Справа № 480/12187/23
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2024-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2024 р. Справа № 480/12187/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.04.2024, (головуючий суддя І інстанції: Є.Д. Кравченко) по справі № 480/12187/23

за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1

до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради

про визнання відмови протиправною,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради у погодженні ФОП ОСОБА_1 паспорта вивіски магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » розташованого за адресою АДРЕСА_1 ;

- стягнути з Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради судовий збір в розмірі 2 147,20 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 8 400,00 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що звертаючись до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради із заявою про погодження паспорту вивіски магазину "ANDI ОДЯГ&ВЗУТТЯ", додав всі необхідні документи. Водночас, Департамент відмовив у погодженні паспорту з огляду на не надання копії свідоцтва про надання правової охорони в Україні товарним знакам, знакам обслуговування, логотипам. При цьому, відповідач зазначив, що за відсутності свідоцтва інформація на вивісці, з урахуванням положень ч. 1 ст. 28 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної", має бути розміщена державною мовою.

Разом з тим, позивач зауважував, що надав відповідачу заявку на реєстрацію знака на товари та послуги «ANDI» за № m202313141 подану ОСОБА_2 та ліцензійний договір між ОСОБА_2 та позивачем про передачу прав на використання торгівельної марки, що засвідчує право на використання останнім торговельної марки, отже відмова Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради не відповідає вимогам чинного законодавства.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради у погодженні ФОП ОСОБА_1 паспорту вивіски "ANDI ОДЯГ&ВЗУТТЯ" на фасаді будівлі за адресою: м. Суми, вул. Іллінська 12.

Зобов`язано Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради повторно розглянути заяву ФОП ОСОБА_1 про погодження паспорту вивіски "ANDI ОДЯГ&ВЗУТТЯ" на фасаді будівлі за адресою: м. Суми, вул. Іллінська 12, з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради на користь ФОП ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 147,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради (далі - відповідач), не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просив його скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що лише наявність свідоцтва на торгову марку дозволяє використання торгової марки при оформленні вивіски відповідно до вимог ст. 42 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної". Натомість, сам по собі факт подачі заявки на реєстрацію торгової марки без отримання свідоцтва не надає позивачу додаткових прав на погодження вивіски без дотримання вимог Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної».

Вважає, що судом першої інстанції невірно застосовано ст. 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" в частині формулювання «прав, що випливають із свідоцтва, діють від дати подання заявки». Зазначає, що в Україні, права на знак, що випливають із свідоцтва, діють від дати подання заявки, однак, можуть здійснюватися після моменту реєстрації знака у відповідному державному відомстві, що співпадає з отриманням відповідного свідоцтва. Вказує, що реєстрація торгівельної марки можлива лише одночасно з отриманням свідоцтва, яке і засвідчує відповідні права на торгову марку. Подання такої заявки на реєстрацію торгівельної марки дає певні права заявнику на встановлення пріоритету, але водночас і обмежує його у захисті прав датою подання заявки.

Отже, оскільки серед поданих позивачем документів відсутня копія свідоцтва на торговельну марку (на знак для товарів і послуг), що засвідчувало би право використання торгівельної марки у поданому вигляді - відповідач, діючи відповідно до законодавства, не мав правових підстав погодити і не погодив вивіску останньому, наголошуючи на необхідності подачі вивіски державною (українською) мовою згідно вимог Розділу 4 Правил розміщення вивісок на території Сумської міської об`єднаної територіальної громади, затверджених рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 11.02.2020 № 95.

Крім того, не погоджується зі визначеною судом першої інстанції сумою витрат на правову допомогу з огляду на її не співмірність із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на їх виконання, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та значенням справи для сторони.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Жигилія С.П., на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначений новий склад колегії: головуючий суддя Русанова В.Б., судді Перцова Т.С., Присяжнюк О.В.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ФОП ОСОБА_1 подав до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради заяву на погодження паспорту вивіски, до якої додав: паспорт вивіски установленої форми в 2-х примірниках, копію документа, що підтверджує право користування приміщенням (територією), в якому здійснюється господарська діяльність та планується розміщення вивіски, копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, копію заяви ОСОБА_2 про реєстрацію Держпатентом України логотипів (а.с. 5-10).

12.10.2023 відповідач листом відмовив у погодженні паспорту вивіски магазину «ANDI ОДЯГ&ВЗУТТЯ» у зв`язку з відсутністю копії свідоцтва про надання правової охорони в Україні товарним знакам, знакам обслуговування, логотипам. Також зауважив, що за відсутності копії свідоцтва на торговельну марку (на знак для товарів і послуг), що засвідчувало би право використання торговельної марки у поданому вигляді подача вивіски має бути державною (українською) мовою (а.с. 14).

