Справа № 160/390/24
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2024-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 серпня 2024 року м. Дніпросправа № 160/390/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року

у справі № 160/390/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №40 від 23.06.2023 про відмову в призначенні пенсії позивачу;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії №2252 від 15.06.2023;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати позивачу до загального страхового стажу періоди роботи колгоспі «Україна» в період з 14.06.1978 по 31.12.1980 та з 01.01.1983 по 21.03.1993;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати позивачу до загального страхового стажу періоди роботи в ОАО «Зейський лесоповалочный комбинат», з 26.02.2001 по 21.08.2006 та з 01.02.2008 по 24.06.2013;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити позивачу пенсію за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV і виплатити недоотриману пенсію, починаючи з 15.06.2023.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року у справі № 160/390/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №40 від 23.06.2023 про відмову в призначенні пенсії позивачу;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до загального страхового стажу позивача періоди роботи в колгоспі «Україна» в період з 14.06.1978 по 31.12.1980 та з 01.01.1983 по 21.03.1993;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до загального страхового стажу періоди роботи позивача в ОАО «Зейський лесоповалочный комбинат» з 26.02.2001 по 21.08.2006 та з 01.02.2008 по 24.06.2013;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком №2252 від 15.06.2023, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Судом зазначено, що у відповідача не було підстав не зараховувати стаж роботи позивача на території російської федерації з 26.02.2001 по 21.08.2006 та з 01.02.2008 по 24.06.2013. Крім того, суд встановив, що у трудовій книжці позивача напроти періодів роботи позивача з 14.06.1978 по 31.12.1980 та з 01.01.1983 по 21.03.1993 наявні усі необхідні записи, які є належними та допустимими доказами підтвердження страхового стажу. Відтак, суд дійшов висновку, що відмова ГУ ПФУ в Закарпатській області, яка викладена у рішенні від №40 від 23.06.2023, є протиправною, а рішення підлягає скасуванню. Разом з тим, суд встановив, що відповідність документів позивача для призначення пенсії досліджена пенсійним органом поверхнево, неповно та не всебічно, а тому суд дійшов до висновку про необхідність зобов`язання повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду. Відтак, суд вважав, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Не погодившись з рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області подало апеляційну скаргу, згідно якої скаржник просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року у справі № 160/390/24, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник вказує, що позивачем подано до заяви про призначення пенсії довідку №Д-85 від 01.03.2021, яка містить невірне прізвище позивача, у зв`язку з чим період роботи позивача з 14.06.1978 по 31.12.1980 та з 01.01.1983 по 21.03.1993 правомірно не зарахований до загального трудового стажу. Зазначає, що після зупинення дії Конвенції від 22.01.1993 документи, видані органами росії, приймаються на території України виключно за умови легалізації, в даному випадку, проставлення апостилю. Вважає, що врахування відомостей, зазначених в довідках про заробітну плату, отриману в російський федерації, можливе лише за умови підтвердження належними доказами відрахування із заробітної плати позивача в пенсійний фонд російської федерації, а також утримання податків з його заробітної плати.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги, та зазначає:

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач після досягнення 60 років, 15.06.2023 звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності, заяву позивача розглянуло ГУ ПФУ в Закарпатській області.

Рішенням ГУ ПФУ в Закарпатській області від 23.06.2023 № 40 у призначенні пенсії за віком позивачу відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Так, у рішенні встановлено, що відповідно до частини 1 статті 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 29 років (право по 31.12.2022). Страховий стаж заявника становить 19 років 2 місяці 21 день. Результати розгляду документів доданих до заяви: до страхового стажу роботи заявника не зараховано період роботи в колгоспі згідно довідки №Д - 85 від 01.03.2021, так як у довідці не вірно зазначено прізвище заявника, також не враховано періоди роботи в російській федерації згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 з 26.02.2001 по 21.08.2006, з 12.10.2006 по 30.07.2007, з 01.02.2008 по 24.06.2013, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припиняє участь в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Пенсії громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31.12.1991.

Вважаючи протиправним рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області про відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною 4 ст. 24 Закону № 1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 01 січня 2004 року. До 01 січня 2004 року стаж вимірювався періодом роботи (трудовий стаж).

Отже, до 01 січня 2004 року трудовий стаж (періоди офіційної роботи, які підтверджені записами в трудовій книжці) автоматично зараховується як страховий стаж.

Види трудової діяльності, що зараховуються до стражу роботи, який дає право на трудову пенсію, визначені ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ.

Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону № 1788-ХІІ при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що рішенням скаржника від 23.06.2023 №40 у призначенні пенсії за віком позивачу відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Щодо зарахування стажу за періоди з 14.06.1978 по 31.12.1980 та з 01.01.1983 по 21.03.1993.

Так, відповідно до рішення №40 позивачу не зараховано період роботи в колгоспі згідно довідки №Д - 85 від 01.03.2021, так як у довідці не вірно зазначено прізвище заявника.

Згідно п.2 постанови Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року №310 «Про трудові книжки колгоспників» трудова книжка колгоспника являється основним документом про трудову діяльність членів колгоспу.

Відповідно до пунктів 5, 6 Постанови №310 до трудової книжки колгоспника заносились, зокрема, відомості про трудову участь (прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання), відомості про нагородження та заохочення, переведення на іншу роботу, припинення роботи. Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

Відтак, особи, що працювали як члени колгоспів, мали свій окремий вид трудової книжки - трудову книжку колгоспника.

Також, суд враховує встановлений зразок трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ «членство в колгоспі», де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV «відомості про роботу» - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V «трудова участь у громадському господарстві» - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Отже, трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

За висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а, від 11.11.2020 у справі №677/831/17, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідних періодів роботи до страхового стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Керуючись приписами ч.4 ст. 78 КАС України колегія суддів враховує, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.07.2021 у справі №183/2999/21, встановлено факт приналежності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трудової книжки серії НОМЕР_2 , заповненої 15.01.1979, виданої на ім`я « ОСОБА_2 ».

В свою чергу, як правильно дослідив суд першої інстанції, записи трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 стосовно періодів роботи позивача з 14.06.1978 по 31.12.1980 та з 01.01.1983 по 21.03.1993 містять усі необхідні відомості, зокрема про трудову участь позивача у громадському господарстві.

Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що скаржником безпідставно не зараховано позивачу стаж за спірні періоди з 14.06.1978 по 31.12.1980 та з 01.01.1983 по 21.03.1993. Зворотні доводи скаржника свого підтвердження не знайшли.

Щодо зарахування стажу за періоди з 26.02.2001 по 21.08.2006 та з 01.02.2008 по 24.06.2013.

Зі змісту спірного рішення скаржника вбачається, що позивачу зокрема не враховано періоди роботи в російській федерації згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 з 26.02.2001 по 21.08.2006 та з 01.02.2008 по 24.06.2013, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припиняє участь в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

У поданій до матеріалів справи трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_2 наявні записи (мовою оригіналу):

ОАО «ЗЕЙСКИЙ ЛЕСОПЕРЕВАЛОЧНЫЙ КОМБИНАТ»

№4: 26.02.2001 принят в участок открытых горных работ машинистом бульдозера;

№5: 21.08.2006 уволен по ст. 31 КЗоТ Российской Федерации (по собственному желанию);

№8: 01.02.2008 принят в ОАО «Зейский ЛПК» машинистом бульдозера на горный участок;

№9:24.06.2013 уволен в связи с истечением срока трудового договора, пункт 2 статьи 77 Трудового кодекса Российской Федерации.

Крім того, як вірно встановив суд першої інстанції, до матеріалів справи долучено копію довідок від 11.08.2020 №196, №197, виданих на ім`я позивача, з яких вбачаються суми нарахованої заробітної плати позивачу протягом 2001-2006, 2008-2013 років, а також лист ПФ РФ від 28.08.2020 №06/11346.

Згідно з частиною 2 статті 4 Закону №1058-IV, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Згідно пп.2 п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №22-1 особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, а за періоди роботи після 01 січня 2004 року додатково надається інформація, отримана органами, що призначають пенсію, від відповідних фондів держав - учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільній формі) про сплату страхових внесків.

13.03.1992 набула чинності Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі Угода), відповідно до статті 1 якої пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць Угоди здійснюються згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.6 Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

При цьому, відповідно до пункту 2 статті 13 названої Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Отже, припинення участі російської федерації в Угоді, так само, як і постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача з 26.02.2001 по 21.08.2006 та з 01.02.2008 по 24.06.2013, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.

Також, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.2023 №107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав», під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 р. такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Таким чином, що оскільки наявні в матеріалах справи документи, видані Російською Федерацією до набрання чинності Закону України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» та станом на 24.02.2022 року приймалися на території України без спеціального посвідчення, доводи відповідача про необхідність проставлення апостилю є безпідставними.

З цих підстав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у пенсійного органу не було підстав не зараховувати стаж роботи позивача на території російської федерації з 26.02.2001 по 21.08.2006 та з 01.02.2008 по 24.06.2013.

Відтак, є правильним висновок суду першої інстанції, що спірне рішення №40 від 23.06.2023 є протиправним та підлягає скасуванню. Натомість, доводи апеляційної скарги про правомірність спірного рішення №40 свого підтвердження не знайшли.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року у справі № 160/390/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки передбачені ст.ст.328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко