Справа № 360/938/24
Суддя: А.Г. Секірська
Дата ухвалення: 2024-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

30 серпня 2024 рокум. ДніпроСправа № 360/938/24

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Секірська А.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) клопотання адвоката Попова Дмитра Валентиновича в інтересах ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

14.08.2024 на адресу Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов адвоката Попова Дмитра Валентиновича в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23.02.2022 № 43 Про припинення контракту про проходження військової служби у Національній гвардії України та виключити зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення: головного сержанта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

поновити головного сержанта ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 на службі в військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаді посаду санітарного інструктора 5 патрульної роти стрілецького батальона військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

стягнути з військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.02.2022 р. по дату винесення судового рішення, без урахування податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Ухвалою суду від 19.08.2024 позовну заяву залишено без руху, позовну заяву адвоката Попова Дмитра Валентиновича в інтересах ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без руху, запропоновано позивачу (представнику позивача) протягом 10-ти (десяти) календарних днів з дати отримання цієї ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання суду через підсистему (модуль) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи Електронний суд зі скріпленням електронним підписом учасника справи (його представника) заяви про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням та документальним підтвердженням наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду.

27.08.2024 на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, представник позивача надав клопотання про поновлення строку звернення до суду, обґрунтоване таким.

ОСОБА_1 проходила службу в військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 20.10.2010 по 23.02.2022 (дата звільнення зі служби в військовій частині). Займала посаду санітарного інструктора 5 патрульної роти стрілецького батальйона ВЧ НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак, наказом командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23.02.2022 № 43, позивача звільнено з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 5 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» ( у зв`язку з сімейними обставинами або інші поважні причини, якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу, як військовослужбовця-жінку, яка має дитину віком до 18 років ) у запас.

Позивач не погоджується з правомірністю її звільнення та вважає, що її було звільнено Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23.02.2022 р. № 43, на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 5 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» ( у зв`язку з сімейними обставинами або інші поважні причини, якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу, як військовослужбовця-жінку, яка має дитину віком до 18 років) у запас, безпідставно та незаконно, з порушенням норм матеріального права, у зв`язку з чим, вимушена звернутися до суду з цим позовом, для захисту своїх прав та законних інтересів, у зв`язку з наступним.

З 23.02.2022 санітарний інструктор 5 патрульної роти стрілецького батальйону ВЧ НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 знаходилась на стаціонарному лікуванні в ДУ ТМО МВС України по Луганській області з діагнозом «Острий гіпертонічний криз». 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, батальйон військової частини НОМЕР_1 НГУ, який знаходився в м. Рубіжне, Луганської області, де ОСОБА_1 проходила військову службу, поміняв місце своєї дислокації. Про нове місце дислокації керівництво батальйону військової частини НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_1 не повідомило, телефонного зв`язку з керівництвом ВЧ НОМЕР_1 НГУ у ОСОБА_1 не було. 24.02.2024 р. ДУ ТМО МВС України по Луганській області, де лікувалася ОСОБА_1 також переїхав з м. Сєверодонецьк, Луганської області на нове місце дислокації, тому у ОСОБА_1 продовжила лікування самостійно, та не змогла отримати витяг з історії хвороби чи довідку про лікування. У Позивача збереглися тільки фотознімки титульного листа медичної карти стаціонарного хворого та путівки на стаціонарне лікування до ДУ ТМО МВС по Луганській області, виданої позивачу в медичній частині батальйону ВЧ НОМЕР_1 НГУ. З вище зазначених причин продовжити службу в ВЧ НОМЕР_1 НГУ Позивач не зміг.

Ніяких наказів про своє звільнення з ВЧ НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_1 не отримувала, керівництвом військової частини про своє звільнення Позивач ніяк не повідомлялася, справи до військової частини НОМЕР_1 не здавала. Заробітну плату ОСОБА_1 в ВЧ НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 не отримувала з березня 2022 року.

25.03.2024 позивач через свого представника звернулася з адвокатським запитом до командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про надання копій наступних документів: витяга з наказу про звільнення ОСОБА_1 з віськової служби з військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , довідку щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період служби в ВЧ НОМЕР_1 з 01.03.2022 по березень 2024 року.

24.04.2024 від військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 отримано відповідь від 09.04.2024 № 4035/10/2-1989/АЗ, з наданням документів, а саме: витяг з наказу № 43 від 23.02.2024 р. «По стройовій частині», архівна відомость №167 від 05.04.2024 щодо грошового забезпечення ОСОБА_1 за період часу з січня 2022 року по березень 2022 року.

У зв`язку з тим, що в витязі з наказу ВЧ НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 було зазначено причину звільнення ОСОБА_1 як: якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати службу, тобто позивач повинен був написати письмовий рапорт / заяву/ про небажання проводовжити військову службу, представник позивача 29.04.2024 звернувся з адвокатським запитом про надання копії рапорту /заяву/ про небажання подальшого проходження служби та надання документів про те, що позивач 23.04.2024 знаходився на лікарняному та ніякого рапорту на своє звільнення з ВЧ НОМЕР_1 НГУ не писала та до ВЧ НОМЕР_1 НГУ на надавала.

Позивач достовірно дізнався про те, що її було звільнено з військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 тільки після отримання її представником адвокатом Поповим Д.В. витягу з наказу № 43 від 23.02.2022, який на його запит було надіслано йому військовою частиною НОМЕР_1 НГУ 15.04.2024, а доставлено поштою та отримано 24.04.2024 (трекінг укрпошти додається до позовної заяви). До цього моменту витяг з наказу про її звільнення їй ніяким способом не вручався, не надсилався, приказ про її звільнення їй не оголошувався. Як зазначено в витязі з наказу про звільнення позивача, її було звільнено з військової частини НОМЕР_1 НГУ 23.02.2024, тобто в той день, коли вона знаходилась на стаціонарному лікуванні в лікарні з діагнозом: «Гіпертонічний криз» (довідка з лікарні додається).

24.02.2024 після початку вторгнення РФ на Україну було обстріляно батальон військової частини НОМЕР_1 НГУ, який дислокувався в м. Рубіжному Луганської області, де проходила службу ОСОБА_1 , та медичну частину, де лікувалася ОСОБА_1 у м. Сєвєродонецьк, Луганської області. Батальйон ВЧ НОМЕР_1 НГУ змінив місце своєї дислокації, медична частина теж евакуювалася до м. Дніпро, Дніпропетровської області. Про місце дислокації батальйону ВЧ НОМЕР_1 НГУ командування не повідомляло Позивача ніяким способом. Позивач теж згодом виїхав з м. Сєвєродонецька до м. Дніпра, де продовжував лікування та не міг зв`язатися з командуванням ВЧ НОМЕР_1 , щоб дізнатися про свій статус та продовжити військову службу.

24.02.2024 Указом Президента України на території України було введено військовий стан, терміном на 1 місяць, який продовжується новими Указами Президента України протягом 2022-2024 років. У зв`язку з чим обмежені права громадян та свобода їх пересування по території України, обмежений зв`язок, періодично не працює інтернет та відсутній мобільний зв`язок на різних територіях України.

Позивач звертався с заявою про незаконне звільнення її з військової частини до правоохоронних органів, але про рішення, прийняте по даній заяві, позивачу так і не було повідомлено (копії заяви та відповідей на неї додаються до заяви). 13.05.2005 представник позивача отримав відповідь з військової частини НОМЕР_1 НГУ про те, що рапорту про звільнення з військової служби, який начебто писав позивач 23.02.2024 не існує, так як рапорт начебто було знищено під час обстрілу військової частини.

Позивач будучи юридично не обізнаним, в умовах дії воєнного стану не зміг самостійно реалізувати своє право на звернення до суду щодо поновлення його порушених прав, та не міг своєчасно звернутися за правовою допомогою до адвоката, так як хворів та знаходився в зоні активних бойових дій.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Так, розуміючи важливість дотримання оптимального балансу між забезпеченням реалізації права особи на доступ до правосуддя та принципом правової визначеності, Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи «Белле проти Франції», «Ільхан проти Туреччини», «Пономарьов проти України», «Щокін проти України» тощо)

Зокрема, аналіз практики ЄСПЛ дозволяє виокремити такі фундаментальні обґрунтування на користь прийняття рішення про поновлення пропущеного строку звернення до суду: 1) рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві; щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права (справа «Белле проти Франції» [4]); 2) не можуть бути встановлені

Обмеження щодо реалізації права на судовий захист у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено; ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (справа «Мушта проти України»); 3) суворе застосування строку без урахування обставин справи може бути непропорційним щодо цілі забезпечення правової визначеності та належного здійснення правосуддя, а також перешкоджати використанню доступних засобів правового захисту (справа «Станьо проти Бельгії»).

На підставі викладеного представник позивача просив суд поновити строк для звернення позивача до Луганського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання протиправним та скасування пункту 2 наказу військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 № 43 від 23.02.2024 та зобов`язанням ВЧ НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 вчинити певні дії..

Розглянувши клопотання представника позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Частиною першою статті 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, яка звертається до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 809/1087/17 та від 22 листопада 2018 року у справі № 815/91/18.

Верховним Судом у постанові від 24.07.2024 у справі № 760/8560/21 зроблено висновок:

«..Непереборною силою є надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила характеризується двома ознаками. По-перше, це зовнішня до діяльності особи обставина, яку вона хоча і могла передбачити, але не могла попередити. До таких обставин, як правило, відносяться стихійні лиха (землетрус, повінь, пожежі тощо) та соціальні явища (війни, страйки, акти владних органів тощо). По-друге, ознакою непереборної сили є її надзвичайність, що означає, що це не є звичайною обставиною, яка хоча і може спричинити певні труднощі для особи, але не виходить за певні розумні рамки, тобто це має бути екстраординарна подія, яка не є звичайною.

Такі висновки наведені в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2024 року у справі № 757/45756/21-ц».

В ухвалі від 19.08.2024 судом було зазначено з посиланням на висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.07.2024 у справі № 990/156/23, що в межах спірних правовідносин до вимог в частині оскарження наказу про звільнення з військової служби та поновлення на посаді підлягають застосуванню положення частини п`ятої статті 122 КАС України, а до вимог про стягнення середнього заробітку положення статті 233 КЗпП України.

При цьому вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною від вимоги про поновлення на посаді, відповідно, залежить від вирішення спору щодо оскарження наказу про звільнення та поновлення на посаді.

Представником позивача в клопотанні про поновлення строку звернення до суду зазначено, що ОСОБА_1 достовірно дізналася про те, що її було звільнено з військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 тільки після отримання її представником - адвокатом Поповим Д.В. витягу з наказу № 43 від 23.02.2022, який на його запит було надіслано йому військовою частиною НОМЕР_1 НГУ 15.04.2024, а доставлено поштою та отримано 24.04.2024. До цього моменту витяг з наказу про її звільнення їй ніяким способом не вручався, не надсилався, наказ про її звільнення їй не оголошувався.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (частина перша статті 120 КАС України).

Тобто, після отримання відповіді на адвокатський запит 24.04.2024, перебіг строку на звернення до суду почався 25.04.2024 з наступного дня після дати ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки.

Згідно із частиною третьою статті 120 КАС України строк, що визначається місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця цього строку.

Відповідно, місячний строк, визначений частиною п`ятою статті 122 КАС України, закінчується 25.05.2024.

Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день (частина шоста статті 120 КАС України).

25.05.2024 припало на суботу вихідний день, тому останнім днем строку є перший після нього робочий день 27.05.2024.

Позовну заяву подано 12.08.2024 (відповідно до відбитку штампу поштового відділення на конверті), тобто з порушенням місячного строку звернення до суду з цим позовом, визначеного частиною п`ятою статті 122 КАС України.

На виконання вимог ухвали суду від 19.08.2024 представником позивача не наведено жодних обґрунтувань та не надано жодних доказів, які б могли свідчити про об`єктивну неможливість звернення до суду визначений КАС України строк, наявність поважних причин такого пропуску, зважаючи зокрема на отримання в цей період правової допомоги.

Крім того, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 19.08.2024 суд зазначив, що у клопотанні про поновлення строку звернення до суду позивачка не наводить об`єктивних причин, які не давали змоги звернутися за правовою допомогою з березня 2022 року (коли, за словами позивачки, вона припинила отримувати грошове забезпечення) по березень 2024 року (адвокатський запит датовано 25.03.2024), тобто впродовж двох років. При цьому позивачка зазначає, що не отримувала грошове забезпечення з березня 2023 року, тобто фактично розуміла, що може бути звільнена з військової служби та у зв`язку з цим не отримувати грошове забезпечення. Крім того, позивачка не надає доказів того, що нею здійснювалися спроби зв`язку з командуванням військової частини НОМЕР_1 , з іншими знайомими військовослужбовцями цієї частини з метою з`ясування місцезнаходження, засобів зв`язку військової частини та її служби кадрового забезпечення.

На виконання вимог ухвали суду від 19.08.2024 представником позивача долучено заяву ОСОБА_1 від 17.08.2023 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони східного регіону про зобов`язання внести до ЄРДР відомості про вчинене кримінальне правопорушення відносно ОСОБА_1 , що має ознаки складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 172, ч.1 ст. 366 Кримінального кодексу України; розпочати досудове розслідування у формі попереднього слідства, з підстави вчинення правопорушення відносно ОСОБА_1 , що має ознаки складу злочину, передбаченого ч.1 ст.172, ч.1 ст. 366 КК України; визнати ОСОБА_1 потерпілою особовою у кримінальному провадженні.

У цій заяві позивачкою зазначено таке:

«Так, 23.02.2022 я об 11:40 потрапила до лікарні ДУ «ТМО УМВС України по Луганській області» за адресою: місто Сєвєродонецьк, вулиця Ломоносова, будинок 19, у терапевтичне відділення з діагнозом ГХ ІІ ст.криза. Знаходилась на лікуванні у стаціонарі. Коли почалося повномасштабне вторгнення РФ в Україну, а саме 24.02.2022, мене відпустили додому та сказали бути на телефонному зв`язку. Два тижні я знаходилась вдома, мені зателефонували з полка з бухгалтерії та попросили продиктувати номер посвідчення УБД, так як я звільнена за власним бажанням та повідомили мене, що рапорт мій передали до відділу кадрів. Рапорт я не писала. Мені зателефонували зі штабу 28.02.2022, а саме ОСОБА_2 та вимагала передати фото посвідчення УБД.

Після чого на мій банківський рахунок прийшли кошти, а саме розрахунок при звільненні та кошти не всі були виплачені, а також мені не було надано направлення на ВЛК...».

Тобто, зміст заяви ОСОБА_1 від 17.08.2023 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони східного регіону свідчить, що про звільнення вона дізналася у лютому 2022 року, при цьому у серпні 2023 року звернулася з заявою до органів прокуратури стосовно незаконного звільнення, що жодним чином не перешкоджало зверненню до суду, тобто не може розцінюватися як поважна причина пропуску строку, визначеного частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 КАС України).

КАС України не пов`язує право суду поновити пропущений строк звернення до адміністративного суду з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Таким чином, у кожному випадку, суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та робить висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.

Таким чином, представником позивача не наведено жодних обґрунтувань та не надано жодних доказів, які б могли свідчити про об`єктивну неможливість звернення до суду у визначений КАС України строк як з березня 2022 року, коли позивач з її слів припинила отримувати грошове забезпечення та, виходячи зі змісту заяви до органів прокуратури від 17.08.2023, дізналася про звільнення, так і з 25.04.2024 (після отримання 24.04.2024 відповіді на адвокатський запит та копії наказу про звільнення), зважаючи на те, що з березня 2024 року позивач отримувала правову допомогу (адвокатський запит направлено у березні 2024 року).

Пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Згідно із пунктом 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відтак, суд не знаходить підстав для визнання поважними пропуску строку звернення до суду із цим позовом, як наслідок - відмовляє у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду та повертає позовну заяву позивачеві.

Відповідно до частини восьмої статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 123, 169, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Позов адвоката Попова Дмитра Валентиновича в інтересах ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, позивач має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та підлягає оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяА.Г. Секірська