Вважаючи відмову відповідача у погодженні паспорту вивіски протиправною, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано повний пакет документів, необхідних для погодження паспорту вивіски, у зв`язку з чим зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву ФОП ОСОБА_1 про погодження паспорту вивіски "ANDI ОДЯГ&ВЗУТТЯ" на фасаді будівлі , з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні. Також з посиланням на ст. 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг", суд дійшов висновку, що позивач має права, що випливають із свідоцтва, які діють від дати подання заявки про реєстрацію торгової марки, а тому відсутність свідоцтва на торговельну марку не є підставою для відмови в погодженні паспорту вивіски.

Крім того, суд першої інстанції, за наслідками розгляду справи, стягнув з відповідача на користь позивача понесені витрати на правову допомогу в розмірі 4 000,00 грн.

Враховуючи оскарження відповідачем судового рішення першої інстанції фактично лише в частині задоволення позовних вимог та розподілу судових витрат, межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Згідно із п. 7 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень виконавчого комітету міської ради належить, крім іншого, організація благоустрою населеного пункту.

За приписами п.9 ч.1 ст. 21 Закону України "Про благоустрій" елементами (частинами) об`єктів благоустрою є: малі архітектурні форми.

Частиною 2 ст. 21 Закону України "Про благоустрій" визначено, що мала архітектурна форма - це елемент декоративного чи іншого оснащення об`єкта благоустрою.

До малих архітектурних форм належать: альтанки, павільйони, навіси; паркові арки (аркади) і колони (колонади); вуличні вази, вазони і амфори; декоративна та ігрова скульптура; вуличні меблі (лавки, лави, столи); сходи, балюстради; паркові містки; огорожі, ворота, ґрати; інформаційні стенди, дошки, вивіски; інші елементи благоустрою, визначені законодавством.

Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 11.02.2020 № 95 затверджено Правила розміщення вивісок на території Сумської міської об`єднаної територіальної громади (далі - Правила), які відповідно до ст. 144 Конституції України та ч. 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є обов`язковими до виконання усіма суб`єктами, що розміщують вивіски у межах території Сумської міської об`єднаної територіальної громади.

Згідно із п. 1.1 розділу 1 Правил, останні регулюють відносини, які виникають у зв`язку з встановленням малих архітектурних форм (вивісок) на території міста Суми, визначають процедуру встановлення вивісок та регулюють правові відносини між органами місцевого самоврядування і фізичними та юридичними особами, які виникають у процесі розташування вивісок, а також регламентують загальні вимоги до їх розміщення.

Пунктом 1.8 розділу 1 Правил визначено, що вивіска - елемент на будинку, будівлі або споруді з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать такій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи; паспорт вивіски проектна документація, яка є підставою для встановлення вивіски. Паспорт вивіски виготовляє власник (користувач) вивіски у разі відсутності на дану будівлю паспорта комплексного розміщення вивісок. Узгоджений паспорт розміщення вивіски підлягає внесенню до журналу реєстру погоджених проектів малих архітектурних форм (вивісок).

Порядок узгодження паспорта вивіски передбачено розділом 3 Правил.

Так, відповідно до п. 3.1. розділу 3 Правил для узгодження паспорта вивіски юридична особа або фізична особа підприємець (надалі заявник) або уповноважена ним особа скеровує письмову заяву встановленої форми (Додаток 1 до даних Правил) до управління архітектури та містобудування Сумської міської ради (надалі робочий орган). Для узгодження паспорта комплексного розміщення малих архітектурних форм (вивісок) на фасаді будинку (споруди) документи подає власник будинку (споруди) або уповноважена ним особа за цим же порядком.

Перелік документів, які додаються до заяви встановлено п 3.2 розділу 3 Правил, серед яких:

- копія витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань;

- копія документа, що посвідчує право власності (оренди/інше право користування) приміщення, у якому здійснюється господарська діяльність;

- копія свідоцтва про надання правової охорони в Україні власним товарним знакам, знакам обслуговування, логотипам (у разі їх використання);

- кольоровий паспорт вивіски встановленої форми (Додаток 2 до даних Правил) у двох примірниках, який повинен визначати основні характеристики вивіски (розміри, матеріали виконання тощо).

Згідно із п.п. 4.2., 4.4. Розділу 4 Правил знаки для товарів і послуг зображуються на вивісках у тому вигляді, у якому їм надана правова охорона в Україні, відповідно до законодавства, зокрема статті 6 Паризької конвенції про охорону промислової власності.

Вивіски розміщуються державною (українською) мовою, якщо інше не встановлено законодавством.

У разі невідповідності паспорта вивіски вимогам цих Правил, отримання негативної відповіді відповідно до пункту 3.8. розділу 3 цих Правил, ненадання погоджень (у разі необхідності), передбачених пунктом 3.11. розділу 3 цих Правил, заявнику направляється лист-відповідь з визначенням підстав неможливості погодження проекту із зазначенням рекомендацій щодо усунення такої невідповідності та можливості встановлення вивіски. Поданий пакет документів повертається заявникові разом з вищезазначеним листом (п. 3.14. розділу 3 Правил).

З аналізу наведених правових норм вбачається, що для розміщення вивіски особі необхідно отримати погодження паспорту вивіски від уповноваженого на те органу, яким в даному випадку є Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради.

Підставою для погодження паспорту вивіски є, зокрема, надання документів, вичерпний перелік яких наведено у п 3.2. розділу 3 Правил. Недотримання заявником умов щодо надання необхідних документів є підставою для відмови у погодженні паспорту вивіски.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 , з метою погодження паспорту вивіски магазину «ANDI ОДЯГ&ВЗУТТЯ», подав відповідачу заяву, до якої додав: паспорт вивіски установленої форми в 2-х примірниках; копії документу, що підтверджує право користування приміщенням (територією), в якому здійснюється господарська діяльність та планується розміщення вивіски; виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, заяви про реєстрацію Держпатентом України логотипів.

За результатами розгляду заяви, Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради листом від 12.10.2023 відмовив у погодженні паспорту вивіски магазину «ANDI ОДЯГ&ВЗУТТЯ» у зв`язку з відсутністю серед поданих документів копії свідоцтва про надання правової охорони в Україні товарним знакам, знакам обслуговування, логотипам.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем подано відповідачу заяву про реєстрацію Держпатентом України логотипів, з датою подання якої пов`язується виникнення прав, які випливають із свідоцтва про право власності на знак.

Отже, за висновками суду, достатнім є подання разом із заявою для узгодження паспорту вивіски доказів направлення заявки на реєстрацію.

Натомість, апелянт вважає, що дійсно в Україні, права на знак, що випливають із свідоцтва, діють від дати подання заявки, однак, можуть здійснюватися після моменту реєстрації знака у відповідному державному відомстві, що співпадає з отриманням відповідного свідоцтва.

Таким чином, на думку апелянта, позивач має подати саме свідоцтво про право власності на знак з метою погодження паспорту бажаної вивіски або вивіска має бути розміщена державною мовою.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Відносини, які виникають у зв`язку з набуттям і здійсненням права власності на знаки для товарів і послуг в Україні регулюються Законом України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», а також Цивільним кодексом України.

Частиною 1 статті 418 Цивільного кодексу України визначено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений Цивільним кодексом України та іншим законом.

Право інтелектуальної власності є непорушним відповідно до ч. 3 ст. 418 Цивільного кодексу України. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

До об`єктів права інтелектуальної власності, відповідно ч. 1 ст. 420 Цивільного кодексу України, зокрема, належать торговельні марки (знаки для товарів і послуг).

Право інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом. (ч.1 ст.494 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. 4 ст. 1 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», знак - позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб.

Торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів (ст. 492 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 494 Цивільного кодексу України набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом. Обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом. Набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку, яка має міжнародну реєстрацію або визнана в установленому законом порядку добре відомою, не вимагає засвідчення свідоцтвом.

Згідно зі ст. 495 Цивільного кодексу України, майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є:

1) право на використання торговельної марки;

2) виключне право дозволяти використання торговельної марки;

3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання;

4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» правова охорона надається знаку, який не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі та на який не поширюються підстави для відмови в наданні правової охорони, встановлені цим Законом. Об`єктом знака може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, у тому числі власні імена, літери, цифри, зображувальні елементи, кольори та комбінації кольорів, а також будь-яка комбінація таких позначень. Право власності на знак засвідчується свідоцтвом.

Згідно із п. 4 ст. 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» обсяг правової охорони, що надається, визначається зображенням знака та переліком товарів і послуг, внесеними до Реєстру, і засвідчується свідоцтвом з наведеними у ньому копією внесеного до Реєстру зображення знака та переліком товарів і послуг.

Статтею 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» зазначено, що свідоцтво надає його власнику право використовувати знак та інші права. При цьому, використанням знака визнається:

- нанесення його на будь-який товар, для якого знак зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення);

- застосування його під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої знак зареєстровано;

- застосування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет.

Знак визнається використаним, якщо його застосовано у формі зареєстрованого знака, а також у формі, що відрізняється від зареєстрованого знака лише окремими елементами, якщо це не змінює в цілому відмітності знака.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» права, що випливають із свідоцтва, діють від дати подання заявки на знак для товарів і послуг. Свідоцтво надає його власнику право використовувати знак та інші права, визначені цим Законом.

Отже, виникнення в особи права на використання знака для товарів і послуг, в тому числі шляхом нанесення його на вивіску, пов`язується не лише із фактом отримання свідоцтва, а і з фактом подання заявки на отримання такого свідоцтва.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 до Державної організації "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій" (УКРНОІВІ) подано заявку, зареєстровану 24.07.2023 за № m202313141 на реєстрацію знака на товари та послуги «ANDI» (а.с.9,10).

ФОП ОСОБА_1 на підставі Ліцензійного договору про передачу прав на використання торговельної марки від 01.09.2023 з ОСОБА_2 має право на використання торговельної марки «ANDI» за заявою на реєстрацію від 24.07.2023 року № m20231314. (а.с.15-16).

Враховуючи, що 24.07.2023 подана заява на реєстрацію торгівельної марки «ANDI», наявність ліцензійного договору, за яким позивачу належить право використання торгівельної марки, про що повідомлено відповідача, не надання апелянтом доказів про відмову у видачі свідоцтва на торгівельну марку, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем надано необхідний пакет документів для погодження паспорту вивіски .

Відтак відмова відповідача у погодженні паспорту вивіски з підстав відсутності серед поданих позивачем документів свідоцтва на торговельну марку є протиправною.

Доводи апелянта щодо обов`язкового розміщення вивіски державною мовою за відсутності свідоцтва про право власності на знак колегія суддів відхиляє, оскільки права, що випливають із свідоцтва, в тому числі право використання знаку у поданому вигляді, діють від дати подання заявки на знак для товарів і послуг.

Водночас, відповідно до ст. 42 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної" торговельні марки (знаки для товарів і послуг) використовуються у тому вигляді, в якому їм надана правова охорона, що узгоджується з п.4.2. 4 Правил.

Отже, за наведених обставин дотримання позивачем вимог щодо розміщення інформації на вивісці державною мовою не вимагається.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у погодженні паспорту вивіски «ANDI ОДЯГ&ВЗУТТЯ» з урахуванням надання останнім копії заяви на отримання свідоцтва на торгівельну марку.

Як наслідок, вірним є висновок суду першої інстанції, що відмовляючи позивачу у погодженні паспорту вивіски, відповідач діяв не в межах, не на підставі та не в спосіб, встановлений чинним законодавством.

Щодо витрат на правову допомогу та доводів апеляційної скарги про неспівмірність стягнутої судом першої інстанції суми .

Відповідно до ч. 1 ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За частиною 3 ст. 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів частин 1-5 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Так, ч. 7 ст. 139 КАС України, передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Виходячи з положень ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи. Водночас, дії сторони щодо досудового вирішення спору підлягають врахуванню лише у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 27.01.2022 по справі № 813/2241/18.

Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Судом встановлено, що представництво інтересів ФОП ОСОБА_1 здійснювалося адвокатом Кундас В.А. на підставі договору про надання професійної правничої допомоги від 20.07.2023.

Додатком 1 від 20.07.2023 (замовлення на надання правничої допомоги) до договору про надання правничої допомоги від 20.07.2023 року сторони погодили вартість правничої допомоги та види правничої допомоги (а.с.12).

Зокрема відповідно до замовлення на надання правничої допомоги, вартість таких послуг як:

- зустріч (онлайн) та усна консультація Клієнта щодо порядку, строків та результатів звернення до суду із позовною заявою за позовом Клієнта до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради про визнання протиправної відмови у погодженні паспорту вивіски магазину «ANDI», розташованого за адресою м. Суми, вул. Іллінська 12; ознайомлення з документами по суті питання Клієнта; пропозиції щодо надання правничої допомоги із вказівкою кількісно-якісних показників складає 1000 грн./год.;

- представництво та захист інтересів Клієнта в суді будь-якої інстанції шляхом подання заяв/клопотань в електронній формі або в інший спосіб на вибір адвоката; юридична експертиза документів у ході судового розгляду справи за позовом Клієнта до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради про визнання протиправної відмови Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради у погодженні паспорту вивіски магазину «ANDI», розташованого за адресою м. Суми, вул. Іллінська 12; підготовка та подача позовної заяви за позовом Клієнта до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради про визнання протиправної відмови у погодженні паспорта вивіски магазину «ANDI», розташованого за адресою м. Суми, вул. Іллінська 12, підготовка та подача заяв з процесуальних питань - 1600 грн./год.

Адвокатом в межах Договору надано позивачу наступні послуги:

- зустріч (онлайн) та усна консультація Клієнта щодо порядку, строків та результатів звернення до суду із позовною заявою за позовом Клієнта до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради про визнання протиправної відмови у погодженні паспорту вивіски магазину «ANDI», розташованого за адресою м. Суми, вул. Іллінська 12; ознайомлення з документами по суті питання Клієнта; пропозиції щодо надання правничої допомоги із вказівкою кількісно-якісних показників - 2 год - 2 000,00 грн;

- представництво та захист інтересів Клієнта в суді будь-якої інстанції шляхом подання заяв/клопотань в електронній формі або в інший спосіб на вибір адвоката; юридична експертиза документів у ході судового розгляду справи за позовом Клієнта до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради про визнання протиправної відмови Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради у погодженні паспорту вивіски магазину «ANDI», розташованого за адресою м. Суми, вул. Іллінська 12; підготовка та подача позовної заяви за позовом Клієнта до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради про визнання протиправної відмови у погодженні паспорта вивіски магазину «ANDI», розташованого за адресою м. Суми, вул. Іллінська 12, підготовка та подача заяв з процесуальних питань - 4 год - 6 400,00 грн, що підтверджується актом про надання професійної правничої допомоги від 14.11.2023 (зв.б. а.с. 12).

Позивачем сплачено адвокату кошти у загальній сумі 8 400,00 грн., що підтверджується квитанцією від 14.11.2023 № 5 (а.с. 13).

Так, позивач просив суд відшкодувати витрати на правову допомогу в розмірі 8 400,00 грн, проте судом першої інстанції заява задоволена частково та стягнуто на користь позивача 4 000 грн виходячи з критеріїв співмірності, обґрунтованості та доцільності таких витрат.

Суд першої інстанції зазначив, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. При цьому, вказував, що мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим вважав, що з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, суд може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

За висновками суду першої інстанції, такі види послуг адвоката, як зустріч (онлайн) та усна консультація Клієнта щодо порядку, строків та результатів звернення до суду із позовною заявою; ознайомлення з документами по суті питання Клієнта; пропозиції щодо надання правничої допомоги із вказівкою кількісно-якісних показників; юридична експертиза документів у ході судового розгляду справи не є окремими процесуальними діями, а є діями, що направлені на досягнення одного результату, яким в даному випадку є складання та подання до суду позовної заяви.

Також судом першої інстанції враховано, що хоча обумовлення такого розміру судових витрат на правничу допомогу відповідає досягнутим домовленостям між позивачем та адвокатом у договорі про надання правової допомоги та складеному на його виконання акті приймання-передачі виконаних робіт, відповідає їх потребам та інтересам, однак заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не відповідає критеріям співмірності та справедливості.

Отже, враховуючи складність справи, її розгляд у порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання, наявність подібних справ, обсяг та якість виконаних адвокатом робіт, витрачений час, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність зменшення заявленої до відшкодування суми витрат.

Колегія суддів зауважує, що надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинні бути доведені стороною справі.

Крім того, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 02.08.2022 у справі № 640/14930/20.

З оскаржуваного рішення слідує, що наведене вище прийнято судом першої інстанції до уваги та належно враховано. Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо часткового задоволення клопотання позивача та стягнення 4 000,00 грн витрат на правову допомогу.

Доводи скаржника про відсутність відомостей у документах на підтвердження наданих адвокатом послуг з правової допомоги щодо часу, витраченого на їх виконання, колегія суддів відхиляє, оскільки від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів кількості часу, витраченого фахівцем в галузі права.

Інших обґрунтувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо співмірності погоджених до відшкодування судових витрат із обсягом виконаних адвокатом робіт апеляційна скарга не містить, так само як і не містить розрахунку суми витрат, які, за позицією відповідача, є належними до відшкодування, а зводяться фактично до цитування норм процесуального права, що регулюють спірні правовідносини. Суд апеляційної інстанції таких обставин також не встановив.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 316, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 по справі № 480/12187/23 - в частині задоволення позову та розподілу судових витрат залишити без змін..

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді О.В. Присяжнюк Т.С. Перцова