Справа № 260/3646/24
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2024-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 серпня 2024 рокум. Ужгород№ 260/3646/24

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просив: 1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонд України в Запорізькій області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком; 2) визнати протиправними та скасувати рішенням про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонд України в Запорізькій області №38 від 02.05.2024 року; 3) зобов`язати Головного управління Пенсійного фонд України в Запорізькій області зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, в періоди роботи з 27.02.1984 по 27.02.1986 роки, з 03.1994 по 05.1994 роки, та період роботи згідно трудової книжки колгоспника від 01.11.1976 роки; 4) зобов`язати Головного управління Пенсійного фонд України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію з 11 дня після подачі відповідної заяви до відповідача.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що після досягнення пенсійного віку він звернувся до ГУ ПФУ в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком, однак у задоволенні такої було відмовлено з огляду на недостатність страхового стажу. Так, до такого не було зараховано окремі періоди роботи з тих мотивів, що записи про трудову діяльність внесені до трудової книжки з порушенням законодавчих вимог. Зазначає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на керівника підприємства, а тому невиконання таких вимог не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.06.2024 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.

25 червня 2024 року 3-я особа подала до суду відзив на позов №0700-0902-8/39230 від 21.06.2024, в якому проти заявлених позовних вимог заперечила та просила у задоволенні позову відмовити, аргументуючи безпідставністю такого. Зокрема, зазначила, що в ході розгляду поданої позивачем заяви про призначення пенсії було встановлено окремі недоліки заповнення трудової книжки, що виключають можливість зарахування таких періодів трудової діяльності до страхового стажу позивача. Окрім того, позивачем не було долучено довідку про встановлення мінімуму та відпрацьованих вихододнів.

27 червня 2024 року відповідач подав через особистий електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» відзив на позов, в якому у задоволенні позову просить відмовити з мотивів безпідставності такого. Так, звертає увагу суду на те, що записи №№6 та 15 в трудовій книжці позивача не відповідають положенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, тому відсутні законні підстави врахувати спірні періоди роботи. При цьому позивачем не було надано уточнюючі довідки для підтвердження спірних періодів роботи. Окрім того, зазначає, що законодавство передбачає можливість зарахування періоду роботи в колгоспі у разі виконання трудового мінімуму за фактично відпрацьований час. Однак в трудовій книжці позивача не дооформлено записи про встановлений мінімум трудової участі та кількість відпрацьованих трудоднів в колгоспі.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, розглянувши доводи сторін, наведені ними в письмових заявах, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 25 квітня 2024 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі ГУ ПФУ в Закарпатській області) із заявою про призначення пенсії за віком.

Вказана заява позивача, відповідно до принципу екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань, була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - ГУ ПФУ в Запорізькій області), яке рішенням №38 від 02.05.2024 відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Так, відповідно до такого рішення страховий стаж ОСОБА_1 становить 13 років 11 місяців 20 днів, при необхідному 15 років. При цьому до страхового стажу не зараховано період роботи з 27.02.1984 по 27.08.1986, оскільки відсутнє найменування посади керівника або уповноваженої особи, підписом якої завірено запис про звільнення; з 03.1994 по 05.1994, оскільки відсутній запис про звільнення з роботи; період роботи згідно з трудовою книжкою колгоспника від 01.11.1976, оскільки в трудовій книжці не повністю дооформлені записи про встановлений мінімум трудової участі та кількість відпрацьованих трудоднів в колгоспі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням органу Пенсійного фонду України, вважаючи його таким, що порушує передбачене законодавством право на пенсію, ОСОБА_1 звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Ст. 46 Конституції України також передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Питання виникнення та реалізації права громадян на пенсійне забезпечення врегульоване положеннями Законів України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058) (в редакціях, чинних на момент прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Згідно ч. 3 ст. 26 Закону №1058 у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року.

Під «страховим стажем» згідно ч. 1 ст. 24 Закону №1058 розуміють період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №1058, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058).

Згідно до ч. 1 ст. 56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Положеннями ст. 62 Закону №1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вказане кореспондується також з положеннями п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993р. (далі Інструкція) та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 р.

П. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» визначено, що заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції, до трудової книжки вносяться наступні відомості: про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно п. 2.3 Інструкції записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Відповідно до п. 2.14 Інструкції, у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (2.4 Інструкції).

Вказане кореспондується також з положеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162 (що була чинна на момент видачі трудової книжки НОМЕР_1 від 21.09.1979).

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що позивач при зверненні за призначенням пенсії подав, в тому числі трудову книжку НОМЕР_1 від 21.09.1979, в якій наявні відомості про прийняття ОСОБА_1 27 лютого 1984 року на роботу водієм 3 класу в Спеціалізовану пересувну механізовану колону №6 Будівельно-монтажного тресту «Кримрадгоспвинбуд» та звільнення з такої 27 серпня 1986 року. Вказані відомості завірені печаткою підприємства та підписом відповідальної особи.

Свою відмову зарахувати такий період роботи до страхового стажу позивача ГУ ПФУ в Запорізькій області аргументує відсутністю найменування посади керівника або уповноваженої особи, підписом якої завірено запис про звільнення.

Поряд з цим, суд вважає, що такий недолік заповнення трудової книжки не може слугувати підставою для не зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу особи, оскільки з відповідних записів трудової книжки можна достеменно встановити місце, посаду та період роботи, номер та дату розпорядчого документа, на підставі якого зроблено відповідний запис. Відомості про прийняття та звільнення з роботи зроблені акуратно, кульковою ручкою, завірені підписом уповноваженої особи та печаткою підприємства.

Доказів визнання недостовірними записів у трудових книжках щодо даного періоду роботи відповідачем суду не надано.

При цьому суд зазначає, що обов`язок щодо повноти та правильності внесення до трудової книжки даних покладено на роботодавця, тобто на підприємство, де працював позивач.

Отже працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів уповноваженою особою і, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини уповноваженого органу не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Така правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а.

З аналізу наведених норм суд вважає, що оскільки відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, незначні недоліки у заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового стажу позивача.

Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення такої.

Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

З огляду на зазначене суд вважає, що період роботи ОСОБА_1 в Спеціалізованій пересувній механізованій колоні №6 з 27.02.1984 по 24.08.1986 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача при вирішенні питання призначення пенсії.

Стосовно відмови зарахувати період роботи з березня по травень 1994 року суд зазначає наступне.

Як вбачається з трудової книжки НОМЕР_1 від 21.09.1979 така містить запис №14, відповідно до якого в березні (без зазначення конкретної дати) 1994 року ОСОБА_1 було прийнято тимчасово на роботу на посаду водія підприємства «Пікфор» на підставі контракту від березня 1994 року. В свою чергу відповідно до запису №15, укладений контракт був розірваний. Жодних відомостей про точну дату розірвання контракту такий запис не містить.

Нормами п. 2.14 Інструкції визначено, що у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 пишеться: «Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво» із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у «Єдиній державній класифікацій професій всіх категорій працівників на підставі міжнародних стандартів».

Відповідно до п. 2.26 Інструкції, записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Згідно п. 2.27 Інструкції запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

На думку суду, вказані вище відомості є суттєвими для зарахування певного періоду роботи до страхового стажу працівника, оскільки за відсутності таких орган Пенсійного фонду України не зможе точно обрахувати тривалість страхового стажу та перевірити їх достовірність за допомогою наявних у його розпорядженні механізмів та засобів.

Дослідивши вищезазначені записи трудової книжки, суд вважає, що такі не відповідають вимогам Інструкції, оскільки в таких відсутні точні відомості про повне найменування підприємства, до якого позивача було прийнято за контрактом, а нечіткість відтиску печатки не дозволяє ідентифікувати таке. Більше того, в записах відсутня точна дата початку та закінчення контракту.

Хоча суд погоджується з доводами ОСОБА_1 , що відповідальність за порядок ведення трудових книжок лежить на роботодавцю, однак вважає, що позивач також повинен докласти певних зусиль для підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії у разі неможливості встановити такий за відомостями, наявними в трудовій книжці.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Абз. 2 п. 1 розділу І Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно п. 2 розділу І Порядку у разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 3 розділу ІІ Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження стажу роботи приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Незважаючи на відсутність у трудовій книжці ОСОБА_1 необхідних відомостей про період роботи з 03.1994 по 05.1994, позивач жодних документів, передбачених Порядком до органу Пенсійного фонду України або до суду не надав, як і не заявляє про можливість підтвердження спірного періоду роботи показами свідків.

З огляду на зазначене суд вважає правомірною відмову ГУ ПФУ в Запорізькій області зарахувати такий період до страхового стажу ОСОБА_1 , а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Стосовно періоду роботи за трудовою книжкою колгоспника суд зазначає наступне.

Як було зазначено вище, положеннями ст. 62 Закону №1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вказане кореспондується також з положеннями постанови Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 р. №310 «Про трудові книжки колгоспників» (далі Постанова №310) та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (далі Порядок).

Згідно п. 5 Постанова №310 в трудову книжку колгоспника вносяться, в тому числі, відомості про трудову участь, а саме: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві, та стан його виконання.

З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні за призначенням пенсії подав, в тому числі трудову книжку колгоспника від 01.11.1976, в якій наявні відомості про періоди роботи ОСОБА_1 з 01 квітня 1977 року по 04 травня 1977 року та з 28 травня 1979 року по 31 серпня 1979 року в колгоспі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », в тому числі із зазначенням кількості відпрацьованих людиноднів за рік, встановленого мінімуму трудоднів за рік, розміру нарахованої заробітної плати за рік. Відповідні записи завірені підписом голови колгоспу, а також печаткою колгоспу.

Відповідно до відомостей трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 встановлений мінімум виконував.

Відмовляючи зарахувати періоди роботи за трудовою книжкою колгоспника, відповідач посилається на те, що в такій не повністю дооформлені записи про встановлений мінімум трудової участі та кількість відпрацьованих трудоднів в колгоспі.

Проте проаналізувавши записи трудової книжки колгоспника, копія якої наявна в матеріалах відмовної пенсійної справи, суд таких недоліків не встановив.

За правилами, встановленими ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Разом з тим, нормами ч. 2 ст. 77 КАС України обов`язок доказування в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на відповідача.

Суд відхиляє посилання відповідача на необхідність підтвердження такого періоду роботи уточнюючими довідками, оскільки згідно п. 3 Порядку для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи, тільки у разі відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи

Тобто, за приписами наведеної норми уточнюючі довідки для підтвердження стажу роботи необхідно надавати лише в разі, коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 21 березня 2019 року у справі №227/4564/16-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В свою чергу в трудовій книжці колгоспника ОСОБА_1 наявні всі необхідні відомості. З огляду на вищенаведене період роботи ОСОБА_1 за трудовою книжкою колгоспника також підлягає зарахуванню до його страхового стажу.

Таким чином, рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області №38 від 02.05.2024 є протиправним та підлягає скасуванню.

Разом з тим, не підлягає задоволенню позовна вимога про визнання протиправними дій відповідача, оскільки права позивача порушені саме рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області №38 від 02.05.2024, а скасування такого є, в даному випадку, достатнім для забезпечення належного їх захисту.

Отже, з огляду на встановлене за результатами розгляду даної справи право позивача на зарахування до страхового стажу періодів трудової діяльності за трудовою книжкою колгоспника та за період з 27.02.1984 по 27.08.1986 за трудовою книжкою НОМЕР_1 , суд вважає, що такий є достатнім для призначення пенсії за віком.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону №1058, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Хоча позивач просить суд зобов`язати призначити йому пенсію через 11 днів після подачі відповідної заяви, проте враховуючи положення ст. 45 Закону №1058, ч. 2 ст. 9 КАС України та встановлені обставини справи, суд вважає за можливе зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області, як орган, що розглядав питання можливості призначення позивачу пенсії, призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, 23 березня 2024 року.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (місцезнаходження: пр-т Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69057, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місцезнаходження: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ), про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішенням про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонд України в Запорізькій області №38 від 02.05.2024 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонд України в Запорізькій області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії, періоди роботи з 27.02.1984 по 27.02.1986 роки за трудовою книжкою НОМЕР_1 від 21.09.1979 та період роботи згідно з трудовою книжкою колгоспника від 01.11.1976 роки.

4. Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонд України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 23 березня 2024 року.

5. В решті позову відмовити.

6. Стягнути із бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (місцезнаходження: пр-т Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69057, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) 605,60 грн. (Шістсот п`ять гривень 60 коп.) судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяР.О. Ващилін