Справа № 140/34446/23
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2024-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/34446/23 пров. № А/857/6089/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Смокович В.І.), ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в м.Луцьк 09 лютого 2024 року у справі №140/34446/23 за позовом ОСОБА_1 до Луцького відділу №1 Управління державної міграційної служби України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

22.11.2023 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Луцького відділу №1 Управління державної міграційної служби України у Волинській області, просив:

визнати протиправною відмову у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки замість втраченого;

зобов`язати оформити та видати паспорт громадянина України у формі книжечки змість втраченого відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ та Наказу Міністерства внутрішніх справ України №456 від 06.06.2019.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2024 року в задоволені позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано згоду на внесення стосовно себе інформації до Єдиного державного демографічного реєстру задовго до звернення до суду з даним позовом. Суд першої інстанції вказав, що враховуючи вимоги пунктів 6, 100, 108 Положення, підстави для обміну паспорта у формі ID-картки на паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року відсутні, оскільки з аналізу Положення судом встановлено, що чинним законодавством не передбачено можливість обміну паспорта у формі ID-картки на паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року. Суд першої інстанції зазначив, що паспорт громадянина України оформлюється виключно із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру, до якого вноситься інформація щодо ідентифікації осіб, які звернулися для оформлення такого паспорта (автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі). Суд першої інстанції дійшов висновку, що законна і добровільна видача позивачу паспорта громадянина України у формі ID-картки та внесення інформації щодо позивача до реєстру жодним чином не суперечить нормам Конституції України та Закону України від 01.06.2010 №2297-VI «Про захист персональних даних».

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2024 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що у зв`язку з втратою паспорти громадянин України у формі ID позивач звернувся у Луцький відділ №1 Управління державної міграційної служби України у Волинській області та просив видати паспорт громадянина України у формі книжечки. Скаржник вказує, що разом з заявою подано всі необхідні документи. Скаржник зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги Тимчасовий порядок оформлення та видачі паспорта громадянина України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.06.2019 №456. Скаржник зауважує, що при розгляді справи необхідно враховувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19.09.2018 у зразковій справі №806/3265/17.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що 03.09.2019 позивач подавав заяву-анкету для внесення відомостей в ЄДДР і йому видано паспорт громадянина України у формі пластикової ID-картки, який в подальшому було пошкоджено, а тому у зв`язку з непридатністю до використання такого позивач звернувся до відповідача із заявою від 26.10.2023 про видачу нового паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року. Вважає, що вимоги апеляційної скарги та позовної заяви є безпідставними.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що на підставі заяви - анкети від 03.09.2019 №3803546, поданої ОСОБА_1 до Департаменту ЦНАП у місті Луцьку у Волинській області, Луцьким відділом №1 Управління державної міграційної служби України у Волинській області 08.10.2019 видано ОСОБА_1 паспорт громадянина України у формі пластикової ID-картки, дійсний до 18.10.2023, та повідомлено про присвоєння унікального номеру запису в Єдиному демографічному реєстрі №004031321.

26.11.2023 ОСОБА_1 звернувся у Луцький відділ №1 Управління державної міграційної служби України у Волинській області із заявою, просив у зв`язку з втратою паспорта громадянина України, який видавався у віці 14-ти років у формі пластикової ID-картки, оформити та видати паспорт громадянина України у формі книжечки без використання засобів реєстру.

Листом Луцького відділу №1 Управління державної міграційної служби України у Волинській області від 07.11.2023 повідомлено, що оформивши паспорт вперше ОСОБА_1 надав згоду на обробку персональних даних засобами ЄДДР та у реєстрі вже сформовано УНЗР, який не змінюється при наступних операціях у Реєстрі, а тому підстави для видачі паспорта у формі книжечки відсутні.

Вважаючи таку відмову протиправною, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з таких підстав.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про громадянство України», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, документом, що підтверджує громадянство України, є паспорт громадянина України.

З 06.12.2012 набрав чинності Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 № 5492-VI, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон № 5492-VI) яким визначено правові та організаційні засади видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону №5492-VI єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-комунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи.

Згідно з пунктом «а» частини 1 статті 13 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України і оформлення такого передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру.

Паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій (частина 3 статті 13 Закону №5492-VI).

Особам гарантується право на відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті громадянина України. Таке право реалізується шляхом подання заяви відповідному уповноваженому суб`єкту про внесення або відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук особи до безконтактного електронного носія (частина 4 статті 13 Закону №5492-VI).

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону №5492-VI оформлення, видача, обмін документів, їх пересилання, вилучення, повернення державі та знищення відбуваються в порядку, встановленому законодавством, якщо інше не передбачено цим Законом.

Згідно з частиною 2 статті 16 Закону №5492-VI про втрату або викрадення документа на території України заявник (батьки особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку, або інші її законні представники, представники закладів, які виконують функції опікунів чи піклувальників над особою) зобов`язаний у порядку і строки, визначені законодавством, повідомити уповноваженому суб`єкту, який здійснив видачу документа, та органам Національної поліції, якщо інше не передбачено цим Законом.

