Справа № 953/11676/23
Суддя: Муратова С. О.
Дата ухвалення: 2024-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" серпня 2024 р. м. Харків
Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого - судді Муратової С.О.,
за участю секретаря - Драгана О.А.,
представника позивача - адвоката Таволжанського М.В. (в режимі відеоконференції),
представника відповідача - Федюка Д.В. (в режимі відеоконференції),
27.11.2023 до Київського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить поновити ОСОБА_1 строки на подання позовної заяви до УПП в Харківській області ДПП про визнання протиправними дій в порядку ст. 267 КУпАП, ст. 286 КАС України; прийняти позовну заяву до розгляду; визнати дії УПП в Харківській області ДПП щодо огляду на стан сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції ОСОБА_1 , проведеного з порушенням встановленого законом порядку протиправними. Визнати дії Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції щодо обшуку ОСОБА_1 , проведеного з порушенням встановленого законом порядку протиправними.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 01.10.2023 об 23 годині 30 хвилин працівниками поліції УПП в Харківській області ДПП було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №516747 стосовно ОСОБА_1 . Дії, які вчинялися працівниками поліції до та під час складання даного протоколу є незаконними, протиправними, такими, що не відповідають обстановці а також вчиненими за відсутності достатніх юридичних та фактичних підстав. В сумі працівниками поліції було допущено понад десяток порушень законодавства. Ці незаконні дії з боку працівників поліції призводять до суттєвих порушень основоположних прав і свобод ОСОБА_1 , а тому, з метою захисту прав особи було подано дану позовну заяву. Таким чином, саме незаконні дії працівників поліції щодо проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння є предметом оскарження у даній справі, а до предмету доказування входить сукупність фактичних порушень, які були допущені працівниками поліції стосовно ОСОБА_1 . Незаконні дії працівників поліції стосовно ОСОБА_1 мали місце вночі з першого на друге жовтня 2023 року, а саме з 22.55 год. 01.10.2023 по 00.30 год. 02.10.2023. Юридична необізнаність його клієнта дійсно мала місце, однак вона не є єдиною причиною через яку він пропустив строк на подання відповідної позовної заяви. Серед інших, більш вагомих причин пропуску строку зазначає наступне: хвороба, протидії з боку працівників поліції, страх перед негативними наслідками, які пов`язані із можливою кримінальною відповідальністю, а також відсутність відеозапису з місця подій, які б дозволили ОСОБА_1 та йому як адвокату проаналізувати дії працівників поліції, визначити можливі способи захисту а також підготувати відповідні документи.
Під час складання протоколу працівники поліції не роз`яснювали його клієнту його права та обов`язки. Зокрема під час діалогу із ними його клієнт виразив бажання написати відповідні скарги та клопотання стосовно дій поліції, але останні відмовили йому у допомозі, більш того, зневажливо відповіли, що це не важливо та в подальшому взагалі почали відмовляти його від цих дій, а на той момент жодної знайомої особи із відповідною юридичною освітою ОСОБА_1 не мав, послугами адвоката чи будь-якого фахівця в галузі права не користувався. Таким чином вважає, що юридична необізнаність особи, в поєднанні із активною протидією зі сторони працівників поліції призвели до неможливості скористатися правами Позивача.
По-друге, під час виконання службових обов`язків працівники УПП в Харківській області ДПП неодноразово залякували ОСОБА_1 адміністративною та кримінальною відповідальністю. Факт в тому, що працівники поліції вимагали, щоб ОСОБА_1 проїхав із ними до невідомого «медичного закладу», при цьому це було здійснено із порушенням процедури, адреса «медичного закладу» особі не повідомлялась, а в поєднанні із тими фактами, що все це відбувалося вночі, а працівниками поліції не було пред`явлено свої документи, в руках вони мали зброю, то погрози були розцінені його клієнтом як обґрунтовані. Тим паче, що поліцейські дозволяли собі проводити обшук автомобіля, обшук особи, дозволяли собі вилучати документи особи, а також проводити обшук серед його грошей. Таким чином його клієнта було залякано, його стан можливо оцінити як шок від пережитого - він боявся, що подавши позов до суду працівники поліції зможуть його або притягти до кримінальної відповідальності, або вилучити автомобіль, або навмисно підкинути наркотики. Таким чином страх у нього виник не на порожньому місці, а з урахуванням всіх обставин які виникли, та мав під собою обґрунтовані причини.
По-третє, відразу після укладання договору про надання правничої допомоги з ним, адвокат максимально оперативно почав здійснювати активні дії для захисту інтересів його клієнта. Зокрема, було проведено початкову консультацію із клієнтом, на якій вони обговорили подальші шляхи захисту його інтересів. Першочергово ним було направлено адвокатський запит до УПП в Харківській області ДПП із метою отримання відеозапису з місця події та іншої необхідної інформації. Після отримання відповіді на електронну пошту ним було зафіксовано, що працівниками поліції для виконання службового завдання використовувався власний технічний засіб, що є незаконним. Окрім цього, його помічником у найкоротший можливий термін після отримання відповіді, а саме 14.11.2023 було отримано копії відеозапису із портативних відеореєстраторів присутніх поліцейських. Дослідивши дані відеофрагменти він виявив більше десятка незаконних дій поліцейських. Деякі із цих дій не є простими порушеннями процедури проведення огляду на стан сп`яніння особи. Строк на подання позовної заяви був пропущений ненадовго, адже минув всього місяць, а врахувавши десять днів з моменту фактичного отримання відеозапису «на руки» і ОСОБА_1 і адвокатом - строк на подання позовної заяви взагалі навіть не пропущений. Вважає, що в рамках даної справи кількість порушених основоположних прав особи є непропорційно високою, у порівнянні з тією незначною кількістю пропущених днів. Враховуючи активну зацікавленість ОСОБА_1 у розгляді даної справи, незначну кількість пропущених днів, наявність великої кількості порушень саме конституційних прав особи, необхідності в детальному з`ясуванні кожної дії зі сторони поліцейських та її необхідності, дослідженні значної кількості складних, суперечливих та неоднозначних доказів незаконної поведінки зі сторони поліцейських, просить поновити ОСОБА_1 строк на подання позовної заяви про визнання дій працівників УПП в Харківській області ДПП протиправними.
Працівниками поліції 01.10.2023 приблизно о 23.20 год. незаконно проведено огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння незаконно поведено обшук особи та обшук автомобіля та вилучено водійське посвідчення. Вказані дії вважає незаконними оскільки їх проведенню не передували належні та необхідні підстави. Можливість отримання відеозапису незаконних дій та його дослідження у позивача та адвоката з`явилася після його надання відповідачем, а саме 14.11.2023 тобто строк для оскарження зазначених дій спливає 24.11.2023.
В процесі спілкування поліцейський повідомив, що має підозру про знаходження ОСОБА_1 в стані наркотичного сп`яніння (вказавши ознаку запах наркотиків у автомобілі). Так як ОСОБА_1 є законослухняним громадянином він відразу висловив заперечення стосовно такої підозри, та відразу погодився на проходження перевірки на стан наркотичного сп`яніння. На фрагментах відеозапису, які додані до даної позовної заяви чітко видно, що ОСОБА_1 погоджується на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у спеціалізованому закладі. Більш того, він висловлює свою згоду неодноразово. Прикладом цього є відповідні фрагменти із нагрудного відеореєстратора поліцейського ОСОБА_2 . ОСОБА_1 тричі погодився на вчинення всіх необхідних від нього дій. Це відбулося в присутності обох поліцейських, вони це чітко чули, бо стояли буквально в метрі від особи. Натомість всі рази поліцейські проігнорували слова ОСОБА_1 Кожен із цих епізодів чітко зафіксований на відеозаписах кожного поліцейського. У другому випадку взагалі ОСОБА_1 було поставлене чітке запитання на яке він надав чітку, однозначну та ствердну відповідь. Він погодився проїхати із поліцейськими до медичного закладу. Натомість працівники поліції почали його залякувати тим, що наркотична речовина виводиться із організму 14 днів, і ніби-то, якщо він щось вживав, то це все рівно відобразиться в результатах. Та навіть після цього ОСОБА_1 , вже втретє погодився на проїзд до медичного закладу. Натомість, підтвердження своїх слів поліцейські «запропонували» особі загуглити інформацію, про період виведення наркотиків з організму та почитати «що люди пишуть», тобто звернутися не до офіційного джерела інформації, а до сторонніх ресурсів. І лише після тривалих вмовлянь, консультації із правоохоронцями, перечитування недостовірної інформації із Інтернету працівники правоохоронних органів розпочали дотримуватися нормативних приписів. Таким чином, працівниками поліції було порушено принцип правової визначеності. Неодноразово отримавши згоду від водія на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння вони не вчинили необхідних дій, а продовжили розповідати водію про всі негативні наслідки які будуть чекати водія. Незрозумілим та невизначеним залишається той факт, скільки разів на думку поліцейських особа мала погодитися, адже на відео чітко наявні як мінімум три епізоди коли ОСОБА_1 висловив свою згоду на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Ознаки наркотичного сп`яніння зовсім не підтверджуються наявними відеоматеріалами. При спілкуванні поліцейський назвав дві ознаки по-перше йому здалося що присутній запах наркотиків у автомобілі по друге здалося що зіниці реагують на світло повільно. Отже, неможливо визначити, що саме поліцейський мав на увазі що стало підставою для проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 , окрім того швидкість реакції може залежати як від психо-емоційного стану людини в конкретній обстановці так і від його загального самопочуття, тому неможливо вважати дану ознаку як таку, що чітко вказує на наркотичне сп?яніння особи. Стосовно розширених зіниць очей які не реагують на світло варто зазначити, що на жодному із фрагментів відео по-перше взагалі не видно зіниць очей ОСОБА_1 , а по-друге працівники поліції проводили перевірку зіниць в темну пору доби, крім того, ОСОБА_1 працює у службі таксі тому увесь день перебуває за кермом, що потребує від нього постійної уваги, зосередженості та реакції на обстановку на дорогі, більш того він має проблеми із зором, тому мусить носити окуляри, що видно на відео - а тому взагалі відсутня будь-яка можливість перевірити чи дійсно зіниці очей ОСОБА_1 не реагували на світло. На фрагменті відео поліцейського ОСОБА_2 чітко зафіксовано, що поліцейський лише просить подихати в його сторону та з цього ж відеозапису вбачається, що працівник поліції не світив в очі ОСОБА_1 ліхтариком і не вказував чи є у нього зміни у розмірі зіниць чи почервоніння очей, а одразу запропонував проїхати у медичний заклад для перевірки щодо його перебування у стані наркотичного сп`яніння. На відео ОСОБА_1 веде себе цілком нормально, можливо трохи хвилюється. Працівники не зазначили жодної ознаки, яка б була дійсно підтверджена відеозаписом, а тому вони не мали фактичних підстав для направлення особи на огляд до нарколога. Більш того, на відео чітко зафіксовано, що головною підставою для направлення ОСОБА_1 на експертизу був той факт, що він раніше вже вживав наркотичні засоби, а вищенаведеною інструкцією не передбачена необхідність направляти особу на огляд до лікаря нарколога, тим паче за відсутності ознак, якщо така особа «вживала наркотики раніше».
Співробітники поліції не обмежували свої дії фактом виявлення стану наркотичного сп`яніння особи у передбачений законом спосіб та по суті, а впливали на водія шляхом надання «консультацій», перевірки інформації в інтернеті, згадування негативних наслідків, згадування своєї попередньої практики спеціально добивалися від ОСОБА_1 , саме тієї відповіді яка призведе до складання протоколу про адміністративне правопорушення. Більш того, провокація з боку поліції спочатку взагалі не мала жодного ефекту на водія, адже він неодноразово погодився на проїзд до медичного закладу. Таким чином, лише через свої активні дії працівники поліції змогли нав`язати ОСОБА_1 небажання їхати на експертизу, зібрати необхідні докази винуватості особи, як то фрагменти відео, розписки і так далі, та скласти протокол серії ААД N? 516747 від 01.10.2023.
Поліцейським була розпочата поверхнева перевірка на фрагменті відео поліцейського ОСОБА_2 . При цьому ОСОБА_1 не було вказано, які превентивні засоби до нього застосовуються та на підставі яких нормативно-правових актів. Надалі працівник поліції самостійно починає оглядати вміст речей ОСОБА_1 , і лише через деякий час, лише після того, як нічого незаконного вже не знайшов - запитує дозвіл.
Відповідно до наданих матеріалів ОСОБА_1 було роз`яснено його права лише частково, і не в повному обсязі. Зокрема працівниками поліції не були роз`яснені його конституційні права, а права передбачені КУпАП були тільки перераховані. Відповідно вищенаведеної норми особі її права мають бути не просто повідомлені, а роз`яснені, тобто доведені до відома таким чином, щоб існувала реальна можливість їх використати.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.11.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі за вказаною позовною заявою; розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, із повідомленням сторін (а.с. 34).
19.12.2023 до канцелярії сулу надійшов відзив представника відповідача УПП в Харківській області Федюка Д. на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі (а.с. 51-59).
На обґрунтування відзиву зазначає, зокрема, що з вказаним позовом відповідач не погоджується, вважає його безпідставним та необґрунтованим. 01.10.2023 близько 23.00 год., за адресою: вулиця Гвардійців-Широнинців, поблизу будинку № 106, в місті Харкові, було виявлено транспортний засіб Citroen C-Elysee, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який було зупинено з метою опитування та профілактики недопущення порушень комендантської години. Транспортний засіб було зупинено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Інспектор, підійшовши до транспортного засобу, виявив водія, представився, після чого почав здійснювати опитування, з повідомленням про проведення відеофіксації на портативний відеореєстратор. Враховуючи, що спілкування з водієм відбувалось фактично вже на початку дії комендантської години, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 32 Закону, водієві було висунуто вимогу про пред`явлення документів, що підтверджують його особу та відповідні права, тобто, посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію на транспортний засіб. Водій надав відповідні документи, в результаті чого було ідентифіковано особу водія ним виявися позивач, ОСОБА_1 Паралельно, в ході спілкування з позивачем, інспектором були виявлені ознаку наркотичного сп`яніння, зокрема, дуже розширені зіниці очей, які не реагували на світло (виявлено шляхом використання ліхтаря). Позивачу було задано питання: «Як давно він вживав наркотичні речовини?», на що він відповів, що вживав («курив») близько одного тижня тому. Інспектор, беручи до уваги вищевказану позивачем інформацію, на підставі, п. 2 ч. 4 та ч. 2 ст. 34 Закону, вирішив провести поверхневу перевірку відносно позивача та транспортного засобу. В ході того, як позивач діставав з сумки речі та надавав їх для здійснення візуального огляду, інспектором було виявлено другу ознаку наркотичного сп`яніння виражене тремтіння пальців рук. Разом з тим у позивача спостерігалась сповільненість реакцій на зовнішні подразники. Інспектор, проаналізувавши весь об`єм інформації, яку він зібрав в ході спілкування та візуального огляду позивача, дійшов до висновку про виявлення у нього ознак наркотичного сп`яніння. Позивачу було висунуто вимогу про проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння з направленням його до найближчого закладу охорони здоров`я. Однак, всупереч вимогам пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, позивач відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я. Після відмови позивача пройти огляд, інспектором було уточнено, чи впевнений позивач у прийнятому рішенні про відмову, а також, чи усвідомлює позивач, що відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння є порушенням пункту 2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, але позивач повідомив, що усвідомлює наслідки своїх дій, тому свідомо відмовляється від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Інспектор, проаналізувавши пояснення позивача, встановив, що в його діях (бездіяльності) наявний склад адміністративного правопорушення, що передбачений ст. 130 КУпАП. Позивачу відразу було роз`яснено його права, що передбачені ст. 63 Конституції України та 268 КУпАП. Після чого було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, з яким позивача було ознайомлено та вручено копію, про що в протоколі позивач проставив відповідний підпис. Отже, беручи до уваги вищевказане, варто зазначити, що в діях патрульних поліцейських щодо проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, в тому числі направлення на такий огляд позивача, відсутні будь які неправомірні дії, патрульні поліцейські діяли у відповідності до норм КУпАП, Інструкції № 1452/735.
Представник позивача по тексту позовної заяви стверджує, що, ніби то, позивач тричі виявив згоду щодо проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я. Однак, переглянувши фрагменти відеозапису з портативного відеореєстратора, на які посилається представник позивача, можна прийти до обґрунтованого висновку, що жодного разу стверджувальної відповіді на проходження огляду на стан сп`яніння позивач так і не надав. Після роз`яснення позивачу наслідків відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, на тому ж відеозаписі, на який посилається представник позивача, інспектором було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння з конкретним посиланням на заклад охорони здоров`я та його місця розташування. Однак, позивач відповів на дане питання незгодою та фактично відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я. Варто зазначити, що після відмови у позивача ще декілька разів перепитали чи впевнений він в своєму рішенні і чи усвідомлює він наслідки у вигляді складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Але позивач відповів, що в повній мірі усвідомлює наслідки своїх дій.
Представник позивача по тексту позовної заяви вказує на те, що поліцейські, спілкуючись з позивачем, роз`яснюючи йому наслідки відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, ніби то, залякували його невідворотністю адміністративної відповідальності, вмовляли не проходити такий огляд та провокували позивача, впливали на позивача шляхом надання «консультацій». Однак, беручи до уваги, всі дії, які ніби то вчиняли поліцейські у відношенні позивача, то варто зазначити, що жодних фактичних даних, жодного правового підґрунтя на підтвердження таких суджень представник позивача не надав.
Представник позивача, по тексту позовної заяви, вказує, що ознаки наркотичного сп`яніння, які були виявлені інспектором та вказані в протоколі про адміністративне правопорушення, не підтверджуються наявними відеоматеріалами. Однак, дане твердження позивача не може бути прийнято до уваги, з огляду на наступне. Відповідно до пункту другого розділу І Інструкції 1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Беручи до уваги вищевказану словоформу «у поліцейського є підстави вважати», можна обґрунтовано стверджувати, що виявлення ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння є особистим сприйняттям кожного окремого поліцейського, який уповноважений на виявлення таких ознак та подальше проведення відповідних дій щодо огляду на стан сп`яніння. Таким чином, можна зробити висновок, що неможливо ставити під сумнів наявність ознак сп`яніння, які виявив поліцейський, адже, якщо поліцейський має підстави вважати, що особа перебуває у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, то такі ознаки не потребують додаткового доказування в суді. Також, варто зазначити, що ознаки сп`яніння це динамічні та ситуативні особливості кожної окремої особи, які неможливо підтвердити чи спростувати шляхом перегляду відеозапису.
На обґрунтування відповіді зазначає, зокрема, що позиція відповідача викладена у відзиві є неоднозначною, та такою, що місцями не відповідає Рапорту Інспектора Твердохліба Д., відповідно до якого автомобіль ОСОБА_1 таки було зупинено. Зупинення автомобіля було незаконним, адже не було для того відповідних фактичних підстав. Зокрема, як вказано у вищезгаданому рапорту, та надалі підтверджено у Відзиві зупинення авто поліцейськими було здійснено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до якого поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути. Натомість, наявні у справі відеоматеріали взагалі не містять інформації про обставини будь-якої ДТП. Окрім цього, у вищезгаданому Рапорті поліцейський зазначає, що зупинення авто відбулося «з ціллю опитування», а ст. 35 Закону не надає право поліцейському зупинити транспортний засіб з такою метою. Таким чином, можна прийти до висновку, що незаконним діям поліцейських передувало незаконне зупинення автомобіля ОСОБА_1 . Як зафіксовано на відео - діалог між ОСОБА_1 та працівниками поліції розпочався до настання комендантської години. Будинок поруч із яким все відбувалося ( АДРЕСА_3 ) є сусіднім будинком із тим, в якому проживає Позивач ( АДРЕСА_2 ), про що він зазначав на відео. Тому Позивач мав достатньо часу якраз для того аби доїхати до свого будинку, припаркувати автомобіль та зайти до власної оселі. Натомість, позивача було зупинено, і настала комендантська година вже під час діалогу, а відповідачем у Відзиві зазначено, що перевірка документів ОСОБА_1 відбулася на підставі п. 3 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про національну поліцію». Натомість, Відповідачем не доведено що місце зупинки автомобіля було територією із спеціальним режимом або місцем здійснення спеціального поліцейського контролю. Хоча саме на відповідача в даному випадку лежить тягар доказування вказаних обставин відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України. У відео яке долучено до матеріалів справи не відображена жодна з ознак сп`яніння яка була згадана відповідачем у відзиві. А перевірка розширення зіниць очей за допомогою ліхтарика та перевірка тремтіння пальців рук взагалі не проводилася. Наявність ознак сп`яніння можливо ставити під сумнів, адже їх виявлення є активною дією з боку поліцейського яка включає спостереження за поведінкою особи, аналіз відповідей особи, фактичні перевірки моторики рук, чистоти мови, розширення чи звуження зіниць та інше. Отже такі активні дії з боку працівниківу поліції цілком можуть бути оскаржені в силу ст. 267 КУпАПу. Про що вже було детально зазначено у Позовній заяві.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 01.02.2024 клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Таволжанського М.В. про залучення співвідповідача задоволено; залучено співвідповідача Департамент патрульної поліції до адміністративної справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Таволжанським М.В. до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними (а.с. 86-87).
В судовому засіданні представник позивача - адвокат Таволжанський М.В. (в режимі відеоконференції) вважав правильним та не заперечував проти передачі справи до адміністративного суду за підсудністю, вказуючи, що ним дійсно заявлено дві вимоги щодо визнання дій відповідача протиправними, одна з яких, а саме щодо визнання дій відповідача протиправними щодо огляду на стан сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції ОСОБА_1 , проведеного з порушенням встановленого законом порядку протиправними, пов`язана з подальшим складанням протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та є підставою для подальшого притягнення його до адміністративної відповідальності. Інша заявлена вимога щодо визнати дій Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції щодо обшуку ОСОБА_1 , проведеного з порушенням встановленого законом порядку протиправними, не пов`язана з подальшим складанням протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та не є підставою для подальшого притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Проте, ці вимоги пов`язані між собою та мають розглядатися одночасно. За таких обставин, справа не підсудна місцевому суду як адміністративному суду.
В судовому засіданні представник відповідача - Федюк Д.В. (в режимі відеоконференції) не заперечував щодо підсудності справи адміністративному суду, а не місцевому суду.
Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного.
Статтею 29 КАС України передбачений порядок передачі адміністративної справи з одного адміністративного суду до іншого.
Так, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 29 КАС України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо після відкриття провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Отже, однією з основних гарантій права особи на справедливий суд є розгляд справи належним судом, який визначений законом.
Предметна підсудність адміністративних справ визначена ст.ст. 19, 20 КАС України.
Частиною першою ст. 20 КАС України визначено вичерпний перелік адміністративних справ, які розглядаються місцевими загальними судами, зокрема адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Згідно ч. 1 ст. 286 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами.
Водночас згідно з ч. 2 ст. 20 КАС України окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.
Після відкриття провадження у справі сторонами, представниками сторін надано пояснення, докази, в тому числі відеодиск, в подальшому досліджений судом, з яких судом встановлено, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду, а саме, Харківського окружного адміністративного суду.
Позивачем до позовної заяви та відповідачем до відзиву долучено диски із відеозаписами із відеореєстраторів та відеозапис з боді-камер.
Так, згідно наданих дисків з відеозаписами вбачається, що 01.10.2023 о 22.58 год. працівниками поліції було зупинено автомобіль Citroen C-Еlysee, д.н.з. НОМЕР_1 , в ході перевірки документів водія ОСОБА_1 працівник поліції попросив водія зробити подих в його бік, запитав, коли останній раз вживав наркотичні засоби, на що він повідомив, що тиждень точно не курив. Працівник поліції повідомив ОСОБА_1 скільки канабіноїди тримаються в організмі, та повідомив, що вони складуть направлення до лікаря нарколога та проїдуть до медичного закладу для проходження огляду, ОСОБА_1 повідомив, що не хоче їхати до закладу, оскільки вже пізно та йому наступного дня рано вставати. Працівник поліції попросив закрити автомобіль та повторно запропонував проїхати до медичного закладу. Також працівник поліції запитав чи маються у нього при собі заборонені речі, на що ОСОБА_1 відповів, що не має. В подальшому працівник поліції провів певні дії, які позивач просить визнати протиправними, вказуючи про проведення обшуку. В подальшому, як встановлено з відеозапису, працівники поліції почали складати матеріали про адміністративне правопорушення (а.с. 30, 31, 59).
Таким чином, вимога позивача про визнання дії УПП в Харківській області ДПП щодо огляду на стан сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції ОСОБА_1 , проведеного з порушенням встановленого законом порядку протиправними, відноситься до предметної підсудності Київського районного суду м. Харкова як адміністративного суду.
Разом із тим, позивачем заявлені вимоги про визнання дії Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції щодо обшуку ОСОБА_1 , проведеного з порушенням встановленого законом порядку протиправними.
Зазначені вимоги не підпадають під визначене ст. 20 КАС України коло правовідносин, які можуть бути вирішені місцевим загальним судом як адміністративним, оскільки проведення обшуку особи працівниками УПП в Харківській області ДПП не пов`язано із притягненням особи до адміністративної відповідальності.
З приводу наведеного суд застосовує положення ч. 3 ст. 21 КАС України, відповідно до якої у разі, якщо справа щодо однієї з вимог підсудна окружному адміністративному суду, а щодо іншої вимоги (вимог) - місцевому загальному суду як адміністративному суду, таку справу розглядає окружний адміністративний суд.
За таких обставин подана позовна заява не відноситься до предметної юрисдикції місцевого загального суду як адміністративного, а підсудна окружному адміністративному суду.
Таким чином, судом встановлено, що Київський районний суд м. Харкова не є належним судом для розгляду та вирішення цієї адміністративної справи, яка за предметно-територіальною юрисдикцією підсудна Харківському окружному адміністративному суду.
Відповідно до вимог ст. 318 КАС України прийняте судом рішення з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу є підставою для його скасування судом апеляційної інстанції з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.
Керуючись ст. ст. 20, 25, 29, 30, 294-295, 318 КАС України, суд-
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя С.О. Муратова