Справа № 160/7835/24
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2024 рокуСправа №160/7835/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №00009222/11-28-04-08 від 11.12.2023р., -

УСТАНОВИВ:

26.03.2024р. через систему «Електронний суд» Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» звернулося з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області та просить:

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 11.12.2023р. №00009222/11-28-04-08 на суму 15734,54 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вищезазначене податкове повідомлення-рішення про застосування до нього штрафу у розмірі 15734,54 грн. суперечить вимогам чинного законодавства України, прийняте з порушенням норм Податкового кодексу України, а саме: акт перевірки від 30.11.2023р. за №9365/11-28-04-08/14309787, що був підставою для його прийняття, на адресу підприємства не надходив внаслідок чого підприємство було позбавлено можливості подати заперечення на вказаний акт перевірки та додаткові документи і пояснення у відповідності до вимог п.86.7 ст.86 ПК України; у оспорюваному податковому повідомленні-рішенні відсутня інформація про обґрунтовані підстави для визначення (нарахування) грошового зобов`язання, що повинен сплатити платник податків, обставини, які пом`якшують, обтяжують або звільняють від відповідальності, обставини вчинених правопорушень, які відображені в акті перевірки, період вчинення порушення, інформація про надання або не надання позивачем заперечень, письмових пояснень та додаткових документів, посилання на норму щодо строків сплати грошового зобов`язання, порушення якої встановлено, підстава Податкового кодексу України для застосування штрафної санкції, кількість затримки календарних днів сплати, розмір штрафної санкції (%). Зазначені обставини, на думку позивача, не дають йому можливості ідентифікувати порушення внаслідок якого до нього було застосовано штрафну санкцію відповідно до оспорюваного податкового повідомлення-рішення, тому вважає, що таке рішення є протиправним і підлягає скасуванню (а.с.1-4).

Ухвалою суду від 15.04.2024р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами на 14.05.2024р. у відповідності до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано, зокрема, відповідача надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України; надати докази на підтвердження оформлення оспорюваного ППР з дотриманням процедури його оформлення, встановленої податкових законодавством, виходячи з вимог ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.41).

Наведена ухвала суду разом з позовом була отримана, зокрема, відповідачем у системі Електронний суд через його електронний кабінет 27.03.2024р. (адміністративний позов), 15.04.2024р. (ухвала суду), що є належним повідомленням учасників справи виходячи з вимог ст.18 Кодексу адміністративного судочинства України, про що свідчать довідки про доставку електронного листа до електронного кабінету відповідача, наявні в матеріалах справи (а.с.45-46).

На виконання вищенаведеної ухвали суду, 24.04.2024р. відповідачем до канцелярії суду було подано відзив на позов, у якому відповідач просив у задоволенні даного адміністративного позову позивачеві відмовити у повному обсязі посилаючись на те, що до функцій контролюючого органу належить, зокрема, адміністрування своєчасності, достовірності та повноти нарахування і сплати податків, зборів платежів до бюджетів згідно до ст.19-1 ПК України. За результатами камеральної перевірки щодо порушення правил (термінів) сплати (перерахування) податків, платежів, зборів встановлено, що позивачем порушено граничні терміни сплати узгоджених податкових зобов`язань, визначених у податковій декларації з екологічного податку (додаток №3) на території Петрівської територіальної громади (UА0063919) на суму 157345,40 грн. На підставі встановленого порушення за даними інформаційно-комунікаційної системи «Податковий блок» складено акт про результати камеральної перевірки щодо порушення правил (термінів) сплати (перерахування) узгодженої суми податкового зобов`язання з екологічного податку від 30.11.2023р. №9365/11-28-04-08/14309787. Заперечення на вказаний акт до контролюючого органу не надходили. За результатами висновків згаданого акту перевірки на підставі п.124.1 ст.124 ПК України було прийнято оспорюване податкове повідомлення-рішення про зобов`язання сплатити штраф (в розмірі 10% несвоєчасно сплаченого узгодженого грошового зобов`язання) в сумі 15 734,54 грн. Вказане рішення було отримане позивачам 20.12.2023р. згідно з рекомендованим повідомленням про вручення. Також відповідач у відзиві на позов зазначив і про те, що заява про неможливість своєчасного виконання податкового обов`язку у порядку підтвердження можливості чи неможливості виконання таким платником обов`язків, визначеному у п.п.69.1 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, позивачем до контролюючого органу не подавалась (а.с.47-49).

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно довідки відділу управління персоналом суду №228 від 23.07.2024р., суддя Конєва С.О. перебувала у черговій відпустці у період з 26.07.2024р. по 31.08.2024р. (а.с.67).

Ухвалою суду від 02.09.2024р. строк розгляду даної справи був продовжений у відповідності до ст.121 Кодексу адміністративного судочинства України до 02.09.2024р. (а.с.68).

Враховуючи викладене, рішення у даній справі приймається судом 02.09.2024р., тобто, у межах строку, визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до ч.8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» зареєстроване як юридична особа за адресою: Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Горького, 2, є платником екологічного податку до бюджету, перебуває на обліку у Головному управлінні ДПС у Кіровоградській області (Петрівська ДПІ), що підтверджується інформацією, яка міститься у копіях податкової декларації з екологічного податку, наявних у справі (а.с.6-7,9-10, 62-63).

16.01.2021р. позивачем до контролюючого органу було подано Податкову декларацію з екологічного податку за 4 квартал 2020 року, у якій позивачем самостійно було визначене грошове зобов`язання (за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах) у сумі 1400280,00 грн. та вказану декларацію було прийнято за № згідно з Квитанцією №2 (а.с.6-11, 62-63).

30.11.2023р. на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 ст.75, п.76.2 ст.76 ПК України посадовою особою контролюючого органу була проведена камеральна перевірка щодо порушення термінів сплати (перерахування) податків, зборів, платежів з екологічного податку за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах, за результатами якої був складений акт №9365/11-28-04-08/14309787 (а.с.59-60).

За висновками наведеного акту видно, що в результаті проведення камеральної перевірки встановлено порушення відповідно до п.57.1 ст.57 ПКУ законодавчо встановленого терміну сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з екологічного податку за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах, а саме: за розрахунком №3 до податкової декларації з екологічного податку № від 16.01.2021р. сума грошового зобов`язання 157345,40 грн. з граничним терміном сплати 20.02.2021р. фактично була сплачена позивачем 01.06.2023р., тобто, з простроченням на 832 дні, відповідальність за вчинення вказаного порушення, передбачена п.120.2 ст.120, п.124.1 ст.124 ПК України у вигляді штрафу у розмірі 10% від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання, що підтверджується змістом копії наведеного акту, наявного у справі (а.с.59-60).

На підставі згаданого вище акту камеральної перевірки, посадовою особою контролюючого органу 11.12.2023р. було прийняте податкові повідомлення-рішення, форми «Ш» №00009222/11-28-04-08 за змістом якого видно, що відповідно до ст.124 ПК України за порушення правил сплати (перерахування) грошового зобов`язання, а саме: за затримку сплати грошового зобов`язання за податковою декларацією № від 16.01.2021р. (надходження від розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах) у сумі 157345,40 грн. на 832 дні (сплата відбулася 01.06.2023р., замість 20.02.2021р.), до позивача застосовано штраф у розмірі 10%, що становить 15734,54 грн., що підтверджується копією наведеного податкового повідомлення-рішення та розрахунком штрафних санкцій, що є додатком до нього (а.с.16-18,55, 61).

Зазначене податкове повідомлення-рішення позивачем було оскаржене в адміністративному порядку шляхом подання скарги до податкового органу вищого рівня за результатами розгляду якої ДПС України було прийнято рішення від 20.02.2024р. №4364/6/99-00-06-03-01-06 за яким вищенаведене податкове повідомлення-рішення було залишене без змін, а скарга позивача без задоволення, що підтверджується змістом копії наведеного рішення, наявного у справі (а.с.22-26,56-58).

Правомірність прийняття відповідачем вищенаведеного податкового повідомлення-рішення №00009222/11-28-04-08 від 11.12.2023р., є предметом спору у цій справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, проаналізувавши норми чинного законодавства України, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору у сукупності з наданими доказами, суд виходить з наступного.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (пункт 1.1. статті 1 ПК України).

За приписами п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків.

Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки п.75.1 ст.75 ПК України.

У відповідності до вимог п.п.75.1.1 п. 75.1 ст.75 ПК України передбачено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.

Предметом камеральної перевірки також може бути, зокрема, своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Згідно до вимог п.76.1 ст.76 ПК України установлено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення.

Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Таким чином, із аналізу наведених чинних приписів слідує, що камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених пунктом 75.1 статті 75 ПК України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника.

При цьому, будь-якого окремого рішення для проведення даного виду перевірки не вимагається, оскільки подання платником податків податкової звітної документації автоматично виступає юридичним фактом для перевірки її достовірності.

У зв`язку з набранням чинності з 01 січня 2017 року змін до Податкового кодексу України (Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21 грудня 2016 року №1797-УІІІ), зокрема, і до ст.75 були внесені зміни, за якими предметом камеральної перевірки може бути своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання, у тому числі і екологічного податку.

Отже, своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання є предметом камеральної перевірки, яка проводиться виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах податкового органу.

Аналогічні правові висновки узгоджуються і з правовими висновками, які викладені у постанові Верховного Суду від 19.02.2019р. у справі №823/457/18, які є обов`язковими для врахування адміністративним судом у порядку, встановленому ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

А отже, із наведеного аналізу приписів податкового законодавства, а також і судової практики, можна дійти висновку, що повноваження контролюючого органу щодо проведення перевірки з питань своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання платником податків у межах саме камеральної перевірки, закріплені у п.п.75.1.1 п.75.1 ст.75 ПК України, які наведені вище, та позивачем не оспорюються у межах даного спору.

Водночас, досліджуючи питання факту виявленого порушення термінів сплати позивачем узгоджених податкових (грошових) зобов`язань, визначених позивачем самостійно у його податковій декларації з екологічного податку за 4 квартал 2020 року ( за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях або об`єктах), які були предметом камеральної перевірки, що було зафіксовано актом камеральної перевірки від 30.11.2023р. №9365/11-28-04-08/14309787, а також правомірності притягнення платника податків до відповідальності за порушення правил сплати грошового зобов`язання, передбаченої пунктом 124.1 статтею 124 ПК України, суд виходить з такого.

Стаття 67 Конституції України визначає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За правилами пункту 36.1 ст.36 ПК України визначено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Виконанням податкового обов`язку, як передбачено пунктом 38.1 статті 38 ПК України, визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно пункту 49.1 ст.49 ПК України встановлено, що податкова декларація подається за звітний період у встановлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Пунктом 54.1 статті 54 ПК України визначено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Отже, податкові зобов`язання, які самостійно визначені платником у податкових деклараціях, є узгодженими.

Пунктом 57.1 статті 57 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічні приписи містяться і у п.250.2 ст.250 ПК України щодо строків сплати саме екологічного податку.

Аналіз вказаних приписів свідчить про те, що позивач має обов`язок сплачувати узгоджені грошові зобов`язання, визначені ним самостійно у податкових деклараціях, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем подання такої податкової декларації.

Так, судом встановлено, що факт порушення термінів сплати (затримку у сплаті) узгоджених грошових зобов`язань з екологічного податку (за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях або об`єктах) за 4 квартал 2020 року, визначених у податковій декларації № від 16.01.2021р., позивачем у межах даного спору не оскаржується, про що свідчить зміст позову (а.с.1-5).

Також зі змісту акту камеральної перевірки від 30.11.2023р. судом встановлено, що посадовою особою контролюючого органу були виявлені факти сплати грошових зобов`язань з екологічного податку за розміщення відходів у спеціально відведених місцях або об`єктах за наведеною вище податковою декларацією за 4 квартал 2020 року несвоєчасно, не у встановлені податковим законодавством терміни (строки), що визнано порушенням позивачем вимог п. 57.1 ст.57 ПК України за що позивача згідно оспорюваного податкового повідомлення-рішення було притягнуто до відповідальності у вигляді застосування штрафу у розмірах 10% на підставі п.124.1 ст.124 ПК України, що підтверджено змістом наведеного акту перевірки, оспорюваним рішенням та розрахунком штрафних санкцій, що є додатком до нього (а.с.16-18, 55,61).

У контексті оспорюваного застосування варто вказати, що з 1 січня 2021 року набрали чинності положення пункту 79 Закону України від 16 січня 2020 року №446-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» з урахуванням змін, внесених Законом України від 17 грудня 2020 року №1117-ІХ, якими статті 123,124,126 і 128 ПК України фактично викладено в нових редакціях.

За вказаними змінами відповідальність за порушення строків сплати узгодженої суми грошового зобов`язання з 1 січня 2021 року регулюється статтею 124 ПК України.

Так, згідно з пунктом 124.1 цієї статті, передбачено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до пункту 124.2 статті 124 ПК України встановлено, що діяння, передбачені пунктом 124.1 цієї статті, вчинені умисно, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

Пунктами 109.2, 109.3 статті 109 ПК України визначено, що порушення податкового законодавства та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

У випадках, визначених пунктами 123.2-123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2-125-1.4 статті 125-1 цього Кодексу, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи.

А отже, із аналізу вищенаведених приписів податкового законодавства слідує, що у разі застосування контролюючим органом до платника податку штрафу за порушення строків сплати узгодженої суми грошового зобов`язання на підставі п.124.1 ст.124 ПК України встановлення контролюючим органом вини такого платника у вчиненні ним умисного діяння доведенню не потребує, а достатнім є виявлення лише факту допущення платником податків порушення строку сплати такої узгодженої суми грошового зобов`язання.

У постановах від 03 серпня 2023 року у справі №520/22505/21, від 22 серпня 2023 року у справі №520/18519/21, від 5 жовтня 2023 року у справі №520/14773/21, від 16 листопада 2023 року у справі №160/24147/21 Верховний Суд сформував висновки, які дають можливість розмежувати обставини, які утворюють склад правопорушення, за яке платник податків може бути притягнутий до відповідальності на підставі пунктів 124.1, 124.2 або 124.3 статті 124 ПК України.

Так, позиція Верховного Суду, якщо її системазувати, полягає в тому, що відповідальність, передбачена пунктом 124.1 статті 124 ПК України, не пов`язана із встановленням/доведенням вини платника податків у формі умислу у вчиненому діянні (дії або бездіяльності). Для притягнення до фінансової відповідальності платника податків згідно з цією нормою за загальним правилом достатнім є виявлення факту допущення платником податків порушення строку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.

Наведена правова позиція є такою, що узгоджується і з правовою позицією Верховного Суду у його постанові, яка була прийнята більш пізніше, від 23.01.2024р. у справі №160/17160/21, яка є обов`язковою для врахування адміністративними судами згідно до вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

А отже, зазначені висновки, спростовують аргументи позивача з приводу того, що саме контролюючий орган повинен довести вину позивача у вчиненні ним умисного правопорушення (обставин, які пом`якшують, обтяжують або звільняють від фінансової відповідальності), оскільки така вина підлягає доведенню лише при застосуванні до платників податків штрафу на підставі п.124.2, п.124.3 ст.124 ПК України, що підтверджено вищенаведеною правовою позицією.

Разом з тим, як встановлено судом із наявним в матеріалах справи документів, за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням до позивача застосовано штраф за затримку сплати суми грошового зобов`язання з екологічного податку у розмірі 10% на підставі п.124.1 ст.124 ПК України за якою, притягнення позивача до відповідальності можливе за умови виявлення лише факту допущення позивачем порушення строку сплати такої узгодженої суми грошового зобов`язання без встановлення його вини у формі умислу (обставин, які пом`якшують, обтяжують або звільняють від фінансової відповідальності) з урахуванням вищенаведених правових висновків.

Як зазначалося уже вище, факт затримки сплати грошових зобов`язань за поданою податковою декларацією з екологічного податку № від 16.01.2021р. (надходження від розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах) у сумі 157345,40 грн. на 832 дні (сплата відбулася 01.06.2023р., замість 20.02.2021р.), виявлений актом перевірки від 30.11.2023р., позивачем не оспорюється та жодними іншими доказами не спростований.

А отже, із наведених встановлених обставин та аналізу згаданого вище податкового законодавства у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем було вчинене правопорушення щодо затримки термінів (строків) сплати сум узгоджених грошових зобов`язань у сумі 157345,40 грн. за податковою декларацією з екологічного податку № від 16.01.2021р., яке наведене у акті перевірки від 30.11.2023р., тому позивач підлягав притягненню до фінансової відповідальності у вигляді нарахування штрафу у розмірі 10% на підставі п.124.1 ст.124 ПК України.

Разом з тим, що стосується підстав порушення відповідачем процедури проведення перевірки, а саме: не надсилання відповідачем та не надходження на адресу позивача акту перевірки від 30.11.2023р. №9365/11-28-04-08/ НОМЕР_1 , що позбавило позивача права на надання заперечень, що на думку позивача, є процедурним порушенням вимог п.86.7 ст.86 ПК України та підставами для скасування такого податкового повідомлення-рішення, суд зазначає про таке.

Згідно до вимог п.86.4 ПК України встановлено, що акт документальної невиїзної перевірки не пізніше наступного робочого дня після його реєстрації вручається особисто платнику податків чи його представникам або надсилається у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Заперечення по акту перевірки розглядаються у порядку і строки, передбачені пунктом 86.7 цієї статті. Податкове повідомлення-рішення приймається у порядку і строки, передбачені пунктом 86.8 цієї статті.

У разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).

Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки п.86.7 ст.86 ПК України.

А у відповідності до п.86.8 згаданого Кодексу, передбачено, що податкове повідомлення-рішення приймається в порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акту перевірки, та надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Відповідно до вимог п.42.2 ст.42 ПК України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Аналізуючи наведені приписи податкового законодавства, можна зробити висновок, що контролюючий орган має обов`язок направити на адресу платника податків (позивача) рекомендованим листом з повідомленням про вручення акт перевірки, при цьому, податкове повідомлення-рішення за наслідками такої перевірки, може бути прийнято контролюючим органом лише протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платник податків акту перевірки.

Водночас, у випадку, якщо платник податків не згоден з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки йому надано право протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки) подати свої заперечення, які є невід`ємною частиною акта (довідки) перевірки та результатами розгляду яких мають бути враховані під час прийняття податкового повідомлення - рішення.

Указаними вище нормами Податкового кодексу України чітко встановлено строки та порядок прийняття податкових повідомлень-рішень за результатами проведення контролюючим органом, в даному випадку, камеральної перевірки. При цьому, нормами Податкового кодексу України не передбачено права контролюючих органів, відступлення від вказаного порядку чи строків. Винятком неприйняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки, є лише подання таким платником податків заперечення до акта перевірки та/або додаткових документів.

Разом з тим, як встановлено судом, вище зазначених вимог щодо направлення на адресу позивача акту камеральної перевірки від 30.11.2023р. №9365/11-28-04-08/ НОМЕР_1 з дотриманням наведеної процедури контролюючим органом виконано не було.

Докази направлення та отримання вказаного акту перевірки позивачем у спосіб, встановлений ст.42 ПК України, на вимогу ухвали суду від 15.04.2024р. відповідачем також суду не надані.

Також як видно зі змісту акту камеральної перевірки його було складено 30.11.2023р., а зі змісту оспорюваного податкового повідомлення-рішення вбачається, що датою його прийняття є 11.12.2023р.(а.с.16-17,55, 59-60).

Тобто, із наведеного установлено, що між датою складання акту перевірки та датою прийняття оспорюваного рішення сплинуло лише 11 днів, тоді як таке рішення повинно було бути прийнято протягом п`ятнадцяти робочих днів саме з дня, наступного за днем вручення платнику податків акту перевірки згідно до вимог п.86.8 ст.86 ПК України.

Тому дата вручення контролюючим органом позивачеві акту камеральної перевірки від 30.11.2023р. за матеріалами справи судом не встановлена, а відповідачем належними доказами не підтверджена.

Таким чином, із аналізу наведених приписів та встановлених судом обставин у їх сукупності, суд приходить до висновку, що контролюючим органом було допущено порушення процедури прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення, встановленої п.86.7, п.86.8 ст.86 ПК України, а саме: спірне рішення прийняте до спливу строку подачі позивачем заперечень проти висновків акту перевірки, а, відтак, прийняте з порушенням встановлених правил та процедур, прийняте передчасно - без дотримання права позивача на подачу та розгляд його заперечень, що є передумовою для прийняття спірного рішення, у зв`язку з чим є таким, що прийняте з порушенням закону, а тому таке податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню, як передчасно прийняте.

Відповідний правовий висновок узгоджується і з правовим висновком Верховного Суду з приводу наведеного застосування норм пунктів 86.7 та 86.8 статті 86 ПК України у подібних правовідносинах, зокрема, у постановах від 15 січня 2019 року у справі №826/3576/15, від 09 квітня 2019 року у справі №826/19830/16, від 17 лютого 2020 року у справі №808/7101/15, від 28 вересня 2020 року у справі №520/2305/19 та від 17.01.2022р. у справі №640/4983/19, який підлягає застосуванню у даних правовідносинах виходячи з вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до вимог ч.1, ч.4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем у відзиві на позов не наведено жодних обґрунтованих підстав та не надано жодних допустимих і належних доказів, які б свідчили про правомірність прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення з дотриманням вищенаведеної процедури його прийняття, з урахуванням вищенаведених норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини та обставин справи, встановлених судом, які відповідачем жодними доказами не спростовані.

Також судом критично надається оцінка доводам відповідача у відзиві на позов з приводу того, що заперечення на акт перевірки від 30.11.2023р. до контролюючого органу не надходили, оскільки як встановлено судом вище, відповідачем не було направлено на адресу позивача вказаного акту перевірки (таких доказів суду не надано), чим було позбавлено позивача права на надання таких заперечень, що призвело до порушення відповідачем вимог п.86.7, п.86.8 ст.86 ПК України.

Решта доводів та заперечень відповідача щодо виявлених судом процедурних порушень, які мали місце при прийнятті оспорюваного рішення, висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши правомірність прийняття відповідачем оспорюваного податкового повідомлення-рішення, суд приходить до висновку, що встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідач під час його прийняття діяв не у спосіб та не у порядку, передбаченому Конституцією та законами України, без дотримання процедури його прийняття, встановленої п.86.7, п.86.8 ПК України, необґрунтовано, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що при прийнятті оспорюваного податкового повідомлення-рішення, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, були порушені права та інтереси позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання такого рішення протиправним та його скасування.

Окрім того, у даних правовідносинах слід врахувати і рішення Європейського суду з прав людини «Рисовський проти України», у пунктах 70,71 якого зазначено, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову повністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи з наведеного, наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову у повному обсязі, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень відповідача у справі на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем згідно платіжної інструкції №4640 від 05.04.2024р., у розмірі 2422 грн. 40 коп. (а.с.39-40).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 229, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №00009222/11-28-04-08 від 11.12.2023р. задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області №00009222/11-28-04-08 від 11.12.2023р.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Кіровоградській області (25006, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 55; код ЄЛРПОУ 43995486) на користь Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (52200, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Горького, 2; ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422 грн. 40 коп. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 00 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва