Справа № 160/2632/24
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2024 рокуСправа №160/2632/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 в якій позивач просить:
визнати протиправним та скасувати п.п. 5.1 п.5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.08.2023р. №1409 «Про результати службового розслідування», за результатами якого старшого солдата ОСОБА_1 визнано таким, що діючи умисно, протиправно, всупереч інтересам служби та порушення своїх статутних обов`язків 27.07.2023р. самовільно залишив бойову позицію з особистою зброєю 5,45 мм НОМЕР_2 та 4 спорядженими магазинами без поважних причин в умовах воєнного стану або бойовій обстановці;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну надбавку, премію та додаткову винагороду за липень 2023 року, на підставі статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького склад у та деяких інших осіб», наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», рішення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.03.2022 № 248/1210, рішень Міністра оборони України від 07.03.2022 №248/1217 та від 25.03.2022 №248/1298, постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168., за липень 2023 року.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що старшому солдату ОСОБА_1 не було доведено про те, що стосовно нього призначено службове розслідування, не були роз`яснені його права та обов`язки, не надано можливості висловити свої письмові зауваження, не надано акт службового розслідування на ознайомлення, наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 29.08.2023р. №1409 «Про результати службового розслідування» не був доведений до старшого солдата ОСОБА_1 .
Відповідач надав відзив в якому зазначив, що як вбачається з бланку отримання пояснень солдата ОСОБА_1 , який долучений як додаток до матеріалів службового розслідування, посадова особа, яка була призначена командиром військової частини НОМЕР_1 для проведення службового розслідування, заступник командира розвідувальної роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_2 , під час відібрання пояснень у солдата ОСОБА_1 зазначив реквізити наказу, в рамках якого пояснення і були відібрані, а ОСОБА_1 шляхом проставляння особистого підпису в спеціально відведених місцях бланку підтвердив, що йому доведені і роз`яснені положення статті 63 Конституції України, права і обов`язки осіб, які проводять службове розслідування і стосовно яких проводиться службове розслідування, визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, а також підстави проведення службового розслідування.
Сторони в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
А тому, з огляду на вимоги ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.06.2023 року №202 солдата ОСОБА_1 призначено старшим розвідником-снайпером (2 категорії) третього розвідувального відділення другого розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 .
Під час виконання бойового завдання з розвідки згідно бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 № 1962/44/58 від 26.07.2023 року, о 23-30 годині 27.07.2023 року підрозділом розвідувальної роти в районі бойової позиції старший розвідник - снайпер (2 категорії) третього розвідувального відділення другого розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_1 підпорядкований командиру військової частини НОМЕР_1 , самостійно залишив бойову позицію з особистою зброєю 5,45 мм АК-74 № НОМЕР_3 та 4 спорядженими магазинами.
За результатами службового розслідування видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 29.08.2023 року №1409 «Про результати службового розслідування».
Згідно цього наказу:
П.п.5.1 п.5 наказу не включати старшого солдата ОСОБА_1 до наказу про виплату додаткової винагороди, в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень за липень 2023 року відповідно до абзацу 1 пункту 14 розділу XXXIV Наказу Міністра Оборони №260 від 07.06.2018 року.
У відзиві відповідач зазначає, що невиплата позивачу додаткової винагороди за липень 2023 року відбулась не у зв`язку з притягненням до дисциплінарної відповідальності, як помилково вважає Позивач, а у зв`язку з вчиненням дій, в яких вбачаються ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України, а саме самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем вчинені в бойовій обстановці.
При цьому, доказів щодо внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне провадження /правопорушення з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення - частиною 5 статті 407 КК України, тощо суду надано не було.
Таким чином, за відсутності факту внесення інформації у ЄРДР, у військової частини відсутні законодавчо визначені підстави для притягнення позивача до відповідальності.
За вказаних обставин, слід дійти до висновку про передчасність доводів та висновків відповідача про те, що позивач є таким, що діючи умисно, протиправно, всупереч інтересам служби та порушення своїх статутних обов`язків 27.07.2023р. самовільно залишив бойову позицію з особистою зброєю без поважних причин в умовах воєнного стану або бойовій обстановці.
Згідно зі статтею 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Відповідно до ч.1 ст.11 Кримінального кодексу України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.
Разом з тим, ст.2 Кримінального кодексу України визначає, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.
Особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (ч.1 ст.1 Кримінального процесуального кодексу України).
Таким чином, єдиним належним та допустимим доказом вчинення особою адміністративного чи кримінального правопорушення може бути постанова/вирок суду про визнання цієї особи винною у вчиненні такого правопорушення, яка/який набрала/в законної сили.
Також, слід зазначити щодо наказу відповідача № 1409 від 29.08.2023 року в частині п.п.5.1 п.5, то суд зазначає про таке.
Оскаржуваний наказ прийнято після проведення службового розслідування.
Оскаржуваним наказом не притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності.
Стаття 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут), визначає порядок проведення службового розслідування, яке, з огляду на приписи частини першої статті 84 цього Статуту, може передувати прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення та проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Частиною четвертою статті 85 Дисциплінарного статуту встановлено, що якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Отже, аналіз положень частини другої статті 24 Закону №2232-XII у системному зв`язку з положеннями частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту дозволяє зробити висновок, що для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до ЄРДР. У свою чергу внесення відповідних відомостей до ЄРДР здійснюється на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини, яким під час службового розслідування з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення.
Визначення в абзаці другому частини другої статті 24 Закону №2232-XII командира військової частини суб`єктом звернення до органу досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинене кримінальне правопорушення, на підставі якої вносяться відповідні відомості до ЄРДР, обумовлено, перш за все, тим, що кримінальні правопорушення, передбачені абзацом першим частини другої цієї статті, нерозривно пов`язані з порушенням військовослужбовцем військової дисципліни.
Відповідно до положень Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир, який зобов`язаний постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення (частина перша статті 5 Дисциплінарного статуту); у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення (частина перша статті 45 Дисциплінарного статуту); командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом (частина третя статті 45 Дисциплінарного статуту).
За змістом частини четвертої статті 6 Дисциплінарного статуту на командира покладений обов`язок вжити заходів щодо затримання підлеглого при вчиненні чи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного, зокрема, із самовільним залишенням військової частини або місця служби, ухиленням від військової служби чи дезертирством, із негайним доставлянням затриманого до уповноваженої службової особи або вжити заходів щодо негайного повідомлення уповноваженої службової особи про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні діяння з ознаками кримінального правопорушення.
Схожий за змістом обов`язок командира, пов`язаний із забезпеченням військової дисципліни та встановлення обставин вчинення дисциплінарного проступку, закріплений у пункті 144-4 Положення, згідно з яким у разі прибуття до місця служби військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини з`ясовує підстави його відсутності і негайно інформує про це орган досудового розслідування та орган управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням.
Таким чином, саме командир військової частини, який користується усією повнотою дисциплінарної влади стосовно підлеглих йому військовослужбовців, уповноважений контролювати дотримання військової дисципліни у військовій частині, своєчасно виявляти факти порушення військової дисципліни та встановлювати винних у цьому осіб, а в разі виявлення в діях військовослужбовця ознак кримінального правопорушення зобов`язаний повідомляти про це орган досудового розслідування.
Аналогічну за своїм змістом правову позицію займає Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2023 року у справі №420/8263/22.
На думку суду позбавлення позивача додаткової винагороди здійснену відповідно до постанови КМ України № 168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за відповідний місяць порушення позивачем статутних обов`язків 27.07.2023 року, зокрема щодо самовільного залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем вчинені в бойовій обстановці без поважних причин в умовах воєнного стану або бойовій обстановці є протиправним, оскільки за відсутності факту внесення інформації у ЄРДР про таке порушення у військової частини відсутні законодавчо визначені підстави для припинення виплати йому грошового забезпечення.
Оскільки позивача не притягнули до дисциплінарної відповідальності на підставі проведеного стосовно нього службового розслідування, то його права під час проведення службового розслідування не порушено тому, що для позивача не наступили негативні правові наслідки у вигляді дисциплінарної відповідальності; під час проведення службового розслідування позивача не звинувачували у вчиненні злочину або адміністративного правопорушення, а лише зробили припущення, що дії позивача можуть містити склад злочину.
За вказаних обставин позивні вимоги підлягають задоволенню в частині визнання протиправним та скасування п.п. 5.1 п.5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.08.2023р. №1409 «Про результати службового розслідування», за результатами якого старшого солдата ОСОБА_1 визнано таким, що діючи умисно, протиправно, всупереч інтересам служби та порушення своїх статутних обов`язків 27.07.2023р. самовільно залишив бойову позицію з особистою зброєю 5,45 мм АК-74 № НОМЕР_3 та 4 спорядженими магазинами без поважних причин в умовах воєнного стану або бойовій обстановці.
Також, відповідач зазначив, що позивач в серпні 2023 року за липень 2023 року отримав щомісячну премію, надбавку за особливості проходження служби, надбавку за вислугу років в повній мірі, а тому вимоги щодо зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити щомісячну надбавку, премію та додаткову винагороду за липень 2023 року є необгрунтованими і безпідставними.
Проте, як вбачається з картки особового рахунку відносно позивача, в серпні 2023 року він отримав щомісячну премію, надбавку за особливості проходження служби, надбавку за вислугу років, проте не отримав додаткову винагороду постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за липень 2023 року.
Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити додаткову винагороду передбачену п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, в редакції станом на дату проведення виплати грошового забезпечення за липень 2023 року.
Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
За вищенаведених обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст.243-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати п.п. 5.1 п.5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.08.2023р. №1409 «Про результати службового розслідування», за результатами якого старшого солдата ОСОБА_1 визнано таким, що діючи умисно, протиправно, всупереч інтересам служби та порушення своїх статутних обов`язків 27.07.2023р. самовільно залишив бойову позицію з особистою зброєю 5,45 мм НОМЕР_2 та 4 спорядженими магазинами без поважних причин в умовах воєнного стану або бойовій обстановці.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду передбачену п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, в редакції станом на дату проведення виплати грошового забезпечення за липень 2023 року.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова