці на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) грн 00 коп.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.06.2023 року по справі №480/6159/22 та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обгрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.06.2023 року по справі № 480/6159/22 - залишити без змін.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що справа судом першої інстанції розглянута за правилами спрощеного провадження, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі, яка відноситься до незначної складності, не вимагають витребування нових доказів та проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, то за таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача про розгляд справи з викликом сторін та вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до відмітки в паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Роменським МРВ УМВС України в Сумській області 13.03.2007 року, позивачеві 17.07.2018 року було оформлено виїзд на постійне проживання до Литовської Республіки. При цьому, згідно довідки про зняття з консульського обліку №61210/19-522/5-704 від 07.02.2022 року консульською установою підтверджено, що позивач перебував на консульському обліку з 28.01.2019 року і був знятий з постійного консульського обліку в Посольстві України в Литовській Республіці 07.02.2022 року у зв`язку з поверненням на постійне місце проживання в Україну. Зазначене також підтверджується й відмітками в паспорті позивача для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 .

Як зазначає позивач, у період його проживання в Литовській Республіці ним було придбано легковий транспортний засіб марки HYUNDAI, модель SANTAFE з VIN-номером НОМЕР_1 (далі ТЗ), який 15.12.2020 року ним було поставлено на державний облік в Литовській Республіці, що було засвідчено виданим 28.01.2021 року свідоцтвом про реєстрацію автомобіля № НОМЕР_4 .

В подальшому, 11.02.2022 року у зв`язку з поверненням до України право на виїзд на постійне проживання до Литовської Республіки позивачеві було анульовано, що також підтверджується відміткою в його паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 .

Також в паспорті для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 позивачеві було поставлено відмітку про взяття його на період з 07.02.2022 року по 11.01.2023 року на тимчасовий консульський облік в Посольстві України в Литовській Республіці.

08.02.2022 року позивачем було ввезено автомобіль легковий, бувший у використанні - 1 шт. на митну територію України через митний пост «Яготин» Волинської митниці в митному режимі «тимчасове ввезення».

В подальшому - 05.07.2022року позивачем було подано до Сумської митниці заяву про зміну щодо вказаного автомобіля митного режиму «тимчасове ввезення» на митний режим «імпорт», а 25.07.2022 року - заяву про продовження строку пільгового митного оформлення транспортного засобу, який ввозився з переселенням громадянина на постійне місце проживання.

09.08.2022року уповноваженою позивачем особою - ФОП ОСОБА_2 було подано митну декларацію типу ІМ 40ДЕ UA805020/2022/008714 до відділу митного оформлення «Центральний» митного поста «Суми» на товар: Автомобіль легковий, бувший у використанні - 1 шт. Марка HYNDAI. Модель SANTAFE. Номер кузова (VIN): НОМЕР_1 . Календарний рік виготовлення 2006. Модельний рік виготовлення 2006. Тип двигуна дизельний. Робочий об`єм циліндрів двигуна 2188 см3. Тип кузова універсал. Колір коричневий. Призначений для перевезення людей. Колісна формула: 4x2. Ввозиться у зв`язку з переселенням громадянина на постійне місце проживання в Україну.

З митною декларацією UA805020/2022/008714 було надано пакет документів, визначених в графі 44 вказаної МД:

1. за кодом «2800» - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 від 28.01.2021;

2. за кодом «4100» - зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі- продажу товарів (крім позначеного кодом 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів б/н від 14.12.2020;

3. за кодом «7017» - висновок про походження товару або акт експертизи, виданий уповноваженим органом ІІА008/097661/22 від 08.08.2022;

4. за кодом «8012» - паспорт громадянина України для виїзду за кордон з відміткою про дату зняття з постійного консульського обліку або анульованою відміткою про дату поставлення на такий облік №FE 931521 від 06.09.2016;

5. за кодом «8016» - паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 13.03.2007;

6. за кодом «9000» - інші некласифіковані документи аркуш погоджений б/н від 08.08.2022;

7. за кодом «9000» - інші некласифіковані документи - вид на проживання №760015791 від 11.01.2021;

8. за кодом «9000» - інші некласифіковані документи - довідка №61210/19- 522/5-704 від 07.02.2022;

9. за кодом «9000» - інші некласифіковані документи - заява №4133/10 від 06.07.2022;

10. за кодом «9000» - інші некласифіковані документи - лист б/н від 05.08.2022;

11. за кодом «9604» - заява підприємства, подання якої передує митному оформленню товарів і транспортних засобів №4604/10 від 25.07.2022;

12. за кодом «9703» - сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу ІІА008/097661/22 від 08.08.2022.

Окрім того, з метою підтвердженим свого права на пільгове розмитнення ТЗ позивачем 01.08.2022 року було направлено запит до державного підприємства Литовської Республіки "Regitra", яке являється реєстраційним центром дорожніх транспортних засобів, а саме здійснює їх реєстрацію та облік і володіє повною інформацією про них. У вказаному запиті до ДП "Regitra" було поставлено такі запитання: з якої дати ТЗ позивача було зареєстровано на постійній основі в Литовській Республіці? Коли його було знято з обліку? Підставою для отримання запитуваних відомостей було вказано статтю 374 МК України, а метою використання отриманих даних - для розмитнення ТЗ в Україні у м. Суми.

У відповідь на даний запит ДП Литовської Республіки "Regitra" було направлено на електронну пошту позивача лист - відповідь від 05.08.2022 року, відповідно до якого «згідно з даними реєстру дорожніх транспортних засобів Литовської Республіки транспортний засіб марка HYNDAI, модель SANTAFE, номер кузова (VIN): НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_5 , ОСОБА_3 , дата народження 25.04.1963, зареєстрований за ним з 15.12.2020 та видано реєстраційне свідоцтво № НОМЕР_6 . Даний транспортний засіб знято з обліку 15.07.2022 року».

Розглянувши подані в інтересах позивача документи, відповідачем було винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА805020/2022/000280, відповідно до якої було відмовлено у митному оформленні товару з причин «невиконання вимог пп. б п. 3 ч.10 ст. 374 МК України».

У розділі «Роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення» відповідачем зазначено: «Оформити нову ВМД з урахуванням вимог статті 374 МКУ».

Позивач, не погодившись із рішеннями відповідача, звернувся із вказаним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем дотримано умови, з якими законодавець пов`язує право особи, що переселяється до України, на ввезення транспортного засобу без сплати митних платежів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом оскарження у справі є картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA805020/2022/000280, якою позивачу було відмовлено у ввезенні транспортного засобу марки HYNDAI, модель SANTAFE, номер кузова (VIN) НОМЕР_1 без сплати митних платежів.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Колегія суддів, перевіривши рішення відповідача на відповідність вимогам частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, зазначає, що таке рішення прийнято протиправно, з огляду на таке.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються, зокрема, положеннями МК України.

Відповідно до п. 23 ч.1 ст.4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Відповідно до частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з частиною першою статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (частина перша статті 257 МК України).

Відповідно до ч.8 ст. 257 МК України митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться певні відомості, у тому числі у вигляді кодів.

За приписами частини першої, другої статті 256 МК України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.

Згідно з ч.12 ст.264 Митного кодексу України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи органу доходів і зборів.

З матеріалів прави слідує, що 09.08.2022року уповноваженою позивачем особою - ФОП ОСОБА_2 було подано митну декларацію типу ІМ 40ДЕ UA805020/2022/008714 до відділу митного оформлення «Центральний» митного поста «Суми» на товар: Автомобіль легковий, бувший у використанні - 1 шт. Марка HYNDAI. Модель SANTAFE. Номер кузова (VIN): НОМЕР_1 . Календарний рік виготовлення 2006. Модельний рік виготовлення 2006. Тип двигуна дизельний. Робочий об`єм циліндрів двигуна 2188 см3. Тип кузова універсал. Колір коричневий. Призначений для перевезення людей. Колісна формула: 4x2. Ввозиться у зв`язку з переселенням позивача на постійне місце проживання в Україну.

З митною декларацією UA805020/2022/008714 було надано пакет документів, визначених в графі 44 вказаної МД:

1. за кодом «2800» - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 від 28.01.2021;

2. за кодом «4100» - зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі- продажу товарів (крім позначеного кодом 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів б/н від 14.12.2020;

3. за кодом «7017» - висновок про походження товару або акт експертизи, виданий уповноваженим органом ІІА008/097661/22 від 08.08.2022;

4. за кодом «8012» - паспорт громадянина України для виїзду за кордон з відміткою про дату зняття з постійного консульського обліку або анульованою відміткою про дату поставлення на такий облік №FЕ 931521 від 06.09.2016;

5. за кодом «8016» - паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 13.03.2007;

6. за кодом «9000» - інші некласифіковані документи аркуш погоджений б/н від 08.08.2022;

7. за кодом «9000» - інші некласифіковані документи - вид на проживання №760015791 від 11.01.2021;

8. за кодом «9000» - інші некласифіковані документи - довідка №61210/19- 522/5-704 від 07.02.2022;

9. за кодом «9000» - інші некласифіковані документи - заява №4133/10 від 06.07.2022;

10. за кодом «9000» - інші некласифіковані документи - лист б/н від 05.08.2022;

11. за кодом «9604» - заява підприємства, подання якої передує митному оформленню товарів і транспортних засобів №4604/10 від 25.07.2022;

12. за кодом «9703» - сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу ІІА008/097661/22 від 08.08.2022.

Відповідачем було винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА805020/2022/000280, відповідно до якої було відмовлено у митному оформленні товару з причин невиконання вимог пп. б п. 3 ч. 10 ст. 374 МК України.

Умови ввезення (пересилання) громадянами товарів на митну територію України визначені статтею 374 Митного кодексу України.

За приписами пп. «б» п. 3 ч.10 статті 374 Митного кодексу України (в редакції, яка діяла на момент звернення до митного органу) при ввезенні (пересиланні) на митну територію України громадянами звільняються від оподаткування митними платежами товари, призначені для забезпечення звичайних повсякденних потреб громадянина та початкового облаштування, що ввозяться (пересилаються) громадянами у зв`язку з переселенням на постійне місце проживання в Україну протягом шести місяців з дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні, за умови документального підтвердження того, що до дня видачі цього документа громадянин проживав на території країни, з якої він прибув, не менше трьох років, зокрема, транспортні засоби особистого користування, що класифікуються в одній із товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД (у кількості однієї одиниці на кожного громадянина, який досяг 18-річного віку), за умови документального підтвердження того, що до дня видачі документа, що підтверджує право на постійне проживання в Україні, громадянин був власником (або співвласником) такого транспортного засобу не менше одного року, а транспортний засіб перебував за ним на постійному обліку (реєстрації) у відповідних реєстраційних органах країни постійного місця попереднього проживання громадянина не менше одного року, якщо даний транспортний засіб підлягає реєстрації в цій країні.

Наказом Державної митної служби України від 17 листопада 2005 року № 1118 затверджені Правила митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України (далі Правила № 1118).

Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 розділу ІІІ Правил № 1118, при ввезенні ТЗ на митну територію України його власник або вповноважена особа представляє уповноваженій посадовій особі митного органу, у зоні діяльності якого розташований пункт пропуску через державний кордон України, ТЗ для здійснення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії таких документів:

що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження);

реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом;

що підтверджують право на надання пільг в оподаткуванні (у разі митного оформлення ТЗ з наданням пільг в оподаткуванні), перелік яких визначено в підпункті 4.2 пункту 4 цього розділу;

паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України, що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання); посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном тощо.

Підпунктом 4.1 пункту 4 розділу ІІІ Правил № 1118 визначено, якщо власником (уповноваженою особою) подано ВМД для митного оформлення ТЗ зі звільненням від оподаткування, то до завершення митного оформлення проводиться перевірка обґрунтованості цього звільнення.

Митне оформлення ТЗ зі звільненням від оподаткування здійснюється за рішенням начальника митного органу або особи, яка його заміщує, прийнятим на підставі позитивного висновку комісії та відображеним як резолюція на аркуші погодження.

Аркуш погодження долучається до документів, що є підставою для здійснення митного оформлення ТЗ зі звільненням від оподаткування.

При необхідності вирішення питання про можливість звільнення ТЗ від оподаткування посадова особа митного органу, яка здійснює митне оформлення ТЗ, перевіряє відомості та відмітки в документах на відповідність вимогам Закону України «Про порядок ввезення (пересилання) в Україну, митного оформлення й оподаткування особистих речей, товарів та транспортних засобів, що ввозяться (пересилаються) громадянами на митну територію України»:

постійне проживання громадянина на території країни попереднього місця проживання не менше одного року (для іноземців та осіб без громадянства - з дати підтвердження факту постійного проживання в країні попереднього місця проживання до дати отримання посвідки на постійне проживання або до дати отримання паспорта громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні; для громадян України - з дати поставлення до дати зняття з постійного консульського обліку, а за відсутності відмітки про зняття з постійного консульського обліку - до дати отримання паспорта громадянина України);

перебування ТЗ у власності громадянина не менше одного року з дати набуття права власності на ТЗ до дати: для іноземців та осіб без громадянства - отримання посвідки на постійне проживання або отримання паспорта громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні; для громадян України - зняття з постійного консульського обліку, а за відсутності відмітки про зняття з постійного консульського обліку - до дати отримання паспорта громадянина України);

перебування ТЗ на обліку в країні постійного місця попереднього проживання його власника не менше одного року (для іноземців та осіб без громадянства - з дати підтвердження факту постійного проживання в країні попереднього місця проживання до дати отримання посвідки на постійне проживання або до дати отримання паспорта громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні; для громадян України - з дати поставлення до дати зняття з постійного консульського обліку, а за відсутності відмітки про зняття з постійного консульського обліку - до дати отримання паспорта громадянина України).

Відповідно до підпункту 4.2 пункту 4 розділу ІІІ Правил № 1118 для громадян України, які переселяються на постійне місце проживання в Україну, підтвердженням права на здійснення митного оформлення ТЗ зі звільненням від оподаткування, згідно з вимогами статті 8 Закону України «Про порядок ввезення (пересилання) в Україну, митного оформлення й оподаткування особистих речей, товарів та транспортних засобів, що ввозяться (пересилаються) громадянами на митну територію України», є такі документи та відмітки в них:

а) паспорт громадянина України для виїзду за кордон зі штампом «Постійне проживання», проставленим й анульованим відповідним підрозділом міграційної служби, або з відміткою про анулювання напису «Постійне проживання», засвідченого гербовою печаткою консульської установи України в країні попереднього проживання такого громадянина (для громадян України, які раніше виїхали за межі України тимчасово та подали клопотання про залишення на постійне проживання за кордоном), та відмітками про дату поставлення та зняття з постійного консульського обліку, засвідченими гербовою печаткою консульської установи України в країні попереднього проживання такого громадянина або анульованою відміткою про дату поставлення на постійний консульський облік, засвідченою гербовою печаткою консульської установи України в країні попереднього проживання такого громадянина;

б) паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні (може бути відсутнім при перетині митного кордону України).

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що для пільгового оподаткування при митному оформленні транспортного засобу необхідна одночасна наявність таких обставин:

- особа повинна переселятись до України на постійне місце проживання;

- особа повинна звернутися за таким оформленням протягом шести місяців з дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні;

- особа, яка заявила до оформлення такий механічний транспортний засіб до дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні, повинна проживати на території країни, з якої вона прибула, не менше трьох років;

- особа, яка заявила до оформлення такий механічний транспортний засіб до дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні, повинна бути власником такого транспортного засобу не менше року;

- транспортний засіб мав перебувати за ним на постійному обліку (реєстрації) у відповідних реєстраційних органах країни постійного місця попереднього проживання громадянина не менше одного року до дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні.

Наведений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, наведеній у постанові від 23 січня 2020 року по справі №815/273/15.

З матеріалів справи слідує, що транспортний засіб марки HYNDAI, модель SANTA FE, номер кузова (VIN) НОМЕР_1 являється транспортним засобом особистого користування, класифікується в товарній позиції «8703» (графи 33 МД), його було ввезено особисто позивачем як громадянином України.

Позивач перебував на постійному консульському обліку в Посольстві України в Литовській Республіці з 28.01.2019 року по 07.02.2022 року, знятий з обліку 07.02.2022 року у зв`язку з поверненням в Україну на постійне місце проживання, вказані обставини підтверджуються довідкою Посольства України в Литовській Республіці № 61210/19-522/5-704 від 07.02.2022 року, відтисками печаток у закордонному паспорті громадянина України № НОМЕР_3 та у паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 .

Під час проживання в Литовській Республіці 14.12.2020 року позивач придбав вищевказаний ТЗ, що підтверджується договором купівлі-продажу від 14.12.2020 року, та був за ним зареєстрований протягом періоду перебування на постійному проживанні у даній країні, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_6 , аж до зняття його з обліку 15.07.2022 року у зв`язку з поверненням на проживання в Україну.

07.02.2022 року позивача було знято з постійного консульського обліку в Литовській Республіці у зв`язку з поверненням на проживання до України, 11.02.2022 року в його паспорті громадянина України поставлено штамп про анулювання попереднього штампу про право на постійне проживання в Литовській Республіці, а 15.02.2022 року позивач зареєстрував своє місце постійного проживання в Україні за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім того, з метою підтвердження свого права на пільгове розмитнення ТЗ позивачем 01.08.2022 року було направлено запит до державного підприємства Литовської Республіки "Regitra", яке являється реєстраційним центром дорожніх транспортних засобів, а саме здійснює їх реєстрацію та облік і володіє повною інформацією про них. У вказаному запиті до ДП "Regitra" було поставлено такі запитання: з якої дати ТЗ позивача було зареєстровано на постійній основі в Литовській Республіці? Коли його було знято з обліку? Підставою для отримання запитуваних відомостей було вказано статтю 374 МК України, а метою використання отриманих даних - для розмитнення ТЗ в Україні у м. Суми.

У відповідь на даний запит ДП Литовської Республіки "Regitra" було направлено на електронну пошту позивача лист - відповідь від 05.08.2022 року, відповідно до якого «згідно з даними реєстру дорожніх транспортних засобів Литовської Республіки транспортний засіб марка HYNDAI, модель SANTAFE, номер кузова (VIN): НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_5 , ОСОБА_3 , дата народження 25.04.1963, зареєстрований за ним з 15.12.2020 та видано реєстраційне свідоцтво № НОМЕР_6 . Даний транспортний засіб знято з обліку 15.07.2022 року».

Отже, беручи до уваги наведені обставини справи колегія суддів зазначає, що позивачем було дотримано наведені у пп. «б» п. 3 ч.10 статті 374 Митного кодексу України умови для пільгового оподаткування при митному оформленні транспортного засобу, а саме: дотримано умову ввезення громадянином на митну територію України ТЗ відповідної класифікації за УКТ ЗЕД, оскільки ТЗ позивача являється транспортним засобом особистого користування, класифікується в товарній позиції «8703» (графи 33 МД) і було ввезено ним особисто як громадянином; дотримано умову ввезення ТЗ протягом шести місяців з дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні, оскільки позивачем ввезено ТЗ на митну територію України 08.02.2022 року, тобто протягом 6-місячного строку з дня оформлення права на повернення на постійне проживання в Україну (07.02.2022); дотримано умову проживання на території країни, з якої позивач прибув, не менше трьох років до дня видачі документа на постійне проживання в Україні, оскільки позивач проживав на території Литовської Республіки з 28.01.2019 року по 07.02.2022 року; дотримано умову, що позивач є власником такого транспортного засобу не менше року до дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні, оскільки позивач був власником ТЗ з 15.12.2020 року згідно реєстрації в органах Литовської Республіки (підтверджується договором купівлі-продажу, свідоцтвом про реєстрацію ТЗ та листом-довідкою ДП «Regitra» від 05.08.2022 року), в той час як право на постійне місце проживання в Україні (повернення в Україну на постійне місце проживання) позивач отримав після зняття (07.02.2022 року) його з консульського обліку в Литовській Республіці (підтверджується довідкою Посольства України в Литовській Республіці № 61210/19-522/5-704 від 07.02.2022року); дотримано умову, що транспортний засіб перебував за позивачем на постійному обліку (реєстрації) у відповідних реєстраційних органах країни постійного місця попереднього проживання не менше одного року, оскільки з 28.01.2019 року країною постійного місця проживання Позивача являлася Литовська Республіка, про що свідчить його перебування на консульському обліку відповідного Посольства України (підтверджується довідкою Посольства України в Литовській Республіці № 61210/19-522/5-704 від 07.02.2022 року, відтисками печаток у закордонному паспорті громадянина України та у паспорті громадянина України), а ввезений ним ТЗ був зареєстрований у цій країні за Позивачем з 15.12.2020 року (підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ та листом-довідкою ДП «Regitra» від 05.08.2022 року), повернення в Україну на постійне місце проживання Позивач отримав після зняття (07.02.2022 року) його з консульського обліку в Литовській Республіці.

Отже, виходячи з викладеного, усі визначені законодавцем умови звільнення ввезеного ТЗ від оподаткування митними платежами позивачем було дотримано.

Таким чином, надані для митного оформлення документи у повній мірі свідчили про дотримання позивачем встановлених підпунктом «б» пункту 3 частини 10 статті 374 МК України умов та наявність у нього права на митне оформлення ввезеного ним автомобіля зі звільненням від сплати митних платежів у зв`язку з поверненням в Україну на постійне місце проживання.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не підтверджено документально право на постійне проживання в Україні, та, відповідно, на здійснення митного оформлення транспортного засобу зі звільненням від оподаткування, оскільки до митного оформлення не було надано посвідку на постійне місце проживання в Україні колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки згідно пп.4.2 п.4 Правил № 1118 документом, що підтверджує право на здійснення митного оформлення ТЗ зі звільненням від оподаткування для іноземців та осіб без громадянства, які переселяються на постійне місце проживання в Україну є посвідка на постійне проживання в Україні, при цьому посвідка на постійне проживання в Україні - це документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для постійного проживання в Україні зазначених осіб, проте позивач на підставі паспорта громадянина України є громадянином України, який на певний період виїжджав до іноземної країни на постійне місце проживання, при цьому, позивачем громадянство України змінено не було, отже документом, що підтверджує право позивача на постійне проживання в Україні, є паспорт громадянина України, який позивачем було подано до митного оформлення ТЗ.

Так у відповідності до п. 4.2. Правил № 1118 підтвердженням права на здійснення митного оформлення ТЗ зі звільненням від оподаткування є такі документи та відмітки в них для громадян України, які переселяються на постійне місце проживання в Україну:

а) паспорт громадянина України для виїзду за кордон зі штампом "Постійне проживання", проставленим й анульованим відповідним підрозділом міграційної служби, або з відміткою про анулювання напису "Постійне проживання", засвідченого гербовою печаткою консульської установи України в країні попереднього проживання такого громадянина (для громадян України, які раніше виїхали за межі України тимчасово та подали клопотання про залишення на постійне проживання за кордоном), та відмітками про дату поставлення та зняття з постійного консульського обліку, засвідченими гербовою печаткою консульської установи України в країні попереднього проживання такого громадянина або анульованою

відміткою про дату поставлення на постійний консульський облік, засвідченою гербовою печаткою консульської установи України в країні попереднього проживання такого громадянина;

б) паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні (може бути відсутнім при перетині митного кордону України);

Отже, документами на здійснення митного оформлення транспортного засобу зі звільненням від оподаткування для громадян України є відмітки в паспорті громадянина України для виїзду за кордон та в паспорті громадянина України.

Крім того, факт переселення позивача на постійне місце проживання в Україну, що є обов`язковою умовою для звільнення ТЗ від митних платежів, підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання позивача в Україні від 15.02.2022 року № 01-35/910, довідкою Посольства України в Литовській Республіці про зняття з Консульського обліку № 61210/19-522/5-704 від 07.02.2022 року, відтисками печаток у паспорті позивача - громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_3 , відтисками печаток у паспорті позивача - громадянина України серії НОМЕР_2 .

Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не доведено правомірність оспорюваної картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА805020/2022/000280.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність прийнятої відповідачем картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА805020/2022/000280 та її скасування.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Сумську митницю здійснити митне оформлення спірного транспортного засобу за митною декларацією №UA805020/2022/008714 від 09.08.2022 року зі звільненням від сплати митних платежів відповідно до підпункту "б" пункту 3 частини десятої статті 374 Митного кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Таким чином, враховуючи обґрунтованість вимоги позивача про визнання протиправною та скасування спірної картки відмови, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення похідної вимоги позивача про зобов`язання Сумську митницю здійснити митне оформлення спірного транспортного засобу за митною декларацією №UA805020/2022/008714 від 09.08.2022 року зі звільненням від сплати митних платежів відповідно до підпункту "б" пункту 3 частини десятої статті 374 Митного кодексу України.

Згідно з положеннями ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи слідує, що представником позивача ОСОБА_4 подано до суду апеляційної інстанції заяву про стягнення судових витрат з відповідача, відповідно до якої просить при прийнятті рішення у даній справі здійснити розподіл судових витрат та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Сумської митниці на користь ОСОБА_1 4 000,00 грн в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Представником Сумської митниці було подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в обгрунтування якого зазначено, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є необгрунтовано завищеними.

Колегія суддів, розглянувши заяву про стягнення судових витрат з відповідача, клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява про стягнення судових витрат з відповідача підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною шостою статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини сьомої статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, ціна позову та (або) значення спору для сторони тощо.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження заяви представника позивача про стягнення судових витрат з відповідача надано: копію додаткової угоди №1 від 11.10.2023 року до договору про надання професійної правничої допомоги №б/н від 31.08.2022 року та копію квитанції №131 від 13.10.2023 року про сплату вартості витрат на професійну правничу допомогу.

Так, з матеріалів справи слідує, що між позивачем та адвокатом Биковою Р.Ю. було укладено договір про надання професійної правничої допомоги №б/н від 31.08.2022 року.

Згідно додаткової угоди №1 від 11.10.2023 року до договору про надання професійної правничої допомоги №б/н від 31.08.2022 року пункт 3.2. Договору викладено в наступнiй редакцii: «Розмiр гонорару Адвоката за надания послуг професiйної правничої допомоги у справi № 480/6159/22 в судi апеляцiйної iнстанцiї визначається за узгодженням Сторiн i становить 4000,00 гривень, якi сплачуються протягом 2 робочих днiв з дня укладення додаткової угоди № 1 до цього Договору».

Згідно квитанції №131 від 13.10.2023 року про сплату вартості витрат на професійну правничу допомогу позивачем було сплачено 4000,00 грн за послуги професійної правничої допомоги згідно договору про надання професійної правничої допомоги №б/н від 31.08.2022 року та додаткової угоди №1 від 11.10.2023 року до вказаного договору.

З матеріалів справи слідує, що на виконання наведеного вище договору про надання професійної правничої допомоги №б/н від 31.08.2022 року на етапі апеляційного розгляду справи позивачу було надано послуги зі складання відзиву на апеляційну скаргу та зазначеної заяви про стягнення витрат.

Отже, наявні у справі документи свідчать, що в рамках договору про надання правової допомоги позивачу було надано послуги з професійної правничої допомоги.

Сума гонорару адвоката є фіксованою та складає 4000,00 грн.

При цьому, вимогами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено можливість встановлення фіксованої суми гонорару, проте така сума обчислюється з урахуванням складності справи, кваліфікації і досвіду адвоката, фінансового стану клієнта та інших істотних обставин.

Щодо відсутності детального опису робіт в підтвердження обгрунтованості розміру правничої допомоги колегія суддів звертає увагу на зміст положень частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», між тим в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, а отже не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, оскільки є визначеним.

Наведений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, наведеній у постанові від 18 серпня 2022 року по справі № 340/323/21.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

В обґрунтування заяви про зменшення розміру витрат на правничу допомогу представник відповідача зазначає, що розмір витрат є завищеним, оскільки справа № 480/6159/22 про визнання протиправною та скасування картки відмови віднесена до категорії справ незначної складності відповідно до ст. 12 КАС України, а отже розмір витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Враховуючи, що справа № 480/6159/22 про визнання протиправною та скасування картки відмови віднесена до категорії справ незначної складності відповідно до ст. 12 КАС України, то розмір правничої допомоги є неспівмірним зі складністю справи, а отже завищеним.

Аналізуючи викладене, беручи до уваги положення КАС України, колегія суддів вважає, що розмір витрат, зазначений позивачем, не відповідає критерію співмірності, а тому сума гонорару, визначена адвокатом, підлягає зменшенню.

На підставі вищенаведеного, до відшкодування належать судові витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Отже, з Сумської митниці Державної митної служби України слід стягнути понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сумської митниці - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.06.2023 по справі № 480/6159/22 - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Сумської митниці (40020, Сумська обл., місто Суми, вул.Вєтрова Юрія, будинок 24, ) на користь ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) грн 00 коп..

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді Л.В. Любчич С.П. Жигилій