Справа № 380/1637/24
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2024-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2024 рокусправа №380/1637/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сидор Н.Т., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі відповідач-2), у якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 30.08.2023 №63 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийняти рішення про призначення позивачу пенсії за віком із зарахуванням до її страхового стажу періодів роботи з 10.11.1981 по 01.11.1995, із 02.11.1995 по 02.09.1988, із 22.10.2001 по 04.12.2001 та періодів отримання виплати допомоги по безробіттю із 26.05.1999 по 16.02.2000 та із 20.03.2000 по 12.05.2000, із врахуванням отриманої за ці періоди часу заробітної плати та допомоги по безробіттю.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що у трудовій книжці містяться всі необхідні записи, які підтверджують трудовий стаж позивача. Втім, відповідач-2 протиправно, на переконання позивача, не зарахував спірні періоди до страхового стажу. Наведене зумовило звернення до суду з цим позовом.

Щодо процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом цієї справи, суд зазначає наступне.

Ухвалою судді від 29.01.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач-1 проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Вказує, що за результатами розгляду заяви про призначення пенсії відповідачем-2 не зараховано періоди роботи з 10.11.1981 по 01.11.1995, з 02.11.1995 по 02.09.1998, оскільки дата заповнення трудової книжки 18.11.1998; період отримання виплати допомоги по безробіттю з 26.05.1999 по 16.02.2000, з 20.03.2000 по 12.05.2000, оскільки не вказано дату установи; період роботи з 22.10.2001 по 04.12.2001, оскільки відсутні дані про сплату страхових внесків.

Відповідач-2 подав відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позовних вимог заперечує. Стверджує, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з недостатністю страхового стажу. Для зарахування спірних періодів позивачу слід надати трудові угоди або належним чином оформлені довідки про підтвердження наявного трудового стажу відповідно до Постанови №637.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії.

Рішенням від 30.08.2023 №63 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області відмовило позивачу у призначенні пенсії.

Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Вирішуючи даний спір, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Умови призначення пенсії передбачені за віком передбачено ст. 26 Закону №1058-IV.

Частиною 1 ст. 26 Закону №1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області 30.08.2023 прийняло рішення №63, яким позивачу у призначенні пенсії відмовило.

З оскаржуваного рішення судом встановлено, що вік заявника становить 60 років; необхідний страховий стаж 30 років; страховий стаж заявника 20 років 11 місяць 27 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано:

- періоди роботи з 10.11.1981 по 01.11.1995, з 02.11.1995 по 02.09.1998, оскільки дата заповнення трудової книжки 18.11.1998;

- період отримання виплати допомоги по безробіттю з 26.05.1999 по 16.02.2000, з 20.03.2000 по 12.05.2000, оскільки не вказано назву установи;

- період роботи з 22.10.2001 по 04.12.2001, оскільки відсутні дані про сплату страхових внесків.

Оцінюючи такі твердження відповідача-2, суд виходить з такого.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Пунктом «д» ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ) передбачено, що до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно із статтею 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У копії трудової книжки позивача містяться належним чином оформлені записи про роботу позивача в періоди з 10.11.1981 по 01.11.1995, з 02.11.1995 по 02.09.1998.

У спірному рішенні відповідач-2 вказує, що періоди роботи з 10.11.1981 по 01.11.1995, з 02.11.1995 по 02.09.1998 не зараховані до страхового стажу, оскільки дата заповнення трудової книжки 18.11.1998.

З цього приводу позивач надає пояснення, що їй за першим місцем працевлаштування роботодавцем Трест «Яворівбуд» 18.11.1998 видано дублікат трудової книжки НОМЕР_1 , про що зроблено на першій сторінці трудової книжки зроблено відповідний запис. Всі записи про роботу до періоду видачі дубліката трудової книжки в самому дублікаті здійснені роботодавцем на підставі раніше виданих наказів за місцем останньої роботи.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1193 №58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок (далі Інструкція №58).

Відповідно до пункту 5.5 Інструкції №58 якщо трудова книжка (вкладиш до неї) стала непридатною (обгоріла, розірвана, забруднена і т.інш.), то власник або уповноважений ним орган за останнім місцем роботи видає працівнику дублікат трудової книжки (вкладиш до неї).

При цьому на першій сторінці трудової книжки, що стала непридатною, робиться надпис "Замість видано дублікат", а книжка повертається її власнику. При працевлаштуванні на нове місце роботи працівник зобов`язаний пред`явити дублікат трудової книжки.

Згідно з п. 5.2 Інструкції №58 дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі

раніше виданих наказів (розпоряджень).

Відтак, з огляду на належне оформлення записів позивача про її працевлаштування у періоди з 10.11.1981 по 01.11.1995, по 02.11.1995-02.09.1998 у дублікаті трудової книжки (про що зроблено запис на першій сторінці трудової книжки), такі періоди підлягають зарахуванню до її страхового стажу.

Також відповідачем-2 до страхового стажу позивача не зараховано період отримання виплати допомоги по безробіттю з 26.05.1999 по 16.02.2000, з 20.03.2000 по 12.05.2000, оскільки не вказано назву установи.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ) гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Статтею 56 №1788-ХІІ передбачено види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію.

Пунктом «а» частини 3 ст. 56 Закону №1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

У трудовій книжці позивача містяться записи про отримання виплати по безробіттю у період з 26.05.1999 по 16.02.2000, 20.03.2000 по 12.05.2000.

Вказані періоди також підтверджуються довідкою Яворівської філії Львівського обласного центру зайнятості, у якій, зокрема, зазначено, що ОСОБА_1 перебувала на обліку у Новояворівській філії Яворівського РЦЗ.

Відтак, твердження відповідача-2 щодо відсутності вказівки про назву установи є необґрунтованими, а періоди з 26.05.1999 по 16.02.2000, з 20.03.2000 по 12.05.2000 підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.

Крім того, у спірному рішенні відповідач вказує, що період роботи з 22.10.2001 по 04.12.2001 не зараховані до страхового стажу, оскільки відсутні дані про сплату страхових внесків.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.1 Закону №1058-IV, страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Ч. 2 ст.24 Закону №1058-IV, передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно зі ст. 20 Закону №1058-IV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Позивачка не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.

Отже, відсутність відомостей про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України у період з 22.10.2001 по 04.12.2001 не може бути підставою для не зарахування вказаного періоду роботи, оскільки законодавством відповідальність за не сплату страхових внесків покладена на роботодавця, а не працівника.

Відтак, період роботи з 22.10.2001 по 04.12.2001 також підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

З огляду на спростування тверджень відповідача-2, які були покладені в основу спірного рішення, суд доходить висновку про протиправність такого та наявність підстав для його скасування.

Поряд з цим, не зарахування вказаного періоду роботи до стажу позивача зумовило також не зарахування заробітної плати за цей період. Оскільки розмір пенсії за віком залежить не лише від тривалості страхового стажу, а й від заробітної плати (доходу) застрахованої особи (стаття 27 Закону № 1058-IV), то вищезазначені періоди слід зарахувати із врахуванням отриманої за ці періоди часу заробітної плати та допомоги по безробіттю.

Поряд з цим позивач просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийняти рішення про призначення позивачці пенсії за віком.

З цього приводу суд зазначає, що згідно з частиною 1 ст. 26 Закону №1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відтак, необхідними умовами для призначення пенсії позивачу є досягнення пенсійного віку 60 років та наявність необхідного страхового стажу не менше 30 років.

З оскаржуваного рішення вбачається, що вік позивача станом на момент звернення із заявою про призначення пенсії становив 60 років; страховий стаж 20 років 11 місяць 27 днів.

Після зарахування спірних періодів на виконання цього рішення, страховий стаж позивача буде перевищувати 30 років, що є підставою для призначення їй пенсії за віком.

Водночас, суд вважає, що позивач помилково заявляє вимогу зобов`язального характеру до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У справі, яка розглядається суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, рішенням якого позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком.

Тож, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії за віком має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачу пенсії за віком, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

Аналогічної позиції притримується Верховний Суд у постанові від 09.07.2024 у справі №240/16372/23.

Відтак, заявлені позивачем позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до правил ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов містив декілька вимог немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог.

Отже, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2 на користь позивача підлягає сума у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 293, КАС України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 30.08.2023 №63 про відмову в призначення ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком із зарахуванням до її страхового стажу періодів роботи з 10.11.1981 по 01.11.1995, із 02.11.1995 по 02.09.1988, із 22.10.2001 по 04.12.2001 та періодів отримання виплати допомоги по безробіттю із 26.05.1999 по 16.02.2000 та із 20.03.2000 по 12.05.2000, із врахуванням отриманої за ці періоди часу заробітної плати та допомоги по безробіттю.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211(одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом безпосередньо до суду апеляційної інстанції тридцяти днів з дня складення повного судового рішення..

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач-1 - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ).

Відповідач-2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (28002, м. Чернівці, вул. Ольги Кобилянської, пл. Центральна, 3; ).

СуддяСидор Наталія Теодозіївна