Справа № 140/6376/24
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2024-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 року ЛуцькСправа № 140/6376/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі ГУ ПФУ в Донецькій області, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення №05 від 07.06.2024 щодо відмови в призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язання призначити пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 24.03.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є особою, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому відповідно до Закону України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-XII) має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

31.05.2024 позивач звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII. За принципом екстериторіальності заяву було розглянуто ГУ ПФУ в Донецькій області та рішенням №05 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з тим, що до періоду проживання (роботи, навчання) у зоні гарантованого добровільного відселення ОСОБА_1 не зараховано періоди з 01.09.1987 по 04.01.1992 в Житомирському сільськогосподарському інституті згідно із довідкою від 21.02.2022 №67/01-16, оскільки м. Житомир не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, та період з 18.02.1992 по 25.03.1993 в радгоспі «Полісся», відповідно до наданої архівної довідки від 17.05.2024 №28, оскільки не визначено місцезнаходження підприємства та робочого місця заявниці.

Враховуючи наведене ГУ ПФУ в Донецькій області прийнято рішення відмовити у призначенні пенсії відповідно до п.2 ст. 55 Закону №796-XII, оскільки станом на 01.01.1993 заявниця прожила (пропрацювала) в зоні гарантованого добровільного відселення менше 3 років.

Позивач вважає таке рішення відповідача щодо відмови у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку протиправним і таким, що порушує її право на соціальний захист, у зв`язку з чим змушена звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Позивач також зазначає, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та постійно проживали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 роки не менше 3 років. При встановленні їй такого статусу та видачі відповідного посвідчення перевірено та підтверджено факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років, що, на думку позивача, є підставою для зменшення їй пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону №796-XII.

З наведених підстав позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 24.06.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (а.с.30).

У відзиві на позовну заяву від 10.07.2024 (а.с.34-81) представник відповідача заперечує проти позову та вважає його таким, що не підлягає задоволенню. В обґрунтування своєї позиції вказує, що матеріалами електронної пенсійної справи страховий стаж ОСОБА_1 склав 34 роки 08 місяців 15 днів, за доданими документами до страхового стажу зараховані всі періоди роботи.

Період постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення з 26.04.1986 по 31.08.1987, з 05.01.1992 по 28.02.1992, з 25.03.1993 по 07.07.2006 склав 14 років 09 місяців 13 днів, в тому числі станом на 01.01.1993 склав менше 3 років (1 рік 06 місяців 00 днів). До періоду проживання (роботи, навчання) у зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано наступні періоди роботи:

- з 01.09.1987 по 04.01.1992 в Житомирському сільськогосподарському інституті згідно із довідкою від 21.02.2022 №67/01-16, оскільки м. Житомир не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення;

- з 18.02.1992 по 25.03.1993 в радгоспі «Полісся», відповідно до наданої архівної довідки від 17.05.2024 №28, оскільки не визначено місцезнаходження підприємства та робочого місця заявниці.

У зв`язку з непідтвердженням необхідного періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993, передбаченого частиною 2 статті 55 Закону №796 ГУ ПФУ в Донецькій області 07.06.2024 прийнято рішення №05 про відмову в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку.

Враховуючи вищенаведене відповідач позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні в повному обсязі.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Позивач, згідно паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 виданим Маневицьким РВУМВС України в Волинській області 23.03.1970 року народження (а.с.12-13), має статус громадянина потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Волинською обласною державною адміністрацією від 25.03.1994 (а.с.15).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачами, період проживання позивача, в зоні гарантованого добровільного відселення підтверджено довідкою №436 від 14.05.2024 виданою виконавчим комітетом Колківської селищної ради №11 Чорнижівським старостинським округом Луцького району Волинської області, про те що ОСОБА_1 дійсно з 01.01.1986 по 01.09.1988 та з 01.04.1990 по 28.02.1992 та з 25.03.1993 по 01.04.1997 була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 , яке згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 «Про організацію виконання Постанови Верховної ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» включено в перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС і віднесене до III категорії гарантованого добровільного відселення (а.с.22).

Відповідно до довідки від 30.05.2024 №234 виконавчого комітету Прилісненської сільської ради видана ОСОБА_1 про те, що вона була зареєстрована та постійно проживала з 28.02.1992 по 25.03.1993 за адресою: село Лишнівка Маневицького району (на разі Камінь Каширського району) Волинської області, село Лишнівка відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 «Про організацію виконання Постанови Верховної ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» включено в перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС і віднесене до III категорії гарантованого добровільного відселення (а.с.23).

Архівною довідкою Поліського національного університету Міністерства освіти і науки України від 21.02.2022 №67/01-16 виданою ОСОБА_2 , встановлено, що позивач була зарахована студенткою першого курсу агрономічного факультету денної форми навчання Житомирського сільськогосподарського інституту з 01.09.1987 відповідно до наказу №289-ст від 20.08.1987. 04.01.1992 ОСОБА_2 закінчила агрономічний факультет денної форми навчання Житомирського сільськогосподарського інституту, їй присвоєно кваліфікацію вченого агронома та видано диплом встановленого зразка ТВ №920678, реєстраційний №Н-7900, дата видачі 04.01.1992 відповідно до наказу №4 ст від 04.01.1992 (а.с.43).

Позивач, відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 змінила прізвище « ОСОБА_3 » на прізвище « ОСОБА_4 » (а.с.63).

Згідно запису №1 трудової книжки серії НОМЕР_4 від 21.02.1992 позивача 18.02.1992 було прийнято у радгосп «Полісся» бригадиром тракторно-рільничої бригади на період відсутності спеціаліста. 25.03.1993 згідно наказу №8-к від 25.03.1993 позивач було звільнено на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України за згодою сторін. (а.с.16). Даний факт роботи у радгоспі «Полісся» підтверджується також архівною довідкою виконавчого комітету Прилісненської сільської ради №28 від 14.05.2024 (а.с.59).

Як вбачається з архівної довідки виконавчого комітету Прилісненської сільської ради №27 від 14.05.2024 у документах радгоспу «Полісся», які передані на зберігання до Трудового архіву виконавчого комітету Прилісненської сільської ради, виявлено інформації про нарахування заробітної плати за 1992-1993 роки на ОСОБА_2 (а.с.40).

Всі інші періоди трудової діяльності позивача зараховано до її страхового стажу, відповідно до рішення від 07.06.2024 №05 (а.с.25).

Як зазначено в позовній заяві та не заперечується відповідачами, позивач 31.05.2024 звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За принципом екстериторіальності заяву було розглянуто ГУ ПФУ в Донецькій області та рішенням №05 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з тим, що до періоду проживання (роботи, навчання) у зоні гарантованого добровільного відселення ОСОБА_1 не зараховано періоди з 01.09.1987 по 04.01.1992 в Житомирському сільськогосподарському інституті згідно із довідкою від 21.02.2022 №67/01-16, оскільки м. Житомир не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, та період з 18.02.1992 по 25.03.1993 в радгоспі «Полісся», відповідно до наданої архівної довідки від 17.05.2024 №28, оскільки не визначено місцезнаходження підприємства та робочого місця заявниці.

Не погоджуючись із відмовою у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на умовах статті 55 Закону №796-XII позивач звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами спору, суд враховує такі нормативно-правові акти.

Частиною другою статті 19 Конституції України імперативно визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зазначена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 49 Закону №796-XII пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтею 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV), якою визначено, що починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2024 по 31.12.2024 - не менше 31 року.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналогічний правовий підхід щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 у справі №565/1829/17 та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Отже, право на застосування положень статті 55 Закону №796-XII щодо виходу на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку мають лише ті особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, і вказана обставина повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1, зі мінами).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з абзацом дев`ятим підпункту 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1, документами, які засвідчують особливий статус особи є, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Як визначено статтею 9 Закону №796-ХІІ, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи-громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).

Частиною першою статті 15 Закону №796-ХІІ обумовлено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування. У свою чергу частиною третьою статті 65 Закону №796-XII обумовлено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

В пункті 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 (далі - Порядок №551), уточняється, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 01.01.1993 прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, і таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії Б зеленого кольору.

Як зазначено у пункті 11 Порядку №551, посвідчення видаються особам, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 01.01.1993 прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток 5).

Отже, із системного аналізу наведених нормативно-правових актів слідує, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та постійно проживали (працювали), зокрема, в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років станом на 01.01.1993. Єдиним документом, який підтверджує статус потерпілого, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема, на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Такі висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 27.04.2020 у справі №212/5780/16-а, від 17.05.2021 №398/494/17, від 17.05.2021 №336/6218/16-а, від 26.07.2023 у справі №460/2589/20.

Як встановлено судом, позивачу 25.03.1994 видано посвідчення серії НОМЕР_2 громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

Відтак, ОСОБА_1 має право на пільги та компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ для осіб, які постійно проживають та постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) відселення та гарантованого добровільного відселення, в тому числі і право на пенсію зі зниженням пенсійного віку.

Суд також звертає увагу на те, що згідно з паспортними даними ОСОБА_1 народився в селі Чорниж Маневицького району Волинської області, яке відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Крім того, як слідує із матеріалів справи, факт проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення (у селі Чорниж Камінь-Каширського району (бувшого Маневицького району) Волинської області) підтверджується довідкою виконавчого комітету Колківської селищної ради №436 від 14.05.2024, відповідно до якої позивач дійсно проживала та була зареєстрована у селі Чорниж Камінь-Каширського району Волинської області з 01.01.1986 по 01.09.1988, з 01.04.1990 по 28.02.1992 та з 25.03.1993 по 01.04.1997. Довідка видана на підставі погосподарських книг №1, особовий рахуно №48 за 1986-1990 роки, №1-4, особовий рахунок №54 за 1991-1995 роки та №1, особовий рахунок №58 за 1996-2000 роки (а.с.22).

Разом з тим, з довідки №234 від 30.05.2024, виданою виконавчим комітетом Прилісненської сільської ради вбачається, що позивач з 28.02.1992 по 25.03.1993 була зареєстрована та постійно проживала у селі Лишнівка Маневицького району Волинської області (зараз Камінь-Каширський район), яке відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. Довідку видано на підставі погосподарської книги №2 за 1991-1995 роки, особовий рахунок №81 (а.с.23).

Таким чином, факт постійного проживання позивача в населеному пункті, віднесеному до зони гарантованого добровільного відселення з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 є підставою для початкової величини зменшення пенсійного віку на 3 роки, а факт постійного проживання не менше 3 років станом на 01 січня 1993 року дає їй право на зниження пенсійного віку на 6 років (максимальний).

Доводи відповідача, викладені у спірному рішенні від 07.06.2024 про те, що позивач з 01.09.1987 по 04.01.1992 навчалася в Житомирському сільськогосподарському інституті згідно із довідкою від 21.02.2022 №67/01-16, оскільки м. Житомир не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення та з 18.02.1992 по 25.03.1993 працювала в радгоспі «Полісся», відповідно до наданої архівної довідки від 17.05.2024 №28, оскільки не визначено місцезнаходження підприємства та робочого місця заявниці, суд до уваги не бере, оскільки посвідчення потерпілого від Чорнобильської АЕС є підтвердженням того, що позивач постійно проживав чи працював на території радіоактивного забруднення станом на 01 січня 1993 року не менше строку, необхідного для набуття особою такого статусу. Факт проживання чи роботи позивача на території радіоактивного забруднення станом на 01 січня 1993 року перевірявся відповідними комісіями при видачі їй посвідчення. В протилежному випадку у разі не підтвердження таких обставин, позивач не отримав б вказаного посвідчення. Відповідачем як суб`єктом владних повноважень, рішення якого оскаржується, не надано доказів того, що видане позивачу посвідчення визнано недійсним, а наданий ОСОБА_1 статус скасований. Докази про вилучення посвідчення у зв`язку із безпідставністю його видачі у матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, такі документи як диплом про навчання та трудова книжка не відносяться до документів, які підтверджують період проживання потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи в зоні радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Так, у постанові від 30.08.2022 у справі №357/6372/17 Верховний Суд зробив висновок, що наявність посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» підтверджує факт проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років. Відомості диплому (трудової книжки) не можуть спростувати факт проживання позивача на території радіоактивного забруднення не менше трьох років станом на 01.01.1993.

У постанові від 26.07.2023 у справі №460/2589/20 Верховний Суд також зазначив, що дані трудової книжки не можуть спростувати факту постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення, що підтверджено відповідними довідками органу місцевого самоврядування та посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи. Враховуючи наявність у позивача посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи та довідки органу місцевого самоврядування, що підтверджує факт реєстрації та проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення, Верховний Суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність у позивача права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Такий правовий висновок підтриманий і у постанові Верховного Суду від 07.05.2024 у справі №460/38580/22.

Наведене у сукупності вказує на помилковість висновків ГУ ПФУ в Донецькій області у рішенні №5 від 07.06.2024 про те, що позивач станом на 01.01.1993 прожив в зоні гарантованого добровільного відселення менше трьох років. В протилежному випадку нівелюється його статус особи, потерпілої від Чорнобильської катастрофи, який позивачу встановлений у визначеному законом порядку.

Таким чином, висновки відповідача про не проживання позивача станом на 01.01.1993 не менше трьох років в зоні гарантованого добровільного відселення та відсутність у нього права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку є безпідставними.

При цьому у спірному рішенні №5 від 07.06.2024 вказано про наявність у ОСОБА_1 34 років 08 місяців 15 днів страхового стажу, тобто умова щодо страхового стажу відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, виконується та не є спірною підставою в даній справі.

Щодо заявленої вимоги позивача про зобов`язання здійснити призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку з 24.03.2024, то суд зазначає, що за загальним правилом, встановленим у статті 45 Закону №1058-ІV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Водночас відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи досягнення позивачем віку 54 роки 23.03.2024 та її звернення із заявою про призначення пенсії 16.05.2024, право на отримання пенсії за віком відповідно до Закону №796-ХІІ та приписів статті 45 Закону №1058-IV у неї виникло з 24.03.2024 (тобто з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку). Таким чином, оскільки у ОСОБА_1 виникло право на призначення пенсії за віком 24.03.2023, тому саме з цієї дати така пенсія підлягає призначенню.

З урахуванням встановлених обставин справи та норм чинного законодавства, що врегульовують спірні правовідносини, враховуючи вимоги статті 245 КАС України, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити шляхом прийняття рішення про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Донецькій області №05 від 07.06.2024 та зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ з 24.03.2024, тобто з часу виникнення права на призначення пенсії за віком.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачену суму судового збору в розмірі 1211,20 грн., сплаченого відповідно до квитанції від 18.06.2024 (а.с.11).

Керуючись статтями 243-297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №05 від 07 червня 2024 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії зі зменшенням пенсійного віку згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 24 березня 2024 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області судові витрати у сумі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять грн. 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (84122, Донецька область, місто Слов`янськ, площа Соборна, ).

Суддя А.Я. Ксензюк