Справа № 240/20100/23
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2024-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 року м. Житомир справа № 240/20100/23

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Гуріна Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-ХІІ;

- визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області від 24.02.2023 про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на шість років, відповідно до статті 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-ХІІ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на шість років, відповідно статті 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-ХІІ з 17.02.2023.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до вимог ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", подавши усі необхідні документи, однак отримав рішення про відмову у призначенні пенсії з посиланням на відсутність необхідного періоду проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення. Вказана відмова слугувала підставою для звернення позивача з цим позовом до суду (а.с. 1-9).

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 14.07.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

25.07.2023 на адресу суду від відповідача ГУ ПФУ в Донецькій області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти заявлених вимог заперечує та просить у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування відзиву зазначає, що після реєстрації заяви позивача та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 24.02.2023 №42 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та відсутності відомостей про проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років станом на 01.01.1993.

Так, до страхового стажу не зараховано:

- період роботи згідно записів трудової книжки від 06.07.1989 серії НОМЕР_1 з 06.07.1989 по 01.11.2002 і одержання допомоги по безробіттю з 15.11.2002 по 08.01.2003, оскільки на титульній сторінці трудової книжки прізвище заявника не відповідає даним паспорта;

- період навчання з 01.09.1985 по 30.06.1989 згідно диплому № НОМЕР_2 від 27.06.1989, оскільки періоди навчання перетинаються з проходженням військової служби.

Період постійного проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення врахований на підставі довідок про проживання від 06.10.2022 за №2221, від 16.02.2023 за №630, станом на 01.01.1993 складає 1 рік 11 місяців 3 дні, що є недостатнім для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

Крім того, представник відповідача у відзиві посилається на дискреційні повноваження ГУ ПФУ в Житомирській області з питань призначення пенсії (а.с. 37-39).

11.08.2023 на адресу суду від відповідача ГУ ПФУ в Житомирській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти заявлених вимог заперечує та просить у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування відзиву зазначає, що після реєстрації заяви позивача та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 24.02.2023 №42 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та відсутності відомостей про проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років станом на 01.01.1993. Про зміст рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області листом від 01.03.2023 Управління повідомило позивачу. До матеріалів справи не надано жодних доказів того, що саме ГУ ПФУ в Житомирській області відмовлено позивачу у призначенні пенсії, а тому позов не підлягає задоволенню.

На підставі поданих документів та за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж позивача становить 14 років 06 місяців 06 днів.

Згідно поданих документів до страхового стажу не враховано період навчання з 01.09.1985 по 06.12.1986, з 02.12.1988 по 03.07.1989, період роботи з 06.07.1989 по 01.11.2002 та період одержання допомоги по безробіттю з 15.11.2002 по 08.01.2003 за трудовою книжкою НОМЕР_3 , оскільки прізвище за трудовою книжкою не відповідає паспортним даним.

Крім того, до страхового стажу не враховано період навчання з 01.09.1985 по 30.06.1989 згідно диплому № НОМЕР_2 , оскільки періоди навчання перетинаються з проходженням військової служби.

Для зарахування періодів навчання, роботи та отримання допомоги по безробіттю до страхового стажу необхідно надати уточнюючі довідки.

Довідками від 16.02.2023 №630 та від 06.10.2022 №2221, виданими Лугинською селищною радою Житомирської області підтверджено, що особа проживала без реєстрації в населеному пункті, який відноситься до зони гарантованого добровільного відселення з 26.04.1986 по 23.11.1986, з 23.11.1988 по 30.06.1989, з 06.01.1990 по 06.07.1990, з 01.01.1991 по 01.10.1991, з 06.02.1992 по 06.10.1992, а також, що особа проживала та була зареєстрована в населеному пункті, який відноситься до зони гарантованого добровільного відселення з 02.07.1997 по 30.11.2006, з 05.12.2006 по даний час.

Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_4 позивач навчався з 01.09.1985 по 06.12.1986, з 02.12.1988 по 03.07.1989 в СПТУ №26 м.Одеси та працював з 06.07.1989 по 01.14.2002 в Чорноморському морському пароплавстві, чим спростовується інформація про постійне проживання в зоні гарантованого добровільного відселення за даний період.

Отже, довідка про постійне проживання 26.04.1986 по 23.11.1986, з 23.11.1988 по 30.06.1989, з 06.01.1990 по 06.07.1990, з 01.01.1991 по 01.10.1991, з 06.02.1992 по 06.10.1992 у зоні гарантованого добровільного відселення, видана Лугинською селищною радою Лугинського району Житомирської області за №630 від 16.02.2023 року, не підтверджує факт реєстрації у вказані періоди та містить недостовірні відомості, оскільки згідно записів в трудовій книжці спростовується інформація про постійне проживання в зазначений період.

Позивач має посвідчення особи, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, однак документально не підтверджує період проживання (роботи) станом на 01.01.1993 у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років.

За поданими документами право на зниження пенсійного віку на 6 років не підтверджено.

Дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області є правомірними та вмотивованими, а позов є необґрунтованим, тому підлягає залишенню без задоволення (а.с. 49-51).

24.08.2023 представником позивача подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін вх. №58007/23.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 29.09.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача за вх. №58007/23 від 24.08.2023 про розгляд справи у відкритому судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін.

Відповідно до положень частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та є потерпілим 3 категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_5 , виданим Житомирською облдержадміністрацією (а.с.13).

Відповідно до довідок Лугинської селищної ради від 16.02.2023 №630 та від 06.10.2022 №2221 підтверджується факт проживання позивача без реєстрації у населеному пункті, який відноситься до зони гарантованого добровільного відселення з 26.04.1986 по 23.11.1986, з 23.11.1988 по 30.06.1989, з 06.01.1990 по 06.07.1990, з 01.01.1991 по 01.10.1991, з 06.02.1992 по 06.10.1992, а також, те що позивач проживав та був зареєстрований в населеному пункті, який відноситься до зони гарантованого добровільного відселення з 02.07.1997 по 30.11.2006 року, та з 05.12.2006 по даний час (а.с.14-15).

Відповідно до Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особи які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи користуються пільгами передбаченими цими Законом.

Призначення та виплата пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені ст.55 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

17.02.2023 ОСОБА_1 , після досягнення 55-річного віку, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області із заявою щодо призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку згідно зі ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.55).

До заяви було додано усі необхідні, на думку позивача, документи для призначення пенсії.

Проте, позивачем було отримано від ГУ ПФУ в Житомирській області повідомлення про відмову у призначенні пенсії від 01.03.2023 в якому повідомлялось, що у зв`язку з розглядом даної заяви та наданих до неї документів 24.02.2023 винесено рішення №42 про відмову у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки документально не підтверджено 3 роки постійного проживання (роботи) станом на 01.01.1993 на території зони гарантованого добровільного відселення та відсутній необхідний страховий стаж (а.с.30-31).

Позивач вважає таке рішення протиправним, та звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови призначення пенсії за віком встановлено ст.26 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).

Зокрема, частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи по 31 грудня 2017 року мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Водночас, основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон №796-ХІІ).

За змістом п.3 ч.1 ст.11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

В абзаці восьмому ч.1 п.3 ст.14 Закону №796-ХІІ визначено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені ст.55 Закону №796-ХІІ.

Відповідно до абзацу першого ч.1 ст.55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до абзацу п`ятого п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії, тобто з 26.04.1986 по 31.07.1986.

Відповідно до положень ст.44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Приписами п.п.5 п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема документи, які засвідчують особливий статус особи; посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 №122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).

Частинами 3, 4 статті 15 Закону №796-ХІІ встановлено, що підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення здійснюється органами місцевого самоврядування.

Відповідно до довідки №630 від 16.02.2023 виданої Лугинською селищною радою підтверджується факт того, що позивач дійсно постійно проживав без реєстрації в АДРЕСА_1 без реєстрації з 26.04.1986 по 23.11.1986, з 23.11.1988 по 30.06.1989, 06.01.1990 по 06.07.1990, з 01.01.1991 по 01.10.1991 та з 06.02.1992 і 06.10.1992 у місцевості, яка згідно з постановою Кабінету Міністрів України "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дії законів Української PCP" Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднень внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23.07.1991 №106 відноситься до третьої зони - зони гарантованого добровільного відселення в зв`язку з аварією на ЧАЕС (а.с.14).

Вищезазначений факт постійного проживання Позивача без реєстрації у вільний від навчання час та в період відпусток за основним місцем роботи на території населеного пункту віднесеного до 3-ї зони гарантованого добровільного відселення підтверджується також актом опитування свідків №100 від 18.01.2023 складеним комісією виконавчого комітету Лугинської селищної ради Коростенського району Житомирської області в складі секретаря селищної ради Губарця О.В., керуючого справами Карповця В.П., діловода селищної ради ОСОБА_2 (а.с.16).

Крім того, довідкою №2221 від 06.10.2022 виданою виконавчим комітетом Лугинської селищної ради Коростенського району Житомирської області визначено, що з 02.07.1997 по 30.11.2006, з 05.12.2006 по 12.08.2016 позивач був зареєстрований та постійно проживав по АДРЕСА_1 , а з 12.08.2016 по даний час зареєстрований та проживає по АДРЕСА_2 в місцевості, яка відповідно до вищезазначеної постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991 відноситься до зони гарантованого добровільного відселення в зв`язку з аварією на ЧАЕС (а.с.15).

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23.07.1991 №106 смт.Лугини, Житомирської області віднесено до 3 зони гарантованого добровільного відселення.

Відповідно до ч.3 ст.65 Закону №796-ХІІ посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом.

Позивач має статус особи яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи категорія 3, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_5 , виданим Житомирською облдержадміністрацією (а.с.13).

Відповідно до п.2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок №551) посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 5 Порядку №551 потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 року прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, чи таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.

Пунктом 10 Порядку №551 передбачено, що видача посвідчень провадиться, зокрема, обласними державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання. Посвідчення видаються особам, які постійно проживають або працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - на підставі довідки встановленого зразка.

Отже, аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що у разі звернення особи із заявою про призначення їй пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ для підтвердження особливого статусу заявника додається посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період проживання на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування.

Однак, єдиним документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом №796-ХІІ, є виключно посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи. Довідки про періоди роботи у зоні відчуження, евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 28.03.2018 у справі №333/2072/17, від 08.05.2018 у справі №708/1022/17, від 21.11.2019 у справі №572/47/17, від 06.04.2020 у справі №752/15346/17, від 27.04.2020 у справі №212/5780/16-а, від 17.05.2021 у справі №398/494/17 та в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховується судом при вирішенні даної справи.

Отже, наявне у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії Б (категорія 3) №193004 підтверджує той факт, що станом на 04.09.1997 він проживав у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, що надає йому право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Наявне у позивача посвідчення недійсним не визнавалось, його статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи не оспорювався, доказів фактичного проживання або реєстрації місця проживання позивача в іншому місті, аніж смт.Лугини, Житомирської області відповідачі, як суб`єкти владних повноважень не наводять.

Щодо доводів відповідачів про те, що довідка про постійне проживання 26.04.1986 по 23.11.1986, з 23.11.1988 по 30.06.1989, з 06.01.1990 по 06.07.1990, з 01.01.1991 по 01.10.1991, з 06.02.1992 по 06.10.1992 у зоні гарантованого добровільного відселення, видана Лугинською селищною радою Коростенського району Житомирської області за №630 від 16.02.2023, не підтверджує факт реєстрації у вказані періоди та містить недостовірні відомості, оскільки згідно записів у трудовій книжці спростовується інформація про постійне проживання в зазначений період слід зазначити наступне.

Посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи АЕС є підтвердженням того, що позивач постійно проживав чи працював на території радіоактивного забруднення станом на 01.01.1993 не менше строку, необхідного для набуття особою такого статусу. Факт проживання чи роботи позивача на території радіоактивного забруднення станом на 01.01.1993 перевірявся відповідними комісіями при видачі йому посвідчення та зазначене посвідчення недійсним не визнавалось.

Таким чином, наявність посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт проживання позивача станом на 01.01.1993 у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 30.08.2022 у справі №357/6372/17.

Стосовно зарахування періодів роботи та навчання до страхового стажу, суд зазначає наступне.

Згідно з статтею 24 Закону 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Пунктом 2 статті 24 Закону 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування є трудового книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містять неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п.20 Порядку №637 підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Згідно вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58) усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.

Обов`язок щодо заповнення трудової книжки та внесення достовірних даних покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, які здійснюють заповнення трудової книжки вперше, а не на працівника, а тому наявність таких недоліків в трудовій книжці позивача не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу останньої періодів роботи згідно з записами в трудовій книжці, виконаними у відповідності до вимог Інструкції №58.

Пунктом 2.6 Інструкції №58 встановлено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Отже, невідповідність прізвища позивача вказаного на титульній сторінці трудової книжки, обов`язок заповнення якої покладається на роботодавця, із прізвищем позивача згідно даних паспорта, не може слугувати підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи згідно записів трудової книжки від 06.07.1989 серії НОМЕР_1 з 06.07.1989 по 01.11.2002 і одержання допомоги по безробіттю з 15.11.2002 по 08.01.2003.

За нормами статті 56 Закону №1788-ХІІ військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Нацполіції, незалежно від місця проходження служби, зараховується до трудового стажу. Період проходження строкової військової служби до 01.01.2004, зараховується до страхового стажу на підставі військових квитків або довідок з військових комісаріатів. Після цієї дати, час військової служби враховується на підставі даних персоніфікованого обліку органів Пенсійного фонду України.

Згідно з статтею 56 Закону №1788-ХІІ, Порядку №21-1, Порядку №637 періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ). Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 1 статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058-VI особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Слід зазначити, що позивач 1968 року народження, станом на дату звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії від 17.02.2023 досяг 55 річного віку та мав страховий стаж 30 років 10 місяців (при необхідному 30 років, а у разі визнання права особи на відповідне зниження пенсійного віку необхідний страховий стаж повинен становити не менше 24 роки (30-6)).

Вищезазначений страховий стаж позивача підтверджується наступними документами та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а саме: трудовою книжкою позивача (а.с.17-19); довідкою - підтвердження Державного навчального закладу "Одеське вище професійне училище морського туристичного сервісу" від 27.03.2023 за №124 та від 27.03.2023 №124-1 про періоди навчання (а.с.20-21); довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.02.2023 за №4/16 про проходження військової служби (а.с.22); довідкою Державною судноплавною компанією "Чорноморське морське пароплавство від 25.04.2023 за №М-13/41 про періоди роботи (а.с.23); довідкою ТОВ Торгівельна Фірма "Селянська Община Торг від 25.03.2023 за №2 про періоди роботи (а.с.24); довідкою форми ОК-5 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності та сплату страхових внесків (а.с.25-29).

Отже, станом на дату звернення позивача із заявою про призначення пенсії, його вік та наявний страховий стаж відповідав вимогам ст.26 Закону №1058-VІ, з урахуванням права, встановленого нормою статті 55 Закону №796-ХІІ, а висновки відповідачів про не проживання позивача станом на 01.01.1993 не менше трьох років в зоні гарантованого добровільного відселення та відсутність у нього права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку є безпідставними.

Таким чином, наявними документами та індивідуальними відомостями про застраховану особу позивача його страховий стаж становить більше 16 років, що згідно вимог ч.1 ст.26 Закону №1058-IV, є достатнім для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ.

Отже, позивач має право на зниження пенсійного віку на 6 років.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, приймаючи рішення від 24.02.2023 №42 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ діяло протиправно, з огляду на що суд вважає за необхідне визнати протиправним вказане рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та скасувати його.

Щодо вимоги про зобов`язання призначити позивачу пенсію зі зниженням пенсійного віку з 17.02.2023, як способу відновлення прав позивача, суд зазначає, що за змістом п.1 ч.1 ст.45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кодексом адміністративного судочинства України також визначено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії (ч.2 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України). В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.

У пункті 145 рішення від 15.11.96 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

У рішенні від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Таким чином, надаючи правову оцінку належності обраного заявником способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору і статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

У справі, що розглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені нормами Законів №1058-IV, Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення". Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені також законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Як вже встановлено судом, в позивача наявні всі умови (страховий стаж не менше 15 років, період проживання (праці) на території зони гарантованого добровільного відселення - 3 роки), які є достатніми для призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ.

Отже, виходячи із вищевикладеного суд вважає, що для відновлення порушеного права позивача необхідно зобов`язати пенсійний орган призначити та виплачувати ОСОБА_1 відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку з 17.02.2023, дати звернення з заявою про призначення пенсії за віком.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд стягує понесені позивачем судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись статтями 77, 139, 143, 243-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул.О.Ольжича, 7, м.Житомир, 10003, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл.Соборна, 3, м.Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 24.02.2023 №42 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на шість років відповідно до ст.55 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу:

- період роботи згідно записів трудової книжки від 06.07.1989 серії НОМЕР_1 з 06.07.1989 по 01.11.2002 і одержання допомоги по безробіттю з 15.11.2002 по 08.01.2003;

- період навчання з 01.09.1985 по 30.06.1989 згідно диплому №535632 від 27.06.1989.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на шість років, відповідно статті 55 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 17.02.2023.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 1073,60 грн на відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Гурін