Справа № 320/9157/22
Суддя: Черпак Юрій Кононович
Дата ухвалення: 2024-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/9157/22 Головуючий у 1-й інстанції: Балаклицький А.І.
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Черпака Ю.К.,

суддів Маринчак Н.Є., Штульман І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Верховної Ради України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року, ухвалене в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Верховної Ради України, Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

04 жовтня 2022 року ОСОБА_1 (далі - позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - відповідач 1/ГУ ПФУ у Київській області), Верховної Ради України (далі - відповідач 2/апелянт/ВРУ), Державної казначейської служби України (далі - відповідач 3/ДКСУ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення матеріальної шкоди, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови ОСОБА_1 здійснити перерахунок та виплату державної (основної) пенсії згідно зі статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01 липня 2022 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 державну (основну) пенсію по інвалідності з розрахунку 8-ми (восьми) мінімальних пенсій за віком, встановленої частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01 липня 2022 року, з урахуванням вже виплачених сум;

- стягнути з Держави Україна на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у вигляді недоотриманої державної (основної) пенсії за період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2021 року включно у розмірі 722 297, 25 грн, заподіяної прийняттям неконституційного правового акта, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з відповідного рахунку Державного бюджету України.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, особою з інвалідністю IІ групи, захворювання якого пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області, де отримує пенсію по інвалідності. З набуттям чинності Рішенням Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року № 1-р(II)/2021 у справі № 3-333/2018 (4498/18) Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повинно було нарахувати та виплачувати пенсійні кошти в розмірі, що дорівнює 8 мінімальних пенсій за віком, а також в даному Рішенні Конституційний Суд України вказав, що громадяни мають право на відшкодування шкоди, якої вони зазнали внаслідок дії частини третьої статті 54 цього Закону в редакції Закону України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, проте відповідач, не зважаючи на прийняття Конституційним Судом України рішення від 07 квітня 2021 року № 1-р(II)/2021, відмовив у перерахунку пенсії.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Стягнуто з Держави Україна на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у вигляді недоотриманої державної (основної) пенсії за період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2021 року включно у розмірі 722 297 (сімсот двадцять дві тисячі двісті дев`яносто сім) грн 25 коп., заподіяної прийняттям неконституційного правового акта, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з відповідного рахунку Державного бюджету України.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ВРУ, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без розгляду. Зазначив, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки підставою для звернення з даним позовом до суду визначено саме рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року № 1-р(II)/2021, тому строк звернення сплив ще у січні 2022 року, а позивач лише у жовтні 2022 року звернувся з відповідним позовом. Щодо суті позовних вимог, то у позивача не могло бути законних сподівань на отримання пенсії в заявленому ним розмірі, оскільки йому виплачувалась пенсія з урахуванням вимог чинного законодавства, що діяло до прийняття рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021. На думку апелянта, суд першої інстанції всупереч відсутності механізму, порядку та бюджетних призначень на відшкодування шкоди, завданої актами та діями, що визнані неконституційними, проігнорувавши норми статті 95 Конституції України та статті 23 Бюджетного кодексу України щодо цільового використання коштів Державного бюджету, дійшов помилкового висновку про стягнення на користь позивача коштів з огляду на відсутність в законі про Державний бюджет бюджетних призначень для відшкодування даного виду шкоди.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційний розгляд справи відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та їх правову оцінку, правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Київській області та отримує пенсію по інвалідності в розмірі відшкодування фактичних збитків відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII.

Позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , яке видано 19 травня 2009 року Київською обласною державною адміністрацією, та є особою з інвалідністю 2 групи (пенсійне посвідчення серії НОМЕР_3 та довідка до акту огляду МСЕК серії КИО-1 №331192 від 30 квітня 2009 року).

Відповідно до експертного висновку № 318-1147 від 09 квітня 2009 року захворювання позивача пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

27 січня 2022 року позивач подав до ГУ ПФУ у Київській області звернення, в якому просив провести перерахунок належної йому пенсії відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 06 червня 1996 року № 230/96-ВР за період з 08 липня 2021 року.

Листом від 11 лютого 2022 року № 2116-2139/К-02/8-1000/22 ГУ ПФУ у Київській області повідомило позивачу про відсутність підстав для перерахунку йому пенсії. Так, у вказаному листі відповідач зазначив, що розмір пенсії позивача з надбавками з 01 липня 2021 року становить 9 785, 76 грн, де: 4 800, 00 грн основний розмір пенсії від середнього заробітку; 227, 76 грн - додаткова пенсія інвалідам ІІ групи з числа ліквідаторів ЧАЕС; 4 758, 00 грн - підвищення особам, що проживають у зоні гарантованого добровільного відселення.

При цьому, розмір пенсії позивача з надбавками з 01 грудня 2021 року становить 9 989, 76 грн, де: 4 800,00 грн основний розмір пенсії від середнього заробітку; 227, 76 грн - додаткова пенсія інвалідам ІІ групи з числа ліквідаторів ЧАЕС; 4 962, 00 грн - підвищення особам, що проживають у зоні гарантованого добровільного відселення.

ОСОБА_1 вважав протиправними дії територіального управління пенсійного фонду щодо не проведення перерахунку пенсії, тому звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції мотивував своє рішення наявністю у позивача права на відшкодування шкоди, завданої актом, який визнаний неконституційним рішенням Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року №1-р(ІІ)/2021, безвідносно до існування спеціального закону, який би визначав порядок відшкодування такої шкоди. Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що на виконання рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021, Верховною Радою України був прийнятий Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо підвищення рівня пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» від 29 червня 2021 року № 1584-IX, яким внесені зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII, який визначає новий розмір пенсії по інвалідності осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Вищевказаний закон є чинним станом на момент розгляду даної справи, а тому відсутні підстави для застосування норми частини 4 статті 54 зазначеного закону, яка б передбачала виплату позивачу пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, що свідчить про безпідставність заявлених позивачем позовних вимог.

Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує такі норми чинного законодавства і фактичні обставини справи.

Оскільки оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог прийнято судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права, з ним погодились сторони, то суд апеляційної інстанції здійснює перегляд судового рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги Верховної Ради України в частині задоволених позовних вимог.

Правову позицію щодо поширення юрисдикції саме адміністративних судів на відповідну категорію справ неодноразово висловлювала Велика Палала Верховного Суду у справах № 757/63985/16 у постанові від 04 березня 2020 року, № 520/17342/18 у постанові від 09 лютого 2021 року, № 686/23445/17 у постанові від 05 червня 2019 року. Про відсутність підстав для відступу від такої позиції Велика Палата Верховного Суду вказала в ухвалі від 16 листопада 2022 року у справі №295/15069/21-ц.

Відповідно до статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Викладене свідчить, що Основний Закон передбачає як можливість виправлення помилок, допущених при ухваленні законів, у спосіб визнання таких законів неконституційними повністю чи в окремій частині, так і передбачає право особи на компенсацію матеріальної чи моральної шкоди, яка заподіяна фізичній чи юридичній особі актом, який визнаний неконституційним.

Слід зауважити, що право особи на компенсацію матеріальної шкоди, яка заподіяна фізичній чи юридичній особі актом, який визнаний неконституційним, прямо передбачено статтею 152 Конституції України, тому відсутність законодавчо встановленого механізму відшкодування такої шкоди, не може бути підставою для відмові особі у реалізації права, яке визначено Основним Законом.

Поряд з цим, зважаючи на відсутність спеціального законодавства, яке б визначало порядок відшкодування шкоди, заподіяної особі актом, який визнано неконституційним, та з огляду на усталену судову практику щодо юрисдикційної належності таких спорів адміністративним судам, при вирішенні питання щодо строків звернення до суду з відповідним позовом необхідно керуватися загальними правилами строків звернення до адміністративного суду, визначеними статтею 122 КАС України.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди у вигляді недоотриманої державної (основної) пенсії за період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2021 року суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на норми прямої дії статті 152 Конституції України ОСОБА_1 має право на відшкодування шкоди, завданої актом, який визнаний неконституційним рішенням Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року №1-р(ІІ)/2021, безвідносно до наявності спеціального закону, який би визначав порядок відшкодування такої шкоди.

Поряд із цим, судом першої інстанції, як при відкритті провадження в адміністративній справі, так і при її розгляді по суті, не надано оцінки питанню дотримання позивачем строків звернення до суду з адміністративним позовом саме щодо вимоги про стягнення матеріальної шкоди та не поновлено такий строк.

Відповідно до частин першої, другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З наведених норм вбачається, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення. Водночас, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Колегія суддів наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу сумлінно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмежено, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій органу Пенсійного фонду щодо нездійснення перерахунку пенсії позивача та стягнення відшкодування матеріальної шкоди, завданої актами і діями, що визнані неконституційними, хоча і пов`язані між собою, однак обставина, що обумовлює звернення особи з позовом (момент порушеного права), є різною.

Так, вимоги про визнання протиправними дій та бездіяльності ГУ ПФУ у Київській області пов`язані з прийняттям суб`єктом владних повноважень рішення про відмову у здійсненні перерахунку пенсії, в той час як відшкодування завданої шкоди ґрунтується на визнанні Закону неконституційним.

Як правильно зауважено судом першої інстанції, право позивача на відшкодування матеріальної шкоди, завданої актами і діями, що визнані неконституційними, виникло у зв`язку із визнанням такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частини третьої статті 54 Закону № 796-XII у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи рішенням Конституційного суду України від 07 квітня 2021 року за № 1-р(II)/2021 (далі - Рішення № 1-р(II)/2021). Вказане рішення опубліковано у «Віснику Конституційного Суду України» № 3/2021 від 11 червня 2021 року.

Відтак, саме з цієї дати слід обчислювати строк на звернення до суду з адміністративним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що з даним позовом про стягнення матеріальної шкоди у вигляді недоотриманої пенсії за період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду 04 жовтня 2022 року, тобто із пропуском шестимісячного строку на звернення до суду з адміністративним позовом.

При цьому, апеляційний суд відзначає, що позивачем не наведено жодних обставин, що обумовлюють поважність пропуску такого строку більш ніж на дев`ять місяців.

Таким чином, при зверненні 04 жовтня 2022 року до суду із даним позовом ОСОБА_1 пропущено шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 122 КАС України, а тому позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди у вигляді недоотриманої державної (основної) пенсії за період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2021 включно у розмірі 722 297, 25 грн підлягають залишенню без розгляду, що було залишено поза увагою суду першої інстанції.

За таких обставин суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про дотримання строків та, як наслідок, неправильного вирішення справи в частині задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу, тобто у зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду.

За змістом статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду у відповідній частині з підстав, встановлених статтею 240 цього Кодексу.

У зв`язку з цим за наслідками розгляду апеляційної скарги необхідно скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, а позовну заяву в цій частині залишити без розгляду.

Керуючись статтями 229, 240 308, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Верховної Ради України задовольнити частково.

Скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення з Держави Україна на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у вигляді недоотриманої державної (основної) пенсії за період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2021 року включно у розмірі 722 297 (сімсот двадцять дві тисячі двісті дев`яносто сім) грн 25 коп., заподіяної прийняттям неконституційного правового акта, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з відповідного рахунку Державного бюджету України, а позовну заяву в цій частині залишити без розгляду.

В решті рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Маринчак Н.Є.

Штульман І.В.