Справа № 280/7011/23
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2024-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 серпня 2024 року м. Дніпросправа № 280/7011/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , Головного управління ДПС у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року (суддя Конишева О.В., повний текст рішення складено 23.02.2024) в адміністративній справі

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області від 08.06.2023: № 1, № 1, № 1, № 1.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області № 1 від 08.06.2023. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, сторони подали апеляційні скарги. Позивач просить скасувати рішення суду та задовольнити позов повністю. Зазначає, що відповідачем не доведено належними доказами викладені в акті перевірки порушення. Відповідач, в свою чергу, просить прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що актом перевірки в повній мірі доведено порушення вимог податкового законодавства з боку позивача.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що згідно з наказом Головного управління ДПС у Запорізькій області від 26.04.2023 № 591-П, відповідно до ст. 19-1, ст. 20, пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового Кодексу України, було призначено проведення фактичної перевірки об`єкта торгівлі тютюновими виробами за адресою: АДРЕСА_1 , з 26 квітня 2023 року тривалістю 10 діб.

Посадовими особами Головного управління ДПС у Запорізькій області на підставі направлень на перевірку від 26.04.2023 № 866, № 867, 02.05.2023 було проведено фактичну перевірку, за результатом якої складено Акт від 08.05.2023, реєстраційний № 778/08/01/09/.

В результаті проведеної перевірки було встановлено порушення з боку ФОП ОСОБА_1 : п. 85.2 ст. 85, п. 221.3 ст. 221 Податкового кодексу України, ст.ст. 11-1, ч. 6 ст. 15-3, абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального».

На підставі Акту перевірки ГУ ДПС у Запорізькій області 08 червня 2023 року прийняті податкові повідомлення-рішення: № 1, № 1, № 1, № 1, які є предметом оскарження в даній адміністративній справі.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає, що підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Пунктом 80.1 статті 80 Податкового кодексу України встановлено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

У постановах Верховного Суду від 25.01.2019 в адміністративній справі № 812/1112/16, від 10.04.2020 у справі № 815/1978/18, від 12.08.2021 у справі № 140/14625/20, від 01.06.2022 у справі № 520/7331/21 Верховний Суд дійшов правового висновку, що підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України передбачає альтернативні підстави проведення фактичної перевірки, які можуть застосовуватися як у сукупності, так і кожна окремо, а саме: наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення платником податків вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законом у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Тобто, здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства. У даному випадку достатньо самого факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального).

Таким чином, необґрунтованими є доводи позивача, що перевірку було призначено за відсутності достатніх правових підстав.

Щодо обґрунтованості та доведеності виявлених порушень, які стали підставою для прийняття оскаржуваних рішень, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Податковим повідомленням-рішенням № 1 застосовані до позивача штрафні санкції в сумі 35 580,00 грн внаслідок встановлення порушення абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», п. 226.11 ст. 226 ПК України, а саме, за зберігання тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка.

Згідно з податковим повідомленням-рішенням № 1 застосовані штрафні санкції на суму 29 181,00 грн за порушення п. 221.3 ст. 221 ПК України, ст. 11-1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», а саме, за роздрібну торгівлю тютюновими виробами за цінами, вищими від максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробниками або імпортерами таких тютюнових виробів, збільшеними на суми акцизного податку з реалізації через роздрібну торговельну мережу тютюнових виробів.

Внаслідок прийняття податкового повідомлення-рішення № 1, позивачеві нараховано штрафні санкції на суму 6 800,00 грн за порушення вимог ч. 6 ст. 15-3 Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», а саме, продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці, що дозволяється тільки суб`єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, які мають статус суб`єктів господарювання громадського харчування, суб`єктів господарювання з універсальним асортиментом товарів.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення № 1 від 08.06.2023 до позивача застосовані штрафні санкції в розмірі 1 020,00 грн за порушення п. 85.2 ст. 85 ПК України внаслідок ненадання в повному обсязі документів, що належать до або пов`язані з предметом перевірки.

Щодо податкових повідомлень-рішень № 1 та № 1, зберігання тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка, а також роздрібна торгівля тютюновими виробами за цінами, вищими від максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробниками або імпортерами таких тютюнових виробів, збільшеними на суми акцизного податку з реалізації через роздрібну торговельну мережу тютюнових виробів, підтверджуються фотоматеріалами, які містяться в матеріалах справи та є додатком до акту перевірки, а також актом залишків тютюнових виробів, які знаходились на місці проведення перевірки, який також є додатком до акту перевірки.

Належних доказів у спростування викладених в акті перевірки висновків з приводу наведених порушень, позивачем не надано ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції.

Позивач, заперечуючи факт продажу та зберігання тютюнових виробів «Serbetli» за ціною 110,00 грн та «Jibiar» за ціною 130,00 грн без марок акцизного податку, не надає обґрунтованих пояснень щодо неналежності або недопустимості наданих відповідачем доказів.

Крім того, позивач не наводить обґрунтованих пояснень щодо невідповідності акту залишку тютюнових виробів у місці реалізації, до якого за переліком продукції включено сигарети «Ротманс демі сільвер 4» з ціною за одиницю товару 81,00 грн, так само як і не надає доказів у спростування цієї інформації.

Водночас, в акті перевірки, який є одним з доказів податкового органу, зазначено, що ціна названого тютюнового виробу визначена виробником на рівні 73,33 грн.

Відтак, вірним є висновок суду першої інстанції, який ґрунтується на приписах статей 14, 221 Податкового кодексу України, статей 11-1, 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», що максимальна ціна пачки сигарет «Ротманс демі сільвер 4» не має перевищувати 77,00 грн (ціна, яка зазначена на пачці виробником 73,33 грн + 3,67 грн сума акцизного податку).

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що доводи апеляційної скарги в частині неправомірності вищеназваних податкових повідомлень-рішень, зводяться лише до незгоди з висновками суду першої інстанції, без спростування таких висновків суду належними та допустимими доказами, а також без наведення мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а тому суд апеляційної інстанції не знаходить такі доводи позивача переконливими.

З цих самих підстав суд апеляційної інстанції не вважає спростованими з боку відповідача висновки суду першої інстанції щодо протиправності податкового повідомлення-рішення № 1, адже в основу його прийняття лягли висновки акту перевірки про продаж позивачем алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці, без наявності статусу суб`єкта господарювання громадського харчування або суб`єкта господарювання з універсальним асортиментом товарів.

Водночас, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що в спірному випадку має місце продаж алкогольних напоїв на розлив, який є різновидом роздрібної торгівлі, право на яку підтверджується ліцензією № 2201426 від 27.10.2022 з терміном дії до 31.10.2023, а не продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці, натомість в акті перевірки не зазначено про споживання придбаної алкогольної продукції на місці, не відображено інформації щодо наявності будь-яких спеціально обладнаних місць для споживання алкогольних напоїв одразу після їх придбання (столи, стільці).

У спростування таких висновків суду відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу. Також апелянтом не доведено, з посиланням на альтернативні положення чинного законодавства, неправильність застосування судом першої інстанції приписів Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» та наказу Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 24.07.2002 № 219.

Також, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо правомірності застосування до позивача штрафних санкцій згідно з податковим повідомлення-рішенням № 1.

Відповідно до п. 85.2. ст. 85 ПК України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Матеріалами справи підтверджується, що посадовими особами податкового органу в межах проведення фактичної перевірки було вручену платнику податків запит від 02.04.2023 про надання документів.

Натомість платник податків, з посиланням на ст.ст. 16, 73 ПКУ відмовив у наданні документів за визначеним переліком, що є прямим порушенням вимог статті 85 Податкового кодексу України.

Посилання ж позивача на приписи статті 73 Податкового кодексу України є необґрунтованими, адже ця стаття визначає порядок отримання податкової інформації контролюючими органами, тоді як в спірних правовідносинах мала місце процедура надання платниками податків документів під час перевірки.

Крім того, позивач, відмовляючи в наданні документів, не посилався на ту обставину, що такі документи не пов`язані з предметом перевірки, а тому такі доводи не можуть бути взяті судом до уваги.

Враховуючи сукупність викладених обставин, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , Головного управління ДПС у Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року в адміністративній справі № 280/7011/23 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з 29 серпня 2024 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 29 серпня 2024 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров