Справа № 480/6934/23
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2024-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2024 р. Справа № 480/6934/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Жигилія С.П. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30.10.2023, головуючий суддя І інстанції: О.В. Соп`яненко, м. Суми, по справі № 480/6934/23

за позовом ОСОБА_1

до Сумської обласної прокуратури

про визнання бездіяльності протиправною,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Сумської обласної прокуратури (далі відповідач) про визнання бездіяльності протиправною, в якій просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Сумської обласної прокуратури щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільненні на підставі наказу керівника Сумської обласної прокуратури від 19.10.2021 № 405к вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку;

- стягнути з Сумської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні у розмірі середньомісячної заробітної плати 7 631, 00 грн.;

- стягнути з Сумської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 23.10.2021 по день постановлення судового рішення.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року у справі № 480/6934/23 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Сумської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною.

Визнано протиправною бездіяльність Сумської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 на підставі наказу керівника Сумської обласної прокуратури від 19.10.2021 № 405к вихідної допомоги при звільненні в розмірі середньомісячного заробітку.

Стягнуто з Сумської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі середньомісячного заробітку, що становить 7631,00 грн.

У задоволенні інших вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Сумської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 2147,20 грн.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови задоволенні позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати у відповідній частині та прийняти нове, яким задовольнити відповідні позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що судом першої інстанції висновок про передчасність вимог позову щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, зроблено безпідставно, оскільки вказані вимоги є похідними від вимоги про стягнення вихідної допомоги, яка не була виплачена позивачу в день звільнення, в той час як приписи статті 117 КЗпП України передбачаються відповідальність роботодавця за вчасний не розрахунок із працівником в день звільнення. Вказані доводи позивач обґрунтовує посилання на правові висновки Верховного Суду, зокрема, у справах №620/2338/20 (постанова від 09.02.2023) та №640/115/21 (постанова від 13.09.2023).

Окрім того, позивач погоджується на застосування висновку Великої Палати Верховного Суду, який викладено у постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17 щодо зменшення розміру відшкодування за статтею 117 КЗпП України.

Не погоджуючи із доводами апеляційної скарги відповідачем подано до суду апеляційної інстанції письмовий відзив, в якому він просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки вважає дане рішення суду законним та обґрунтованим.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до пунктів 1 та 3 частини першої статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, а також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що від учасників справи не надійшло клопотання про розгляд справи за їх участю, правовідносини та предмет доказування у справі, не вимагають витребування нових доказів та проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, то за таких обставин колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 31.10.2001 по 04.05.2016 працював в органах прокуратури на різних посадах, а з 20.06.2019 по 22.10.2021 працював на посаді прокурора Шосткинської місцевої прокуратури Сумської області.

Наказом керівника обласної прокурори № 405к від 19.10.2023 на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», позивача з 22 жовтня 2021 року звільнено з прокурора Шосткинської місцевої прокуратури Сумської області.

Підставою для прийняття оспорюваного наказу стало рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 79 від 13.09.2021, за наслідками складання ОСОБА_1 іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.

16 червня 2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив надати йому інформацію, разом з копіями підтверджуючих документів, про те, чи виплачувалась йому вихідна допомога відповідно до ст. 44 КЗпП України у розмірі середнього місячного заробітку при звільненні 22.10.2021 з посади прокурора Шосткинської місцевої прокуратури Сумської області. Якщо вихідна допомога не виплачувалась, просив зазначити причини такої невиплати.

Листом від 27.06.2023 відповідач повідомив позивача, що при його звільненні з посади прокурора Шосткинскої місцевої прокуратури Сумської області на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», згідно наказу прокурора Сумської області від 19.10.2021 № 405к, тому виплати вихідної допомоги прокурорам, яких звільнено відповідно до підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №113-ІХ у зв`язку з неуспішним проходженням атестації не передбачені, правові підстави відсутні.

Також позивачем було надано довідку про середньоденну та середньомісячну заробітну плату позивача за останні два календарні місяці роботи, що перебували звільненню позивача з займаної посади. Відповідно до вказаної довідки середньоденна заробітна плата позивача складала - 354,93 грн, а середньомісячна заробітна плата складала - 7631,00 грн.

Вважаючи, що Сумською обласною прокуратурою безпідставно не здійснено нарахування і виплату вихідної допомоги при звільненні, передбаченої ст. 44 КЗпП України, позивач звернулася до суду з відповідним позовом.

Частково відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду справи відсутні підстави вважати, що відповідачем при виплаті позивачу вихідної допомоги не буде виплачено середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а тому права позивача в цій частині не є порушеними, у зв`язку з цим суд першої інстанції прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги в частині позову, яка стосується стягнення середнього розміру заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у даному випадку є передчасними.

Вирішуючи спір в межах вимог апеляційної скарги щодо відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України) та Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 Закону № 1697-VII установлено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтями 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавством регламентовано обов`язок роботодавця здійснити з працівником повний розрахунок при його звільненні та відповідальність за невиконання такого обов`язку.

В той же час, за позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 13 вересня 2023 року по справі № 640/115/21, вимоги про стягнення середнього заробітку на підставі статті 117 КЗпП України можуть вирішуватися одночасно з вирішенням спору про виплату вихідної допомоги відповідно до статті 44 КЗпП України, у зв`язку з чим є помилковими висновки судів про передчасність стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Як встановлено колегією суддів з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 31.10.2001 по 04.05.2016 працював в органах прокуратури на різних посадах, з 20.06.2019 по 22.10.2021 працював на посаді прокурора Шосткинської місцевої прокуратури Сумської області.

З 22 жовтня 2021 року позивача звільнено з прокурора Шосткинської місцевої прокуратури Сумської області на підставі наказу керівника обласної прокурори № 405к від 19.10.2023 у відповідності до підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».

При цьому, позивачу при звільненні з органів прокуратури не було нараховано та виплачено вихідну допомогу при звільненні.

У свою чергу, наявність у Позивача права на отримання такої допомоги та порушення такого права Відповідачем установлено судом першої інстанції, в частині, яка сторонами не оскаржується та відповідно не є предметом апеляційного перегляду у даній справі.

Разом з тим, перевіряючи рішення суду першої інстанції у цій справі, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу вихідної допомоги призвела до порушення ст. 116 КЗпП України та права позивача на отримання компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

При цьому, судом першої інстанції визначена сума вихідної допомоги ,яку належало стягнути з відповідача, а тому у суду апеляційної інстанції наявна можливість визначити суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З огляду на це, судова колегія погоджується із доводами апеляційної скарги позивача щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні.

Водночас, вирішуючи питання про розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Пунктом 8 розділу ІІІ Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

За матеріалами справи встановлено, що позивача було звільнено з 22.10.2021, право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в нього виникло з наступного дня після звільнення - 23.10.2021.

При цьому, станом на день розгляду справи відповідачем не надано до суду доказів виплати позивачу суми вихідної допомоги.

Відтак, затримка розрахунку позивачу при звільненні становить період з 23.10.2021 по день виплати суми вихідної допомоги, але оскільки дані щодо виплати відповідної суми відсутні, колегія суддів вважає за необхідне визначити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з моменту звернення позивача до суду з відповідним позовом по день ухвалення судового рішення судом першої інстанції.

У даному випадку колегія суддів звертає увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (див. пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, враховуючи обставини справи суд може застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, з огляду на співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника при обрахунку середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні.

Вказаний висновок відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 30.11.2020 року у справі № 480/3105/19.

За обставин цієї справи, колегія суддів вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, а саме з врахуванням розміру простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості та тривалості періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

Таким чином, обраховуючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів вважає необхідним виходити з принципу пропорційності розміру простроченої заборгованості роботодавця до розміру належних до виплати працівнику при звільненні сум, з урахуванням періоду, який тривав з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

Так, право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у позивача виникло з наступного дня після звільнення, тобто 23.10.2021, тоді як із позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивач звернувся лише 29 червня 2023 року.

Між тим, будь-яких доказів неможливості звернення з позовом про стягнення відповідних сум відразу після звільнення позивача, матеріали справи не містять та позивачем не наведено.

Також судова колегія приймає до уваги й те, що вказана виплата (вихідна допомога) не була здійснена позивачу при його звільненні не через зволікання Відповідача з виконанням своїх обов`язків, регламентованих ст. 116 КЗпП України, а внаслідок існування спору між сторонами щодо наявності правових підстав для здійснення такої виплати, який був вирішений судовим рішенням у цій справі.

У зв`язку із тривалим строком між порушенням права позивача та ініціюванням питання про захист своїх порушених прав, колегія суддів при розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у даній справі бере до уваги період затримки з 29.06.2023 по день ухвалення судового рішення, тобто по 30.10.2023.

Отже, кількість робочих днів затримки розрахунку з позивачем при звільненні за період з 29.06.2023 по 30.10.2023, з урахуванням введення в Україні з 24.02.2022 воєнного стану в період якого відсутні святкові дні, складає 88 робочих днів.

Згідно з довідкою Сумської обласної прокуратури від 27.06.2023 № 21-246 вих-23 середньоденна заробітна плата Позивача складала 354,93 грн (а.с. 41 том 1).

Тобто, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні Позивача, згідно з нормами Порядку № 100, складає 31 233,84 грн (354,93 грн х 88 днів).

Загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складав 44 709,76 гривень (100%), з яких: виплачено позивачу в момент звільнення (жовтень 2021 року) з урахуванням податків та зборів 37 078,76 гривень (82,93%), а також невиплачений розмір вихідної допомоги, з приводу якої і виник спір у справі, складав 7 631,00 гривень (17,06%).

Відтак, сума вихідної допомоги, тобто виплати, яка не була своєчасно здійснена позивачу при його звільненні, складає 7 631,00 грн та не є співмірною порівняно з вищевизначеною сумою (31 233,84 грн) середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

При цьому, суд апеляційної інстанції застосувавши принцип пропорційності вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь 5 328,49 гривень як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (17,06% від 31 233,84 грн).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що сума середнього заробітку за несвоєчасним розрахунок з Позивачем при звільнення підлягає зменшенню до 5 328,49 грн, оскільки саме така сума відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності, а також висновкам Верховного Суду, викладеним у зазначених вище постановах.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року у справі № 480/6934/23 в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні - скасуванню, а такі позовні вимоги - задоволенню частково. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Інші доводи учасників справи правильність висновків приведених судом апеляційної інстанції не спростовують.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Згідно частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Пунктом 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно пункту 4 частини першої статті 317 КАС України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

З приводу розподілу судових витрат, колегія суддів приводить наступне.

Так, частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до частин першої та сьомої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При цьому, колегія суддів враховує, що за висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладено у постанові від 08.02.2022 у справі № 755/12623/19, за вимогу про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивач не звільнений від сплати судового збору.

Як встановлено з матеріалів справи, а саме квитанцій про сплату судового збору, позивачем сплачено судовий збір за подання адміністративного позову до суду першої інстанції у розмірі 2 147,20 грн (а.с. 8 том 1) та за подання апеляційної скарги до апеляційної інстанції 3 220,80 грн.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , стягнув з відповідача всю суму сплаченого позивачем судового збору при звернення до суду першої інстанції, виходячи із розрахунку за дві вимоги майнового характеру (1 073,60 грн х 2=2 147,20 грн).

Проте, в суді апеляційної інстанції при зверненні з апеляційною скаргою, позивачем сплатив судовий збір 3 220,80 грн, тобто за дві вимоги майнового характеру (1 073,60 грн х 2 х 150 %), в той час як в апеляційному порядку переглядалась лише одна вимога майнового характеру, за яку відповідно судовий збір складає 1610,40 грн (1 073,60 грн х 1 х 150 %).

З урахуванням наведеного, за рахунок бюджетних асигнувань Сумської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати, пов`язані із сплатою судового збору, в сумі 1610,40 грн за звернення до суду апеляційної інстанції. Інша частина судового збору в сумі 1610,40 грн, сплачена за подання апеляційної скарги, може бути повернута як надміру сплачена у порядку, встановленому частиною першою статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30.10.2023 по справі № 480/6934/23 - в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Сумської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у цій частині адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Сумської обласної прокуратури (вул. Герасима Кондратьєва, 33, м. Суми, Сумська область, 40000; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні у розмірі 5 328 (п`ять тисяч триста двадцять вісім) гривень 49 (сорок дев`ять) копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до Сумської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні відмовити.

В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року у справі № 480/6934/23 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Сумської обласної прокуратури (вул. Герасима Кондратьєва, 33, м. Суми, Сумська область, 40000; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 1610 (одна тисяча шістсот десять) гривень 40 (сорок) копійок .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді С.П. Жигилій Л.В. Любчич