Справа № 365/373/24
Суддя: Хижний Р. В.
Дата ухвалення: 2024-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 365/373/24
Номер провадження: 2-а/365/3/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 серпня 2024 року с-ще Згурівка

Згурівський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Хижного Р.В.

за участю

секретаря судового засідання Носової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду № 1 в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, з особливостями, визначеними законом для окремих категорій термінових адміністративних справ, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, про визнання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності протиправною та її скасування,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник адвокат Костенко О.М., звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 2239556 від 26.05.2024 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 4 ст. 122 КУпАП, а також позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати, надавши додатковий строк, для подання доказів понесення судових витрат в порядку ст. 143 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що інспектор 1 взводу 1 роти БПП в с. Чайки УПП в Київській області старший лейтенант поліції ОСОБА_2 26.05.2024 о 10 год. 42 хв. без будь-якого належного розгляду справи, без належних доказів, не об`єктивно виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення та наклав на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700,00 грн за порушення п. 12.9.б ПДР України. В постанові зазначено, що 26.05.2024 року о 10 год. 37 хв. на дорозі АДМ 06 Київ-Чоп 52 км водій керуючи ТЗ рухався зі швидкістю 134 км/год в зоні дії дорожнього знаку 3.29 (обмеження максимальної швидкості руху 70 км/год), чим перевищив встановлене обмеження швидкості на 64 км/год. Швидкість руху вимірювалась приладом TruCAM TC001135, чим порушив п. 12.9.б ПДР України встановлених обмежень руху передбаченими знаками 3.29, 3.31, 30.3, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 122 ч. 4 КУпАП.

При цьому розгляд справи про адміністративне правопорушення належним чином не проводився, позивач не зміг скористатись допомогою фахівця у галузі права, заявляти клопотання чи подавати свої докази, міркування, заперечення.

Позивач ОСОБА_1 дійсно 26.05.2024 о 10 год. 42 хв. керував автомобілем BMW Х5 д.н.з. НОМЕР_1 на дорозі АДМ 06 Київ-Чоп 52 км та рухався з дозволеною швидкістю до 85 км/год, при цьому не перевищував встановлене обмеження швидкості на 64 км/год. Крім того, прилад TruCAM TC001135 не був встановлений стаціонарно, а знаходився в руці інспектора, що вплинуло на його дані і суперечить положенням ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію». Належних доказів порушення позивачем п. 12.9.б. ПДР України до постанови долучено не було.

28 травня 2024 року ухвалою Згурівського районного суду Київської області відкрито провадження у адміністративній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленнями учасників справи, з особливостями, визначеними законом для окремих категорій термінових адміністративних справ, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи.

Представником відповідача Департаменту патрульної поліції Супрун І.В. подано відзив, в якому представник відповідача зазначає, що твердження позивача не відповідають дійсності, вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. В обґрунтування правомірності винесення постанови зазначає, що водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил (пункт 12.9. б. ПДР). Дорожній знак 3.29 "Обмеження максимальної швидкості додатку 1 ПДР забороняє рух зі швидкістю, що перевищує зазначену на знаку. Встановлення дорожніх знаків 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 70 км/год» на 52 км автодороги М -06 підтверджується копією Схеми організації дорожнього руху на ділянці км 51+906 км 52+580 автомобільної дороги загального користування державного значення М-06 Київ- Чоп в частині влаштування тимчасового наземного пішохідного переходу на км 52+286, а також відеозаписом з відеореєстратора службового автомобіля (міститься в матеріалах справи). Положеннями КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення. Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КУпАП, не здійснювалося. Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, відповідно до положень частини 4 статті 258 КУпАП. Щодо тверджень представника позивача стосовно того, що позивачеві не надали можливості скористатись правовою допомогою, то як вбачається з відеозапису з нагрудного відеореєстратора поліцейського, що міститься в матеріалах справи о 10:43:41 поліцейський проводить розгляд справи та роз`яснює скаржнику права особи, що притягається до адміністративної відповідальності. Позивач не заявляв жодних клопотань про відкладення розгляду справи у зв`язку з бажанням скористатись допомогою фахівця в галузі права. Частиною 2 статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» регламентовано, що технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель. Тобто, вищезазначені положення надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення. Зазначена норма не містить ознак імперативності, а навпаки розширює можливості використання та розміщення зазначених в п. 1 і 2 статті 40 ЗУ «Про Національну поліцію» приладів. Відтак, твердження представника позивача про начебто заборону використовувати зазначені в ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію» і інакший спосіб крім як зазначений в ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію» є власним тлумаченням даної норми права та не відповідає реальному положенню викладеному в даній нормі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.03.2023 у справі 754/10471/22, в якій зазначено, що стаття 40 Закону України «Про Національну поліцію» не містить приписів щодо можливості використання поліцією лише змонтованих технічних приладів. Натомість зазначена норма права передбачає можливість монтажу або розміщення таких приладів по зовнішньому периметру доріг і будівель. Посилання апелянта на те, що поліцейський не мав права використовувати засіб вимірюваної техніки TruCam, тримаючи його в руках, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки можливість застосування приладу в ручному режимі описана в його методичних рекомендаціях щодо використання та інструкції з використання». Заслуговує на увагу факт того, що згідно інструкції по експлуатації та свідоцтва про повірку (містяться в матеріалах справи) вимірювач TruCAM можна використовувати у ручному режимі. Зазначене свідчить, що лазерний вимірювач TruCAM відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань та, відповідно, може розміщуватись безпосередньо в руках поліцейського при використанні по зовнішньому периметрі дороги для виявлення та фіксування правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху щодо перевищень встановлених обмежень швидкості руху транспортними засобами на вулично-шляховій мережі. Використання інспектором лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 № ТС 001135 у відповідності до статтей 30, 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію», статтей 251, 252 КУпАП, вимог інструкції по експлуатації та свідоцтва про повірку дозволяє використовувати прилад TruCAM у ручному режимі, тому твердження позивача щодо неправомірності використання інспектором лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 № ТС 001135 в ручному режимі є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не можуть бути враховані під час судового розгляду справи та при прийнятті кінцевого рішення по суті за результатом такого розгляду. Згідно інструкції по експлуатації вимірювач TruCAM можливо використовувати у ручному режимі, а сам прилад сконструйований спеціально для експлуатації в польових умовах, при цьому, як і при використанні ручному режимі, так і при використанні в автоматичному режимі наявні похибка вимірювання швидкості складає ±2 км/год інструкція не міститься жодних відомостей та посилань щодо того, що нібито використання приладу в ручному режимі може призвести до більшої похибки при вимірюванні швидкості транспортних засобів, ніж встановлені ±2 км/год. Відповідно до свідоцтва про повірку приладу, за результатами повірки встановлено, що прилад відповідає вимогам технічної документації на вимірювач (інструкції по експлуатації), а максимальна допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах становить ±2 км/год в діапазоні від 2 км/ год до 200 км/год. Окрім того, на тридцятій сторінці інструкції по експлуатації вимірювача TruCAM чітко вказано, що під час здійснення виміру швидкості інформація про такий вимір накопичується поки не буде отримано достовірний результат, в іншому випадку буде згенеровано повідомлення про помилку. Вищезазначене дозволяє встановити, що позиція позивача щодо недостовірності результатів виміру внаслідок використання приладу TruCAM в ручному режимі, з врахуванням повного спростування наявними у справі матеріалами є необґрунтованою. Факт вчинення адміністративного правопорушення був зафіксований лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 № ТС 001135.

Суд не приймає до уваги відповідь на відзив та заперечення представників сторін, оскільки відповідно до частини статті 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-2, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

У судове засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 не з`явилися. Представник позивача направив до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся у встановленому законодавством порядку. У відзиві представник відповідача Супрун І.В. просила розгляд справи проводити у відсутність представника відповідача.

На підставі ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи, їхнє неприбуття у судове засідання не перешкоджає розгляду на підставі до ч. 3 ст. 268 КАС України.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів, судом встановлено, що 26.05.2024 року інспектор 1 взводу 1 роти БПП в с. Чайки УПП в Київській області старший лейтенант поліції Бондаренко О.В. виніс постанову серії ЕНА № 2239556 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 122 КУпАП та наклав на позивача ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700,00 грн за порушення п. 12.9.б ПДР України.

Відповідно до постанови серії ЕНА № 2239556 від 26.05.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, ОСОБА_1 26.05.2024 року о 10 год. 37 хв. на дорозі АДМ 06 Київ-Чоп 52 км, водій керуючи ТЗ рухався зі швидкістю 134 км/год в зоні дії дорожнього знаку 3.29 (обмеження максимальної швидкості руху 70 км/год), чим перевищив встановлене обмеження швидкості на 64 км/год. Швидкість руху вимірювалась приладом TRUCAM TC001135, чим порушив п. 12.9.б ПДР України Перевищення водіями ТЗ встановлених обмежень швидкості руху, передбачених знаками 3.29, 3.31, 30.3 (копія постанови - а.с. 7).

Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП та зазначено, що позивач ОСОБА_1 порушив п. 12.9.б ПДР України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Диспозиція частини 4 статті 122 КУпАП передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину.

Згідно п. 12.9.б ПДР України водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену у пунктах перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 , 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «й» пункту 30.3 цих Правил.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення які стосуються правил дорожнього руху, зокрема частини четвертої статті 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами частини 1 статті 8 Закону України "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 8 частиною 1 статті 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Частиною 2 статті 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.

Приписи частини 3 статті 283 КУпАП встановлюють, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, має містити також відомості, зокрема відомості про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Приписами статті 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

У розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Згідно з ст. 31 Закону "Про Національну поліцію" № 580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевіряти документи особи, опитувати осіб, зупиняти транспортні засоби, застосовувати технічні прилади та технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою: 1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Як було зазначено, відповідно до оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, у зв`язку з порушенням ПДР за перевищення встановленої швидкості руху.

У постанові вказано, що швидкість автомобіля під керуванням позивача вимірювалась приладом TruCam.

Контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак 5.70 ПДР), оскільки вимоги ч. 2 ст. 40 Закону № 580-VIII, передбачають, що інформація щодо встановленої відеотехніки і сама відеотехніка фіксації правопорушень повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідно до Правил дорожнього руху знак 5.70 «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Разом з тим, суд зауважує, що прилад TruCAM при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може триматися руками інспектора поліції, а повинен бути стаціонарно вмонтованим, що доводиться приписами ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», в якій зазначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення правил дорожнього руху.

Отже, відповідно до наведеної норми працівники поліції можуть розміщувати автоматичну фото та відеотехніку по периметру доріг, зокрема стаціонарно встановлювати вимірювальний пристрій, оскільки термін «монтувати/розміщувати» не можна ототожнювати із використанням в інший спосіб, зокрема тримати в руках.

Контроль швидкості повинен відбуватися лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак 5.70), оскільки вказане обумовлено ч. 2 ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", згідно з якою інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відео техніку, що здійснює фіксацію, повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідачем не надано до суду доказів того, що лазерний вимірювач швидкості TruCAM в момент фіксації правопорушення був стаціонарно розміщений, а також того, що фіксація правопорушення здійснювалась в зоні дії дорожнього знаку 5.70.

Тобто, з матеріалів справи неможливо встановити об`єктивну сторону згаданого вище правопорушення, оскільки відсутні належні докази вчинення такого правопорушення.

Суд звертає увагу на те, що імперативними положеннями частини другої статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд звертає увагу, що ані оскаржувана постанова, ані матеріали справи не містять достатніх відомостей про факт належної фіксації допущеного правопорушення належно встановленим технічним приладом.

Натомість притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Результати отримані за допомогою приладу TruCAM TC001135, суд не приймає до уваги, як отриманні з порушенням законодавчих вимог.

До таких висновків суд приходить керуючись позицією Шостого апеляційного адмінстративного суду, викладеною у постанові від 24 січня 2024 року у справі № 758/8181/23.

Суб`єкт владних повноважень не спростував доводи позивача в частині недоведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Суд приходить до висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Відтак, на переконання суду, з огляду на відсутність належних доказів допущення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 4 ст. 122 КУпАП, притягнення позивача до адміністративної відповідальності є неправомірним.

У статті 62 Конституції України зазначено, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає необґрунтованими посилання представника позивача на те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення належним чином не проводився, позивач не зміг скористатись допомогою фахівця у галузі права, заявляти клопотання чи подавати свої докази, міркування, заперечення. Положеннями КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачені, зокрема ч. 4 ст. 122 КУпАП, передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності, а саме винесення постанови на місці вчинення правопорушення. Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КУпАП, не здійснювалося. Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, відповідно до положень частини 4 статті 258 КУпАП. З відеозапису з нагрудного відеореєстратора поліцейського, що міститься в матеріалах справи встановлено, що поліцейським під час розгляд справи було роз`яснено позивачу права особи, що притягається до адміністративної відповідальності. Позивач не заявляв жодних клопотань про відкладення розгляду справи у зв`язку з бажанням скористатись допомогою фахівця в галузі права.

Відповідно до частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення .

Враховуючи викладене вище, суд вважає за необхідне скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 2239556 від 26.05.2024 року, про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700,00 грн та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення.

В частині розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку.

Позивач за подання адміністративного позову сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн (а.с. 16 квитанція). Позивач просив судові витрати покласти на відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує правову позицію Верховного Суду у справі № 543/775/17 від 18.03.2020, відповідно до якої, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, за подання позовної заяви щодо вимог про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення позивач повинен сплатити судовий збір за ставкою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивач за подання адміністративного позову мав сплатити судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Суд вважає за необхідне, на підставі ч. 1 ст. 139 КАС України, стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила.

На підставі ст. 143 КАС України, надати позивачу п`ятиденний строк з моменту отримання повного рішення для подання доказів, що підтверджують розмір понесених ним інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19, 62 Конституції України, ст. 9, 122, 222, 245, 247, 251, 252, 258, 280 КУпАП, ст. 2, 5, 6-11, 72-79, 90, 243, 246, 250, 255, 268-272, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, про визнання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності протиправною та її скасування - задовольнити.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 2239556 від 26.05.2024 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 4 ст. 122 КУпАП у виді штрафу у розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 копійок - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 02 вересня 2024 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , житель АДРЕСА_1 , РНОКПП відсутній, паспорт № НОМЕР_2 виданий органом № 3229, запис № 994.

Відповідач: Департамент патрульної поліції, адреса: вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048, .

Головуючий суддя Р.В. Хижний