Справа № 160/10688/24
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2024-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Царікової О.В.
24.04.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років згідно п. "е" ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», наступні періоди роботи: з 03.07.1995 року по 31.12.2011 рік;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 10.04.2024 року, як працівнику охорони здоров`я, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу періоди роботи позивача на посаді лікаря-стоматолога в приватному кабінеті з 03.07.1995 року по 31.12.2011.
29.04.2024 ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
22.05.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.
Також відповідачем зазначено, що докази, які позивач подає до суду, а саме: ліцензії, свідоцтво ПП з вказаним видом економічної діяльності, трудова книжка до органу пенсійного фонду не подавались, оцінку даним документам ніхто не давав. Рішення органом пенсійного фонду приймалося на основі тих документів, що були наявні в матеріалах відсканованої заяви, тому фактично позивачка вводить в оману не вказуючи, що документи не були подані до орану пенсійного фонду.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява та відзив на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
З трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 судом встановлено, що 03.07.1995 позивач була звільнена з посади лікаря-стоматолога військово-медичної служби Управління Служби безпеки України по Дніпропетровській області.
Згідно свідоцтва серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 зареєстрована фізично особою-підприємцем з 28.08.1996, за основним КВЕД 85.13.0 Стоматологічна практика
Суд з матеріалів справи встановив, що позивач має наступні ліцензії на право здійснення підприємницької діяльності:
- Ліцензія серії АА №216772, строком дії з 13.11.2001 по 13.11.2004. Вид діяльності, яка дозволена Медична практика (терапевтична стоматологія);
- Ліцензія серії АБ №123328, строком дії з 03.11.2004 по 03.11.2009 Вид діяльності, яка дозволена Медична практика (терапевтична стоматологія).
Згідно посвідчення №116, виданого Головним управлінням охорони здоров`я Дніпропетровської облдержадміністрації, відповідно до Наказу Головного управління охорони здоров`я від 05 червня 2009 року №299/1-о ОСОБА_1 підтверджено кваліфікацію стоматолога-терапевта першої категорії.
10.04.2024 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах.
Заяву позивача про призначення пенсії розглянуто за екстериторіальним принципом Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України №59 від 18.04.2024 ОСОБА_1 відмовлено у призначені пенсії за вислугу років.

В оскарженому рішенні про відмову в призначенні пенсії зазначено, що відповідно до п. 2-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за вислугу років за наявності спеціального стажу на 11.10.2017 року 26 років 6 місяців.

Відповідно до ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 31 років, при досягненні віку 63 років за наявності страхового стажу не менше 24 років, при досягненні віку 65 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Страховий стаж заявниці складає 23років 8 місяців 15 дні. Для визначення права на призначення пенсії за вислугу років стаж станом на 11.10.2017 становить 7 років 2 місяці 24 дні. Результати розгляду документів, доданих до заяви: до страхового стажу роботи заявниці зараховано всі періоди роботи. Заявниця не має права на призначення пенсії за вислугу років в зв`язку відсутністю необхідного спеціального стажу роботи.

Не погоджуючись з даним рішенням, позивач звернулася до суду з означеною позовною заявою.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що згідно приписів статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно приписів ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За змістом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Згідно пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Відповідно до п. 7-1 Розділу Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" від 04.11.1993 №909 затверджено вичерпний перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Відповідно до пункту 2 Переліку №909, до посад у закладах охорони здоров`я віднесено лікарей та середній медичний персонал(незалежно від найменування посад) у лікарняних закладах, лікувально-трудових профілактичних закладах особливого типу, амбулаторно-поліклінічні закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установ з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальних органів Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічних закладах, діагностичні центри тощо.

Кабінет Міністрів України постановою від 23.11.2011 № 1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV.

Відповідно до пункту 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Пунктом 5 вказаного Порядку №1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е - ж статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 03.07.1995 позивач була звільнена з посади лікаря-стоматолога військово-медичної служби Управління Служби безпеки України по Дніпропетровській області.

Позивач має ліцензію № 10998-ГР від 15.06.1995 строком на три роки. Вид діяльності, яка дозволена лікарська практика зв спеціальністю стоматологія.

При цьому, фізичною особою-підприємцем зареєстрована з 28.08.1996 за основним КВЕД 85.13.0 Стоматологічна практика.

Матеріали справи містять ліцензію № 10998-ГР від 15.06.1995 строком на три роки. Вид діяльності, яка дозволена лікарська практика зв спеціальністю стоматологія; ліцензію № 23153-ГР від 02.07.1998 строком на три роки. Вид діяльності, яка дозволена Медична практика. Особливі умови та правила здійснення діяльності лікарська практика зв спеціальністю стоматологія; ліцензію серії АА №216772, строком дії з 13.11.2001 по 13.11.2004. Вид діяльності, яка дозволена Медична практика (терапевтична стоматологія); ліцензія серії АБ №123328, строком дії з 03.11.2004 по 03.11.2009 Вид діяльності, яка дозволена Медична практика (терапевтична стоматологія), а також посвідчення №116, виданого Головним управлінням охорони здоров`я Дніпропетровської облдержадміністрації, відповідно до Наказу Головного управління охорони здоров`я від 05 червня 2009 року №299/1-о ОСОБА_1 підтверджено кваліфікацію стоматолога-терапевта першої категорії.

Тобто, матеріалами справи підтверджується, що позивач мала можливість працювати лікарем-стоматологом в якості фізичної особи-підприємця з 28.08.1996.

Згідно розрахунку №59 пенсійним органом враховано до загального страхового стажу позивачу період з 01.01.1998 по 31.12.2011.

Позивачем не надано суду доказів здійснення підприємницької діяльності з 03.07.1995, тобто з дати звільнення з посади лікаря-стоматолога військово-медичної служби Управління Служби безпеки України по Дніпропетровській області до 01.01.1998.

Натомість матеріалами справи підтверджується страховий стаж позивача в період з 01.01.1998 по 31.12.2011 і з наявних в матеріалах справи доказів суд доходить висновку, що вказаний період повинен бути зарахований до спеціального стажу роботи позивача, згідно п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З урахуванням наведеного судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідачем протиправно не враховано позивачу період з 01.01.1998 по 31.12.2011 до страхового стажу на таких посадах відповідно п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Судом встановлено, що відповідачем протиправно не враховано стаж роботи позивача як працівника охорони здоров`я у вказаний період, який складає 13 років 11 місяців 29 днів.

Таким чином суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо позовних вимог про зобов`язання призначити позивачу пенсію за вислугу років суд зазначає про наступне.

Відповідно до ч.1 ст.58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій, допомоги на поховання, виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом, Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та статутом Пенсійного фонду.

В той же час, згідно з п.п.3 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, яке затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року №28-2 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 року за №40/26485, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань організовує роботу управлінь Фонду щодо, зокрема, призначення (перерахунку) і виплати пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства;

З аналізу наведеного вбачається, що на даний час Головні управління Пенсійного фонду України відповідно до покладених на них завдань, зокрема, призначають (здійснюють перерахунок) і виплачують пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Так питання призначення пенсії, а відповідно і обчислення страхового та пільгового стажу є дискреційними повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також з огляду на те, що відповідачем не розглядалось питання щодо врахування періодів роботи позивача, протягом яких позивач здійснював підприємницьку діяльність лікаря-стоматолога суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення вказаних позовних вимог.

В свою чергу в даному випадку ефективним способом захисту прав позивача на думку суду є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянути заяву позивача повторно, з урахуванням висновків суду, наведених в в даному рішенні.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4; ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 59 від 18.04.2024 щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугою років.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років згідно п. "е" ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоди роботи: з 01.01.1998 р. по 31.12.2011 р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років від 10.04.2024, як працівнику охорони здоров`я, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням висновків суду, викладених в даному рішенні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26; ідентифікаційний код юридичної особи 21910427) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривен 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 28.06.2024.

Суддя О.В. Царікова