Частинами 4 та 6 статті 16 Закону №5492-VI встановлено, що головний обчислювальний центр здійснює автоматизовану перевірку даних, отриманих з бази даних розпорядника Реєстру, формує набори даних та забезпечує виготовлення документів. Рішення про оформлення документа, у тому числі замість втраченого або викраденого, який було оформлено із застосуванням засобів Реєстру, приймається розпорядником Реєстру, Міністерством закордонних справ, ЗДУ, уповноваженим органом з питань цивільної авіації, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах морського і внутрішнього водного транспорту, за результатами ідентифікації заявника.

Замість втраченого або викраденого документа уповноважений суб`єкт, якщо інше не передбачено цим Законом, після встановлення факту видачі раніше такого документа особі, яка заявила про його втрату або викрадення, оформляє та видає новий документ (частина 9 статті 16 Закону №5492-VI).

Згідно з частинами 1, 2, 4 та 5 статті 14 Закону № 5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 21 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частина 4 статті 21 Закону № 5492-VI регламентує, що паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Згідно з пунктами 1-5 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою № 302, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Порядок № 302) паспорт громадянина України (далі - паспорт) є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт. Паспорт оформляється особам, які не досягли 18-річного віку, на чотири роки, а особам, які досягли 18-річного віку, - на кожні 10 років. У разі втрати або викрадення паспорта особі замість втраченого або викраденого оформляється та видається новий паспорт.

Пунктом 10 Порядку № 302 встановлено, що оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Головний обчислювальний центр Реєстру) у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» (далі - Центр).

Перелік документів, які заявник подає для оформлення паспорта замість втраченого або викраденого встановлений у пункті 46 Порядку № 302.

Відповідно до пунктів 49, 50 Порядку № 302 після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється паспорт.

Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру.

Пошук в Реєстрі інформації щодо особи здійснюється за поданими персональними даними (у тому числі тими, що змінилися).

Водночас, за змістом пункту 3 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі Положення №2503-XII) бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Розділ ІІ Положення №2503-XII встановлює порядок видачі та обмін паспорта, передбачає вклеювання до паспорта нових фотокарток при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку, заяви та документи, які для цього слід подати, однак не встановлює порядок заміни втраченого паспорта формі пластикової ID-картки на паспорт книжечку.

Не встановлює такого і Тимчасовий порядок оформлення та видачі паспорта громадянина України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.06.2019 №456, на який покликається скаржник у апеляційній скарзі, адже такий визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року (далі - паспорт) особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року (далі - рішення суду), засвідчене в установленому законодавством порядку, тому не може бути застосований до спірних правовідносин взагалі.

Верховний Суд у постанові від 21 серпня 2020 року під час розгляду адміністративної справи № 260/99/19 вказав, що реалізація волевиявлення громадянина на отримання паспорта, незалежно від форми такого, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства. При цьому дотримання особою певних правил, пов`язаних з процедурою оформлення та видачі паспорта, зокрема щодо дотримання форми заяви, є обов`язковим.

У справі, що розглядається, спірні правовідносини стосуються видачі паспорта у формі книжечки замість втраченого паспорта формі пластикової ID-картки, а тому заява позивача від 26.11.2023 за своєю суттю і формою не є підставою для оформлення паспорта громадянина України, процедура якого визначена Положенням № 2503-XII, у цій заяві позивач не наводить та не доводить жодної з обставин, яка дає правові підстави для обміну паспорту у формі ID-картки на паспорт у формі книжечки.

Більше того, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач самостійно 03.09.2019 звертався із заявою-анкетою щодо внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру для отримання паспорту громадянина України у формі ID-картки та 08.10.2019 отримав паспорт у формі ID-картки НОМЕР_1 .

Отже, за встановлених фактичних обставин справи та наведеного нормативно-правового регулювання, суд апеляційної інстанції доходить висновку щодо відсутності підстав для видачі позивачу паспорта громадянина України зразка 1994 року (у формі книжечки) в контексті правовідносин, що склались у цій справі.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2024 року у справі №260/2992/23.

Не можуть бути застосовані до спірних правовідносин і висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19.09.2018 у зразковій справі №806/3265/17, адже у цій справі відповідач не приймав рішення про відмову позивачу у видачі паспорту у вигляді книжечки з підстав ненадання особою згоди на обробку персональних даних. У зразковій справі правовідносини стосувались майбутнього внесення персональних даних до Реєстру, та предметом розгляду у такій справі було порушене право мати паспорт у альтернативній формі особи, яка не надавала згоду на обробку персональних даних, тоді як у справі, що розглядається персональні дані позивача до Реєстру вже внесені попередньо на підставі його ж заяви від 03.09.2019.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що в межах спірних правовідносин відсутні правові підстави для обміну паспорта у формі ID-картки на паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року, можливість такого обміну наведеними законодавчими нормами не передбачена, а тому висновки суду першої інстанції про відмову в задоволені позову є правильними.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено мотиви відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2024 року у справі №140/34446/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко