Справа № 160/19725/23
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2024-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 серпня 2024 року м. Дніпросправа № 160/19725/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Головко О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2023 року (суддя Коренев А.О.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якому просив суд:

-визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 14.07.2023 № 458 о/с «По особовому складу» в частині переведення капітана поліції ОСОБА_1 для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Донецькій області та звільнення його з 17.07.2023 з посади оперуповноваженого сектору розкриття незаконних заволодінь транспортними засобами відділу кримінальної поліції Дніпровського районного управління поліції;

-визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 17.07.2023 № 298 о/с «По особовому складу» в частині призначення капітана поліції ОСОБА_1 , який прибув із Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області - дільничним офіцером поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Бахмутського районного відділу поліції з 17.07.2023, з посадовим окладом 2400 гривень та на установленою надбавкою за специфічні умови проходження служби в поліції у розмірі 40%;

-поновити капітана поліції ОСОБА_1 на посаді оперуиовноваженого сектору розкриття незаконних заволодінь транспортними засобами відділу кримінальної поліції Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області;

-допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення капітана поліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору розкриття незаконних заволодінь транспортними засобами відділу кримінальної поліції Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2023 року відмовлено у задавлені повних вимог.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою задовольнити позов.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що Законом України «Про Національну поліцію» встановлені підстави переміщення поліцейського та осіб, які можуть ініціювати переміщення, проте цим Законом не встановлено, чи вимагається згода поліцейського на таке переміщення.

Статтею 32 КЗпП України встановлено можливість переведення на іншу роботу (посаду), у тому числі у межах однієї установи, тільки за згодою працівника, за винятком тимчасового переведення та в інших випадках, передбачених законодавством.

Отже, переміщення поліцейського на рівнозначні посади для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби можливо за умови надання поліцейським згоди . на таке переміщення.

Така правова позиція в тотожних за змістом правовідносинах була викладена Верховним Судом в постановах від 28 листопада 2018 року в справі №820/6677/16, від 17 жовтня 2019 року в справі №420/5192/18, від 11 серпня 2020 року в справі №620/2624/19, від 30 вересня 2020 року № 640/20160/18, від 26 січня 2021 року по справі № 826/10785/17.

Таким чином, суд першої інстанції при ухваленні рішення помилково не прийняв до уваги те, що позивач, не надавав згоди на переміщення, будь-яких рапортів з цього питання не подавав, а також суд не надав оцінки доводам позивача викладеним в позовній заяві про переміщення в іншу місцевість, на території якої тривають бойові дії, що також заборонено без згоди (ст. 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»). Обґрунтування не прийняття доводів позивача, які обґрунтовані доказами з посиланням на норму права або їх відхилення в рішенні суду в цій частині відсутнє.

Також, помилково не прийнято судом доводів, щодо звільнення під час тимчасової непрацездатності. Оскільки, був звільнений з посади оперуповноваженого сектору розкриття незаконних заволодінь транспортними засобами відділу кримінальної поліції Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, що підтверджується оскаржуваним наказом.

Крім того, відповідачами при виданні оскаржуваних наказів не було враховано наступне: для заняття посади дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Бахмутського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області необхідні інші знання та навички, ніж для проходження служби на посаді оперуповноваженого сектору розкриття незаконних заволодінь транспортними засобами відділу кримінальної поліції Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

Починаючи з липня місяця 2011 року по листопад 2015 року проходив службу в міліції на посаді оперуповноваженого. Позивач на посадах оперуповноваженого проходжу службу в Національній поліції України, починаючи з листопада місяця 2015 року по день переміщення згідно з оскаржуваним наказом.

Оскаржувані накази є не мотивованими, оскільки не містять жодного обґрунтування щодо необхідності, доцільності та ефективності саме переміщення позивача з посади оперуповноваженого на яких проходжу службу з 2011 року, тобто більше 12 років на посаду дільничного офіцеру поліції, вважаю, що в даному випадку суд не дослідив, відсутня така складова для переміщення як: для більш ефективної служби в інтересах служби. Суд при ухваленні рішення обмежився лише загальними формулюваннями, що є не допустимим для суду до якого звернувся за захистом швового порушеного права.

Від Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області надійшов відзив на скаргу в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

В обґрунтування зазначено, зокрема, що судом правильно встановлено, що підставами для переведення позивача з ГУНП в Дніпропетровській області до ГУНП в Донецькій області та видання відповідних наказів, у тому числі спірного, є документи з питань проходження служби, а саме: доповідна записка від 14 липня 2023 року №20/2821, службовий лист ГУНП в Донецькій області від 12 липня 2023 року № 1743/01/12-2023, рапорт позивача від 17.07.2023 та подання про призначення на посаду від 17.07.2023.

Згідно встановлених фактичних обставин справи суд дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що спірне переміщення позивача відбулося на підставі положень Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) в редакції Закону України № 2123-ІХ від 15.03.2022 «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі ПІД час дії воєнного стану», який набрав чинності 01.05.2022 (далі - Закон № 2123-ІХ).

Статтею 60 Закону № 580-VIII (в редакції, що діє з 01.05.2022) встановлено, що відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно- правовими актами з питань проходження служби в поліції.

Твердження позивача щодо необхідності надання згоди (рапорту) на переведення з посиланням на положення п. З розділу III Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, затвердженого наказом МВС від 23.11.2016 № 1235 та ч. 1 ст. 32 КЗпП України є необґрунтованими.

Суд проаналізувавши норми Закону № 580-VIII, дійшов правильного висновку про те, що у зв`язку зі змінами, які відбулись в ньому 01.05.2023, загальні норми трудового законодавства до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.

Крім того, чинним спеціальним законодавством згода поліцейського при переведенні за ініціативою керівника не вимагається.

Такі висновки суду першої інстанції повністю узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 25.05.2023 у справі № 620/3663/19, з урахуванням змін внесених у Закон № 580-VIII.

Закон № 580-VIII є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правові засади організації та діяльності поліції, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в поліції, а відтак у даному спорі мають безумовний пріоритет застосування норми спеціального законодавства в силу дії правового принципу «lex specialis derogat generalі» (спеціальний закон скасовує дію загального закону).

У зв`язку з викладеним вважаємо безпідставними та помилковими доводи викладені в апеляційній скарзі щодо необхідності застосування до спірних правовідносин норм Кодексу законів про працю України та Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Від Головного управління Національної поліції в Донецькій області надійшов відзив на скаргу в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

В обґрунтування зазначено, зокрема, що твердження позивача щодо необхідності надання згоди (рапорту) на переведення з посиланням на положення п. 3 розділу III Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, затвердженого наказом МВС від 23.11.2016 № 1235 та ч. 1 ст. 32 КЗпП України є необґрунтованими.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми Закону України «Про Національну поліцію», дійшов правильного висновку про те, що у зв`язку зі змінами, які відбулись в ньому 01.05.2023, загальні норми трудового законодавства до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.

Крім того, чинним спеціальним законодавством згода поліцейського при переведенні за ініціативою керівника не вимагається, що зазначено у судовому рішенні.

Такі висновки суду першої інстанції повністю узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.05.2023 у справі № 620/3663/19, з урахуванням змін у Законі України «Про Національну поліцію».

Твердження позивача про те, що судом не враховано при прийнятті рішення того, що він не надавав згоди на переміщення, а також суд не надав оцінки доводам, викладеним в позовній заяві про переміщення в іншу місцевість на території якої тривають бойові дії, що також заборонено без згоди (ст. З ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану») є необґрунтованими. Адже судом у рішенні вказано, що спеціальне законодавство, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, не вимагало згоди поліцейського при прийнятті рішення про його переміщення в інтересах служби на рівнозначну посаду у цю або іншу місцевість.

Крім цього, посилання позивача на норми Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», виходячи з принципу пріоритету спеціального законодавства над загальним, є необґрунтованими. До того ж, цей Закон не розповсюджує свою дію на поліцейських, про що відповідач - 2 зазначав у відзиві на позовну заяву, що у свою чергу було враховано судом при прийнятті рішення.

Апелянтом зазначено, що судом помилково не прийнято доводів про його звільнення під час тимчасової непрацездатності. Однак, при винесенні спірного рішення судом зазначено про критичне ставлення до вказаних доводів позивача, оскільки із наданих витягів з електронного реєстру листків непрацездатності, зокрема N° 513106 вбачається, що листок непрацездатності відкритий 17.07.2023, у якому не зазначений час його відкриття. А поданий позивачем рапорт від 17 липня 2023 року про згоду із запропонованою посадою дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Бахмутського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області, підтверджує його перебування на час винесення спірних наказів на службі, та не позбавляє позивача права звертатися до лікарні після призначення на посаду у той самий день, тобто 17.07.2023.

Щодо посилання скаржника на те, що для заняття посади дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Бахмутського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області необхідні інші знання та навички, ніж для проходження служби на посаді оперуповноваженого сектору розкриття незаконних заволодінь транспортними засобами відділу кримінальної поліції Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, відповідач зазначає, що під час розгляду справи судом ці обставини не могли бути враховані у зв`язку з тим, що ані представником позивача, ані позивачем не були заявлені.

Крім цього, посада оперуповноваженого потребує більше знань, умінь та навичок аніж посада дільничного офіцера поліції. У своїй діяльності працівник відділу кримінальної поліції керується як нормами КПК України так і нормами КУпАП, адже йому необхідно вміти розмежовувати злочин та адміністративне правопорушення. Таким чином, практичний досвід, знання та уміння оперуповноваженого є навіть більш ніж достатніми для виконання обов`язків на Посаді дільничного офіцера поліції.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзивів, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ОСОБА_1 в період з 01 лютого 2021 року до 16 липня 2023 року працював на посаді оперуповноваженого сектору розкриття незаконних заволодінь транспортними засобами відділу кримінальної поліції Дніпровського районного управління поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 458 о/с від 14.07.2023 (зі змінами внесеними наказом ГУНП від 17.07.2023 № 463 о/с) «По особовому складу», відповідно до частин 1, 7 та 8 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, з 17 липня 2023 року капітана поліції ОСОБА_1 (0048659), звільнивши з посади оперуповноваженого сектору розкриття незаконних заволодінь транспортними засобами відділу кримінальної поліції Дніпровського районного управління поліції, на підставі доповідної записки від 14.07.2023 № 20/2821 та листа ГУНП в Донецькій області від 12.07.2023 №1743/01/12-2023 (а.с. 12).

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 17.07.2023 № 298 о/с «По особовому складу», відповідно до частин 1, 7 та 8 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» призначено до Головного управління Національної поліції в Донецькій області капітана поліції ОСОБА_1 (0048659), який прибув із Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області дільничним офіцером поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Бахмутського районного відділу поліції з 17 липня 2023 року (а.с. 13).

Позивач, вважаючи вказані накази протиправними та такими, що грубо порушують його трудові права, а тому підлягають скасуванню, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання проходження служби в поліції здійснюється Законом України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року за № 580-VIII (далі - Закон № 580).

Положеннями статті 3 Закону № 580-VIII встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №580-VІІІ поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону №580-VІІІ поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Стаття 18 Закону передбачає, що поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

У силу положень частини 1 статті 64 Закону №580-VІІІ особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».

Аналіз тексту Присяги поліцейського є підставою для висновку, що в основу поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Працівник поліції покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх невиконання.

Колегія суддів зауважує, що у розумінні ч. 1, 3, 4 статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Законом від 15.03.2022 №2123-IX частину 1 статті 60 Закону №580-VIII (набрав чинності 01.05.2022) викладено в новій редакції, згідно з якою відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

Отже, зміни в спеціальному законодавстві з питань проходження служби в поліції, що відбулися з 01 травня 2022 року, виключили можливість субсидіарного застосування норм трудового законодавства до регулювання відносин, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, усунувши таким чином неоднозначне застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах, що мало місце в судовій практиці, зокрема, постановах Верховного Суду, на які посилається позивач у справі.

Подібний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 25.05.2023 в адміністративній справі №620/3663/19.

Згідно з приписами частини 1 статті 65 Закону № 580 переміщення поліцейських здійснюється: 1) на вищу посаду - у порядку просування по службі; 2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону; 3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону; 4) у зв`язку із зарахуванням на денну форму навчання за державним замовленням, у тому числі до магістратури, ад`юнктури та докторантури закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.

Посада вважається вищою, якщо за нею штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції, нижчою, якщо передбачене нижче спеціальне звання поліції, та рівнозначною, якщо передбачене таке саме спеціальне звання поліції (ч.2 вказаної статті).

Відповідно до ч. 7 - 9 ст. 65 закону № 580 переведення є формою переміщення поліцейських, яке здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.

Переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

Переведення поліцейського здійснюється на підставі наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та наказу про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

Переведення поліцейського, якого зарахованого на денну форму навчання за державним замовленням до закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, до відповідного закладу освіти для подальшого проходження служби здійснюється на підставі наказу про його звільнення із займаної посади в органі (закладі, установі) поліції.

Отже, норма статті 65 Закону № 580, в редакції, чинній на час виникнення правовідносин, передбачає лише один випадок наявності згоди поліцейського на переміщення - переміщення за ініціативою поліцейського.

Згода поліцейського є необхідною також при переміщенні його по службі у зв`язку зі скороченням штатів ч. 2 ст. 68 Закону № 580, проте це не стосується правовідносин, що склалися.

В усіх інших випадках підставою переміщення визначено певні обставини або рішення певних органів, настання (прийняття) яких не залежать від волі поліцейського, в тому числі переміщення для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію» з метою забезпечення належної підготовки та видання наказів з питань проходження служби поліцейськими, Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23 листопада 2016 року за № 1235 затверджено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції (далі - Порядок № 1235) та Перелік документів з питань проходження служби (далі Перелік 1235).

Відповідно до розділу II Порядку № 1235 підставою для видання наказів по особовому складу є такі зміни в службовій діяльності як, зокрема, переміщення по службі.

За приписами пункту 2 розділу III Порядку № 1235 підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.

Перелік документів з питань проходження служби визначається згідно з Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим Наказом МВС України від 23 листопада 2016 року за № 1235 (пункт 3 розділу III Порядку № 1235).

У свою чергу, Переліком визначено, що документами з питань проходження служби є: рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі; подання про призначення на посаду; подання про встановлення додаткових видів грошового забезпечення.

У підпункті «б» пункту 42 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (далі - Положення), закріплено аналогічне правило про те, що переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу на рівнозначні посади провадиться у разі службової необхідності, проведення планової заміни в місцевостях, що зазнали радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, а також для доцільнішого використання з урахуванням їх ділових і особистих якостей, стану здоров`я, віку та підготовки за новою спеціальністю.

Тобто, рішення про переміщення по службі осіб середнього, старшого або вищого начальницького складу приймається відповідним начальником з урахуванням думки їх прямих начальників і колективу працівників.

Також, за змістом підпункту «ж» пункту 40 вказаного Положення, встановлено, що при призначенні на посади рядового і начальницького складу враховується, зокрема те, що переміщення по службі в іншу місцевість у межах республіки осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли встановленого пунктами 5 і 7 цього Положення віку, визнані здатними до військової служби або здатними до нестройової служби в мирний час, але потребують за станом свого здоров`я чи здоров`я членів їх сімей зміни місця служби (проживання), провадиться за рішенням відповідного начальника на підставі висновку військово-лікарської комісії.

Тобто, спеціальне законодавство, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, не вимагало згоди поліцейського при прийнятті рішення про його переміщення в інтересах служби на рівнозначну посаду у цю або іншу місцевість.

Аналіз наведених норм права та встановлених обставин справи дає можливість дійти висновку, що поліцейський може бути переведений (переміщений) на рівнозначну посаду в будь-яке управління Національної поліції України, а саме туди де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівників органу, зокрема на період введення в Україні воєнного стану та 60 днів після цього.

До Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області надійшов лист Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 12.07.2023 № 1743/01/12-2023, в якому зазначено, що у період воєнного стану в Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області виник некомплект вакантних посад поліцейських, який складає 1475 одиниць (32,7%), зокрема в підрозділах превентивної діяльності 422 одиниці (35,7 %), слідства - 186 одиниць (28,8%) та кримінальної поліції - 254 одиниці (23,7%о), цим самим збільшуючи навантаження на поліцейських майже на третину, що дається в знаки при забезпечення виконання ними своїх службових обов`язків. З початку контрнаступальних дій сил оборони України, поступово звільняється тимчасово окупована територія Донецької області, а тому з метою максимального та ефективного забезпечення виконання повноважень поліції, здійснення заходів правового режиму воєнного стану на території Донецької області, у тому числі на деокупованих територіях, захисту суверенітету і територіальної цілісності України виникає нагальна потреба в додатковому залучені поліцейських для виконання відповідних завдань та комплектуванні вакантних посад, у зв`язку з чим Головне управління Національної поліції в Донецькій області просило розглянути питання щодо переведення для подальшого проходження служби підпорядкованих Головному управлінню Національної поліції в Дніпропетровській області поліцейських в їх розпорядження у кількості, що дозволить зменшити зазначений вище загальний некомплект органу поліції хоча б на 5 % (а.с. 105).

17 липня 2023 позивач подав рапорт начальнику головного управління Національної поліції в Донецькій області про те, що із запропонованою посадою дільничного офіцеру поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Бахмутського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області згоден, тобто, позивач надав свою згоду про призначення його на вказану посаду у Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області (а.с. 111).

Отже, інтересами служби, що зумовили переведення позивача до ГУНП в Донецькій області, була необхідність забезпечити ефективне та безперервне надання поліцейських послуг під час дії воєнного стану на території Донецької області.

Саме з урахуванням указаних обставин та вказаного подання і прийнятий оскаржуваний наказ.

Щодо посилання скаржника на положення КЗпП України та Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», колегія суддів зазначає, що Закон № 580 є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, а відтак у даному спорі мають пріоритет застосування норми спеціального законодавства.

Як зазначалось, Закон № 580 з 01 травня 2022 року виключає можливість субсидіарного застосування норм трудового законодавства до регулювання відносин, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, усунувши таким чином неоднозначне застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах, що мало місце в судовій практиці, зокрема, постановах Верховного Суду, на які посилається позивач у справі.

Спеціальна норма законодавства не вимагає погодження керівництвом переміщення із самим поліцейським, попереднього отримання від нього згоди з цих питань тощо. Закон України «Про Національну поліцію» уповноважує керівництво за власною ініціативою порушувати відповідне питання щодо переміщення поліцейського, реалізуючи дискреційні повноваження з питань переміщення поліцейських на рівнозначні посади для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби в умах правового режиму воєнного стану.

При цьому, чинними нормами передбачено, що з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі, під час дії воєнного стану, було встановлено для поліцейських обов`язок проходження служби там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника поліції.

На переконання колегії суддів, порядок переміщення поліцейських в органах поліції повністю врегульований нормами спеціального Закону № 580, який дозволяє в інтересах служби переміщувати поліцейського на рівнозначну посаду в будь-яку місцевість.

Тобто спеціальне законодавство, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, не вимагало згоди поліцейського при прийнятті рішення про його переміщення в інтересах служби на рівнозначну посаду у цю або іншу місцевість.

Слід зазначити, що для цілей застосування статті 65 Закону № 580-VIII поняття «переміщення» та «переведення» є тотожними, водночас переміщення поліцейського з ініціативи начальників, особливо коли це переміщення передбачає зміну місця несення служби, повинно маги легітимну мету та бути пов`язаним з певними об`єктивними чинниками - інтересами служби.

Верховний Суд у своїх постановах від 28 листопада 2018 року у справі № 820/6677/16, від 17 жовтня 2019 року у справі № 420/5192/18, від 11 серпня 2020 року у справі № 620/2624/19, від 30 вересня 2020 року у справі № 640/20160/18, від 23 червня 2021 року у справі № 240/14986/20 сформулював висновок щодо правильності застосування норм матеріального права при визначенні рівнозначних посад поліції для цілей переміщення поліцейських на рівнозначні посади для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.

Зокрема, Верховний Суд зазначив, що служба в поліції за своїм змістом є державною службою особливого характеру, у зв`язку з чим, в частині, що не врегульована Законом № 580, до спірних правовідносин може бути застосований Закон України від 10 грудня 2015 року за № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889).

За визначенням, наведеним у п. 6 ч.1 статті 2 Закону № 889, рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 94 Закону № 580 поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Отже, рівнозначність посади поліцейського включає в себе декілька факторів: спеціальне звання, підкатегорії посад з урахуванням рівнів державних органів, грошове забезпечення, а також функціональні обов`язки.

Слід зазначити, що посада дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Бахмутського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області та посада оперуповноваженого сектору розкриття незаконних заволодінь транспортними засобами відділу кримінальної поліції Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, передбачають однакове спеціальне звання, належать до посад державних органів одного рівня та мають однаковий розмір грошового забезпечення.

Щодо посилання позивача на звільнення під час тимчасової непрацездатності, колегія суддів зазначає, що позивачем поданий рапорт від 17 липня 2023 року про згоду із запропонованою посадою дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Бахмутського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області, який підтверджує його перебування на час винесення спірних наказів на службі. З витягів з електронного реєстру листків непрацездатності, зокрема № 513106 вбачається, що листок непрацездатності відкритий 17.07.2023, у якому не зазначений час його відкриття. Отже, вказане не може свідчити, що звільнення відбулось під час тимчасової непрацездатності, оскільки як правильно зазначено судом першої інстанції, позивач не був позбавлений права звертатися до лікарні після призначення на посаду у той самий день, тобто 17.07.2023.

Колегія суддів також не приймає посилання скаржника на рішення Верховного Суду, оскільки обставини та підставі у вказаному рішенні є відмінними від спірних правовідносин, та ґрунтуються на застосуванні положень Закону № 580 у попередній редакції.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що відповідачі приймаючи спірні накази, діяли виключно у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством, не допускаючи при цьому порушень прав та законних інтересів позивача, є обґрунтованим.

Оскільки інші позовні вимоги є похідними від вимог про скасування оскаржуваного наказу, підстави для їх задоволення відсутні.

Доводи позивача зазначені в апеляційній скарзі щодо порушення відповідачем приписів законодавства не знайшли свого підтвердження.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко