Справа № 380/532/24
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2024-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2024 рокусправа № 380/532/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кузана Р.І. розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та скасування наказу, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просить:

- визнати дії щодо призначення службового розслідування згідно наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №401-од від 09.12.2023 - протиправними;

- скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_1 №414-од від 10.12.2023 «Про результати службового розслідування», як такий, що не відповідає вимогам чинного Законодавства України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до оскарженого наказу його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани. Позивач не погоджується із вказаним наказом в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Просить врахувати, що причиною невиконання наказу стало погіршення його стану здоров`я.

Ухвалою від 15.01.2024 суддя залишив позовну заяву без руху.

Ухвалою судді від 23.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач станом на дату розгляду справи відзиву на позовну заяву не подав.

Частиною шостою статті 162 КАС України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Від представника відповідача 26.08.2024 надійшло клопотання про долучення акту службового розслідування.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 з 10.03.2022 проходить військову службу в Збройних Силах України у складі ВЧ НОМЕР_1 .

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 04.12.2023 № 401-од, з метою переміщення особового складу з пункту постійної дислокації ( АДРЕСА_3 ) до пункту тимчасової дислокації ВЧ НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ), наказано старшому робочої групи у пункті постійної дислокації у м. Львів старшому лейтенанту ОСОБА_2 підготувати до переміщення до с. Староварвірівка, Краматорського району, Донецької області військовослужбовців, в тому числі стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти солдата ОСОБА_3 .

Рапортом старшого групи переміщення військовослужбовців із пункту постійної дислокації ВЧ НОМЕР_1 начальника фінансово-економічної служби головного бухгалтера військової частини НОМЕР_1 від 08.12.2023 повідомлено командування ВЧ НОМЕР_1 про неприбуття 08.12.2023 о 18:20 год на місце відправлення трьох військовослужбовців, в тому числі солдата ОСОБА_1 .

Командиром військової частини НОМЕР_1 від 09.12.2023 прийнято наказ № 414- од, «Про призначення службового розслідування» за фактом не вибуття стрільця-помічника гранатометника стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 з пункту постійної дислокації ( АДРЕСА_3 ) до пункту тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ) відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.12.2023 №401-ОД.

Службовим розслідуванням (акт службового розслідування від 10.12.2023) встановлено таке:

Пункт 4. «Обставини та факти, що були встановлені під час проведення службового розслідування».

« 4.9. Відповідно до рапорту старшого групи з переміщення із пункту постійної дислокації начальника фінансово-економічної служби - головного бухгалтера військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 від 08.12.2023 стало відомо, що 08.12.2023 о 18:20 год. встановлено неприбуття на місце збору групи для відправлення залізничним транспортом із ППД (м. Львів) військовослужбовців: солдата ОСОБА_3 .

4.10. Рапортом старшого групи військової частини НОМЕР_1 у ППД начальника групи цивільно-військового співробітництва штабу старшого лейтенанта ОСОБА_5 від 09.12.2023 (вх. № 4556) на доповнення до повідомлення оперативному черговому від 08.12.2023 зазначено, що 08.12.2023 від старшого групи старшого групи у відправлення особового складу у пункт тимчасової дислокації військової частини, начальника фінансово-економічної служби - головного бухгалтера капітана ОСОБА_6 надійшла доповідь про те, що 08.12.2023 о 18:20 на місце збору групи для відправлення залізничним транспортом не прибув стрілець-помічник гранатометника стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роги солдат ОСОБА_7 .

В процесі службового розслідування з`ясовуючи причини невиконання наказу командира військової частини зазначеними військовослужбовцями, встановлено, що такі повідомили про поважні на їх думку причини не вибуття у пункт призначення, які з їх слів викладені у поданих командирам підрозділів рапортах.

4.11 За змістом рапорту солдата ОСОБА_8 від 07.12.2023 (вх. №4519) з додатками, такий покликається па неможливість переміщення у район виконання бойових завдань військової частини НОМЕР_1 (Донецька область), через загострення проблем із «опорно-руховою системою», потребою лікування та проходження військово-лікарської комісії.

4.12. За змістом рапорту солдата ОСОБА_8 від 08.12.2023 командиру 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти такий повідомив про погіршення стану здоров`я та клопоче про направлення на лікування.

4.13. Відповідно до пояснень солдата ОСОБА_8 від 09.12.2023 зазначається про невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.12.2023 №401-од через погіршення стану здоров`я, що підтверджується результатами МРТ, заключенням невропатолога та завчасно поданими вищому командуванню вч НОМЕР_1 рапортами.

4.18 Згідно з доповідною запискою начальника медичної служби начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_4 старшого лейтенанта медичної служби ОСОБА_9 від 10.09.2023, при аналізі отриманої медичної документації, яка надійшла у військову частину з рапортами військовослужбовців, що не вибули 08.12.2023 до пункту тимчасової дислокації у Донецькій області, встановлено:

щодо рапорту солдата ОСОБА_10 , датованого 07.12.2023, а саме вказівки на виникнення у нього проблем із опорно-руховою системою, у наданих довідках вбачаються ознаки захворювання. Наявні обстеження проводились у цивільному закладі охорони здоров`я, при цьому даний військовослужбовець у першу чергу зобов`язаний був звернутись у ВМКЦ ЗР із скерування начальника медичної служби. За аналізу отриманої медичної документації зроблений висновок, що зазначений стан здоров`я військовослужбовця не перешкоджав його прибуттю у пункт тимчасової дислокації, вказані обстеження будуть враховані, а рекомендації виконанні за місцем тимчасової дислокації військової частини.

4.19 Вказана медична документація оглянута під час проведення розслідування. При цьому, викладені начальником медичної служби начальником медичного пункту у доповідній від 10.12.2023 висновки враховані для оцінки дій військовослужбовців.

4.20. Підсумовуючи обставини розслідування можна прийти до висновку, що не вибуття 08.12.2023 стрільця-помічника гранатометника стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 є невиконанням наказу командира від 04.12.2023 №401-од, що з врахуванням відсутності спричинення тяжких наслідків та пом`якшуючих обставин, пов`язаних із станом здоров`я, який при цьому не перешкоджав їх прибуттю у пункт призначення, містить ознаки дисциплінарного правопорушення передбаченого ст, ст. 4, 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а також вказує на порушення п.п. 11. 12. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України».

На підставі акту службового розслідування від 10.12.2023 прийнято наказ від 10.12.2023 № 414-од «Про результати службового розслідування».

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.12.2023 року № 414-од (з основної діяльності) вирішено притягнути до дисциплінарної відповідальності стрільця-помічника гранатометника стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти солдата ОСОБА_3 , за порушення вимог п. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.11, п. 12, п. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, яке виразилось у недодержанні законодавства України, невиконанні наказу про вибуття у пункт тимчасової дислокації військової частини, військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 та оголошено «догану».

Позивач із Наказом від 10.12.2023 № 414-од не погодився та оскаржив його до суду.

Вирішуючи даний спір суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При розгляді справи суд зауважує, що спір стосується притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у зв`язку з невиконанням наказу командира. Тому, для правильного вирішення цієї справи необхідно надати оцінку обсягу обов`язків позивача, який є військовослужбовцем, та обставинам не вибуття ним 08.12.2023 до пункту тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , адже саме це діяння кваліфіковано як дисциплінарний проступок, вчинення якого стало підставою для накладення дисциплінарного стягнення.

В позовній заяві позивач покликається на те, що з 10.03.2022 перебуває на військовій службі, приймав участь у захисті Харківщини. З червня по листопад 2023 року перебував у складі частини ППО. Зазначає, що його рапорти про погіршення стану здоров`я, необхідність обстеження, лікування та проходження ВЛК командуванням систематично ігнорувалася.

Так, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі Дисциплінарний статут).

Згідно з преамбулою Дисциплінарного статуту, він визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до ст. 2 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Згідно з ч.4 ст.4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Відповідно до ч.1 ст.45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Статтю 84 Дисциплінарного статуту встановлено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Відповідно до ст.85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Згідно з ст. 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Наказом Міністра оборони України від 21 листопада 2017 року №608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок №608).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Порядку №608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Згідно з п. 3 розділу ІV Порядку №608 військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Відповідно до п.1 розділу ІV Порядку №608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Отже, Дисциплінарним статутом встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. Слід зазначити, що для притягнення військовослужбовців до дисциплінарної відповідальності проведення службового розслідування не є обов`язковим.

Під час накладання дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Відповідно до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ), цей Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Згідно з ст. 6 Статуту внутрішньої служби ЗСУ внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Абзацами 2, 4 ст.11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладається на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини.

Відповідно до ст.16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порад.

Суд враховує, що позивач, як під час проведення службового розслідування, так і під час розгляду справи судом, не надав жодного доказу поважності не прибуття ним 08.12.2023 о 18:20 на місце відправлення військовослужбовців (рапорти про погіршення стану здоров`я, необхідність обстеження, лікування чи інші документи), однак про такі вказує в позовній заяві.

В позовній заяві позивач вказує, що з початку червня по листопад 2023 року йому не надавались щорічні відпустки, не проводили ВЛК, а стан його здоров`я суттєво погіршився, що підтверджується довідками. Однак, до матеріалів справи позивач не подав жодних доказів на підтвердження вказаних обставин, в тому числі і довідок.

Також позивач вказує, що відповідач проігнорував його рапорти про погіршення стану здоров`я та проходження ВЛК.

Водночас, в акті службового розслідування від 10.12.2023 відповідач врахував таке.

В рапорті від 07.12.2023 солдат ОСОБА_7 покликається на неможливість переміщення у район виконання бойових завдань військової частини НОМЕР_1 (Донецька область) через загострення проблем із «опорно-руховою системою», потребою обстеження та лікування та проходження військово лікарської комісії. В рапорті від 08.12.2023 солдат ОСОБА_7 повідомив про погіршення стану здоров`я та клопотав про направлення на лікування.

Згідно з доповідною запискою начальника медичної служби начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_4 старшого лейтенанта медичної служби ОСОБА_11 від 10.09.2023, при аналізі отриманої медичної документації, яка надійшла у військову частину з рапортами позивача, встановлено, що наявні обстеження позивача проводились у цивільному закладі охорони здоров`я. При цьому, даний військовослужбовець у першу чергу зобов`язаний був звернутись у ВМКЦ ЗР із скеруванням начальника медичної служби. За аналізу отриманої медичної документації зроблений висновок, що зазначений стан здоров`я військовослужбовця не перешкоджав його прибуттю у пункт тимчасової дислокації, вказані обстеження будуть враховані, а рекомендації виконанні за місцем тимчасової дислокації військової частини.

Крім того суд зазначає, що доводи позивача про неправомірні дії посадових осіб військової частини НОМЕР_1 в частині застосування до нього обмеження волі у період з 09.12.2023 по 13.12.2023 не підтверджені жодними доказами.

Посилання позивача про те, що черговий його рапорт щодо погіршення стану здоров`я проявився винесенням командиром наказу № 401 од від 04.12.2023 року про вибуття із пункту постійної дислокації до пункт тимчасової дислокації ВЧ НОМЕР_1 судом до уваги не беруться, оскільки позивач не звертався до суду стосовно оскарження такий дій командира військової частини при винесення наказу № 401-од від 04.12.2023 року.

Суд враховує, що відповідно ст.48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Матеріалами службового розслідування відповідачем встановлено порушення позивачем військової дисципліни, а тому застосований вид стягнення -«догана».

Під час розгляду справи судом не встановлено порушень процедури прийняття оскаржуваного наказу, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до відповідальності.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , а тому у задоволенні позову належить відмовити повністю.

У відповідності до вимог ст.139 КАС України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.І. Кузан