Справа № 446/1439/24
Суддя: Костюк У. І.
Дата ухвалення: 2024-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 446/1439/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2024року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської областів складі:

головуючого - судді Костюк У. І.

секретаря судового засідання Новосад І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янка-Бузька адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 подав до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позовну заяву до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, в якому просить суд скасувати постанову від 23.06.2024 серії ЕНА № 2459399 про накладення адміністративного стягнення, винесену поліцейським взводу № 1 роти №и 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції за ч. 1 ст. 122 КУпАП і накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення (серія ЕНА № 2459399) не відповідає реальним обставинам та є безпідставною, необґрунтованою, незаконною та підлягає скасуванню, адже в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП, а сама фіксація швидкості відбулася з порушенням встановленого порядку, зокрема працівник поліції перебував з приладом Трукам у населеному пункту на відстані декілька метрів кінця населеного пункту і фіксував автомобіль, який в момент фіксації перебував поза населеним пунктом та їхав з дозволеною швидкістю в межах 90 км/год. Крім того, зафіксовані інспектором результати вимірювання 77 км/год не відповідають фактичним даним, а є спотвореними ним внаслідок недотримання інспектором передбаченої законом процедури фіксації швидкості та утримання приладу в руках. Враховуючи вище наведене, позивач вважає, що адміністративний позов є обґрунтованим, тому постанову серія ЕНА № 2459399, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності слід визнати незаконною та скасувати.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.07.2024 для розгляду даної справи визначено суддю Костюк У.І..

Ухвалою суду від 05.07.2024 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

06.08.2024 року представником відповідача було подано відзив на вищевказану позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень щодо позову зазначає, що притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП відбулось з повним дотриманням матеріальних норм та чинних норм процесуального законодавства, а його доводи, викладені у позовній заяві не відповідають дійсним обставинам справи. Враховуючи наведене, у задоволенні позову просить відмовити.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, на адресу суду подав заяву, в якій просив суд розгляд справи проводити у його відсутності. Позовні вимоги підтримує, та просить їх задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, в поданому відзиві, просив розгляд справи здійснювати без участі сторони відповідача.

Судом на підставі ч.4 ст. 229 КАС України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали адміністративної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Згідно з постановою Управління патрульної поліції у Волинській області про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 23.06.2024 серії ЕНА № 2459399, встановлено, що позивач ОСОБА_1 , 23.06.2024 о 15 год. 27 хв. у с. Шклинь, вул. Центральна керуючи автомобілем NISSAN SENIRA, KA2708СВ, перевищив встановлені обмеження швидкості руху у населеному пункті на 27 км/год., а саме рухався зі швидкістю 77 км/год..

Такі дії позивача кваліфіковані, як порушення п.12.4 ПДР, вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. (а.с.15).

Вважаючи рішення суб`єкта владних повноважень протиправним та таким, що порушує його права, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом та зазначає, що в її діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Представником відповідача на адресу суду поданий відзив, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог та надає докази на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ч. 2 статті 19 Конституції України, передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи питання про наявність в діях позивача ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, суд виходить з такого.

Згідно з п. 1.3 Правил Дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306 «Про правила дорожнього руху», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 1.9 Правил, особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно з законодавством.

Частиною першою статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення особою вимог дорожніх знаків.

Відповідно до п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП встановлено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Позивач ОСОБА_1 заперечує факт порушення вимог ПДР України та не погодившись із таким рішенням, позивач оскаржив постанову.

Однак як встановлено дослідженими по справі доказами, дійсно позивач ОСОБА_1 23.06.2024 о 15 год. 27 хв. у с. Шклинь, по вул. Центральна керував транспортним засобом NISSAN SENIRA, номерний знак НОМЕР_1 , в населеному пункті, позначеному дорожнім знаком 5.49, транспортний засіб рухався зі швидкістю 77 км/год., що на 27 км/год. перевищує допустиму, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху в межах населеного пункту та порушив п. 12.4 ПДР.

У зв`язку з виявленим правопорушенням поліцейським 23.06.2024, безпосередньо після виявлення правопорушення, винесено постанову серії ЕНА № 2459399, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Той факт, що позивач в населеному пункті рухався з перевищенням встановленої максимально допустимої швидкості, підтверджується наявними в матеріалах справи та дослідженими судом доказами.

Так, швидкість руху автомобіля NISSAN SENIRA, номерний знак НОМЕР_1 , зафіксована та виміряна за допомогою приладу TruCam TRU LTI 20/20 № TCO08357, що підтверджується даними фотознімку та відеозаписом, що надані до суду представником відповідача.

Прилад, яким здійснювалось фіксування правопорушення є сертифікованим, що підтверджується відповідними документами долученими до відзиву.

Також факт правопорушення в повній мірі підтверджено відеозаписом з бодікамери.

При цьому судом не встановлено будь-яких порушень з боку відповідача при здійсненні вимірювання швидкості руху автомобіля позивача та фіксації правопорушення.

Залучені до справи матеріали фотофіксації правопорушення містять інформацію щодо предмета доказування та в повній мірі відповідають вимогам ч.1 ст.72 КАС України, у зв`язку з чим є належними доказами.

Окрім того, судом відзначається, що міркування позивача з приводу не встановлення на відрізку дороги дорожнього знаку 5.76 є не підтвердженим, оскільки встановлення даного дорожнього знаку 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» підтверджується відповідним листом Департаменту патрульної поліції, який доданий до відзиву на позов. Позивач доказів на спростування цього суду не надав.

Разом з тим судом наголошується, що обставини наявності чи відсутності вказаного дорожнього знаку жодним чином не свідчать про відсутність у позивача обов`язку дотримання запровадженого ПДР України швидкісного режиму.

Також суд не бере до уваги та вважає безпідставними твердження позивача про те, що прилад TruCam знаходився в руках працівника поліції, а не був встановлений стаціонарно, що суперечить ч.1ст. 40 Закону України "Про національну поліцію", з огляду на те, що вимірювач ТruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму, вимірювач ТruCam також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортного засобу в автоматичному режимі. Алгоритм обробки вимірювальної інформації забезпечують отримання результатів вимірювання швидкості руху ТЗ в межах максимально допустимої похибки, як в ручному та автоматичному режимах: + 2 км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год; + 1% в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год.

Суд наголошує на тому, що лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань, а тому вимірювання швидкості руху автомобіля позивача могло здійснюватися з утримування в руках такого пристрою працівником поліції під час вимірювання. При цьому, відсутні підстави вважати, що вимірювання швидкості руху автомобіля позивача таким чином вплинуло на результат вимірювання.

Отже, використання лазерного вимірювача ТruCam в ручному режимі не впливає на точність вимірювання швидкості руху ТЗ, а тому суд вважає твердження позивача щодо обов`язкового стаціонарного встановлення вказаного приладу необґрунтованими, а показники приладу TruCam є належним допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення позивачем.

Інші доводи позивача судом не приймаються, оскільки не спростовують факту вчинення ним адміністративного правопорушення.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач довів факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, яке полягало у порушенні особою вимог дорожніх знаків.

Отже, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про неналежну та необ`єктивну оцінку обставин справи поліцейським та приходить до висновку, що поліцейським правомірно винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення та при накладенні стягнення за вчинене правопорушення посадовою особою були враховані всі обставини справи, тому підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про скасування вищезазначеної постанови суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 241-246, 286, 293, 295 КАС України, суд-

в и р і ш и в:

в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текс рішення виготовлено 29.08.2024

Суддя У.І. Костюк