Справа № 160/241/24
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2024-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

30 серпня 2024 рокуСправа №160/241/24

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Савченко А.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень,

установив:

09 серпня 2024 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень в якій просив:

- визнати протиправними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо неналежного виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2023 року №160/241/24, які виразилися у прийнятті 23.07.2024 постанови про закінчення виконавчого провадження №71932260 та закінченні вказаного виконавчого провадження, без виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.02.2023 у справі №160/19094/22 в частині виплати ОСОБА_1 за період з 01.12.2019 по 30.04.2023 у розмірі 57341,27 грн.;

- постановити окрему ухвалу і направити її до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону;

- про вжиті відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заходи повідомити Дніпропетровський окружний адміністративний суд не пізніше п`ятнадцяти днів з дати отримання окремої ухвали.

Розглянувши заяву, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду

Частиною 2 ст. 383 КАС України визначено, що до такої заяви додається, зокрема документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви.

У свою чергу як визначено в ст. 1 Закону України "Про судовий збір", судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України "Про судовий збір", платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" врегульовано, що судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

При цьому подана, в порядку ст. 383 КАС України, вищезазначена заява до передбаченого ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" вичерпного переліку заяв, за подання яких судовий збір не справляється, не відноситься.

Суд зазначає, що п. п. 6 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" передбачена сплата судового збору за подання заяв, пов`язаних із деякими питаннями виконання судових рішень, у розмірі 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином заявнику необхідно було б за подання цієї заяви сплатити судовий збір у розмірі 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908,40 грн.

Втім заявником, в порушення вимог п. 9 ч. 2 ст. 383 КАС України, документа про сплату судового збору не надано, підстав для звільнення від сплати судового збору не зазначено.

Аналогічні висновки щодо необхідності сплати судового збору за подання заяви в порядку ст. 383 КАС України дійшов Верховний Суд у постановах від 27.06.2019 по справі № 807/220/18, від 11.12.2019 по справі № 821/471/18, від 25.06.2020 по справі № 0240/2226/18, в ухвалі Верховного Суду від18.12.2020 по справі № 200/5793/20-а.

Також, позивачем подано клопотання про звільнення від судового збору.

Зі змісту заявленого клопотання вбачається, що заявник посилається на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 по справі №440/207/19, який, на думку заявника, підтверджує, що відповідно до ст. 4 Закону №3674-VІ не передбачено ставки судового збору за звернення із заявою в порядку ст. 383 КАС України, тобто, за законом, на позивача не поширюється обов`язок сплати судового збору за звернення до суду з такою заявою.

Надаючи оцінку вказаним доводам заявника щодо підстав звільнення від сплати судового збору за подання заяви в порядку ст. 383 КАС України, суд зазначені доводи заявника не приймає до уваги, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Однак, посилання заявника на висновок Верховного Суду щодо звільнення від сплати судового збору за звернення до суду з заявою в порядку ст. 383 КАС України, викладений в постанові Верховного Суду від 22.01.2020 по справі №440/207/19, є безпідставним, оскільки він стосуються повернення апеляційної скарги у зв`язку з несплатою заявником судового збору за оскарження ухвали суду першої інстанції, якою залишено без задоволення заяву про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, подану в порядку статті 382 КАС України.

Таким чином, зазначене вище посилання не є тотожнім зі звільненням позивача від сплати судового збору за звернення до суду першої інстанції із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, подану в порядку ст. 383 КАС України.

Крім того у зазначеній заявником постанові Верховний Суд вказує на те, що вимоги статті 382 КАС України не містять вимог щодо необхідності сплати судового збору. В той час як стаття 383 КАС України прямо передбачає обов`язок заявника сплатити судовий збір за подання заяви в порядку ст. 383 КАС України.

Відтак, подана заява за відсутності документа про сплату судового збору є такою, що не відповідає вимогам п. 9 ч. 2 ст. 383 КАС України.

Відповідно до ч. 5 ст. 383 КАС України у разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява, подана в порядку ст. 383 КАС України підлягає поверненню заявнику відповідно до положень ч. 5 ст. 383 КАС України.

Керуючись ст.ст. 248, 256, 383 КАС України,

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 по справі №160/241/24, що подана в порядку ст. 383 КАС України - повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя А.В. Савченко