Справа № 160/9739/24
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2024 рокуСправа №160/9739/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РЄАЛТРЕЙД» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 15.12.2023р., -

УСТАНОВИВ:

15.04.2024р. Товариство з обмеженою відповідальністю «РЄАЛТРЕЙД» звернулося з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15.12.2023р. №, прийняте відповідачем.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі акту камеральної перевірки від 18.10.2023р. №37750/04-36-04-06/39368847 відповідачем було прийняте оспорюване податкове повідомлення-рішення, за змістом якого, за затримку реєстрації податкових накладних (розрахунків коригування до податкових накладних) у ЄРПН, до позивача були застосовані штрафні санкції у розмірі 16058,50 грн. згідно з п.120-1 ст.120 ПК України. Позивач зазначає у позові, що з урахуванням дії карантину та введеного мораторію на застосування штрафних санкцій, який діяв з 01.03.2020р. по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину згідно п.52-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення ПК України, та враховуючи, що такі порушення були виявлені податковим органом 18.10.2023р. (у день складання акту камеральної перевірки), тому відповідач повинен був керуватися пунктами 89-90 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, які набрали чинності з 08.02.2023р., за якими розміри штрафу є суттєво нижчими у період дії воєнного часу та пом`якшували відповідальність платника на період дії воєнного стану за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних, а також із застосуванням п.11 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, якими передбачено, що штрафні санкції за наслідками перевірок, які здійснюються контролюючими органами, застосовуються у розмірах, передбачених законом, чинним на день прийняття рішення щодо застосування таких штрафних санкцій та з урахуванням триваючого воєнного стану і приписів ст.58 Конституції України. За викладеного, позивач вважає, що відповідачем безпідставно було розраховано суму штрафу у розмірах згідно до положень пункту 120-1.1 ст.120 ПК України, замість зменшених розмірів, встановлених пунктами 89-90 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, які діяли на момент складання наведеного акту перевірки та оспорюваного податкового повідомлення-рішення. Окрім того, позивач вказав і на те, що на момент складання акту положення ПК України містило дві правові норми, які суперечили одна одній, а саме: п.52-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України встановлюють мораторій на застосування штрафних санкцій (штрафів) на період дії карантину, тоді як положення п.69.2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України вказують на те, що такий мораторій не застосовується, що, на думку позивача, суперечить правовій визначеності і стабільності та свідчить про існування неоднозначності у тлумаченні прав та обов`язків платника податку, яке є підставою для прийняття рішення на користь позивача за приписами п.56.21 ст.56 ПК України. За викладеного, позивач вважає, що неналежне виконання позивачем вимог податкового законодавства стосовно своєчасної реєстрації позивачем вказаних у акті та оспорюваному рішенні податкових накладних відбулося не з вини позивача, оскільки ним вживались відповідні заходи щодо вчасної їх реєстрації, що виключає протиправність діянь платника податку, та, як наслідок, відсутність правових підстав для застосування до позивача за оспорюваним рішенням штрафних санкцій. У відповіді на відзив від 30.05.2024р. позивач просив відхилити відзив відповідача та задовольнити позовні вимоги. Окрім того, у позові та у клопотанні від 31.07.2024р. просив про стягнення на користь позивача з бюджетних асигнувань відповідача, судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. (а.с.1-4, 54-65,68-73).

Ухвалою суду від 06.05.2024р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами на 04.06.2024р. у відповідності до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано, зокрема, відповідача надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України; надати докази в обґрунтування правомірності прийняття оспорюваного ППР та розміру застосованих штрафних санкцій, виходячи з вимог ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.18).

Наведена ухвала суду разом з позовом була отримана, зокрема, відповідачем у системі Електронний суд через його електронний кабінет 16.04.2024р. (адміністративний позов), 06.05.2024р. (ухвала суду), що є належним повідомленням учасників справи виходячи з вимог ст.18 Кодексу адміністративного судочинства України, про що свідчать довідки про доставку електронного листа до електронного кабінету відповідача, наявні в матеріалах справи (а.с.22-23).

На виконання вищенаведеної ухвали суду, 20.05.2024р. через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов письмовий відзив на позов, у якому відповідач просив у задоволенні даного адміністративного позову позивачеві відмовити у повному обсязі посилаючись на те, що податковим органом було проведено камеральну перевірку з питання своєчасності реєстрації позивачем податкових накладних та/або розрахунків коригування (далі ПН/РК) у ЄРПН за результатами якої були виявлені факти порушення строків реєстрації ПН/РК у ЄРПН, визначених п.201.10 ст.201 ПК України та складено відповідний акт від 18.10.2023р. №37750/04-36-04-06/39368847. Факт наведеного порушення підтверджено даними ЄРПН. За результатами акту перевірки було складено вищенаведене оспорюване податкове повідомлення-рішення за яким до позивача за затримку реєстрації ПН/РК у ЄРПН були застосовані штрафні санкції у розмірі 16058,50 грн. Щодо поширення положень п.52-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України на дані правовідносини, то відповідач вказав на те, що запроваджений вказаними приписами мораторій на застосування штрафних санкцій щодо несвоєчасної реєстрації ПН/РК у ЄРПН з урахуванням приписів Закону №2260-ІХ, якими були внесені доповнення до п.п.69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України було скасовано дію зазначеного мораторію, які набрали чинності з 27.05.2022р., а відповідно, вказаний мораторій розповсюджував свою дію лише на правовідносини, які мали місце з 01.03.2020р. по 26.05.2022р., тому відповідальність платників податків за несвоєчасну реєстрацію ПН/РК у ЄРПН була відновлена з 27.05.2022р. А оскільки у зазначений спірний період (червень. липень, жовтень, грудень 2022 року) діяли приписи п.120-1.1 ст.120 ПК України та з урахуванням того, що ПН/РК були складені та зареєстровані позивачем у ЄРПН після 27.05.2022р., у контролюючого органу були всі підстави для застосування за вказаними приписами до позивача штрафних санкцій. Що стосується застосування до даних правовідносин приписів Закону №2876-ІХ, яким було доповнено підрозділ 2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України пунктами 89 та 90, якими були збільшені строки реєстрації податкових накладних у ЄРПН та зменшені штрафні санкції за порушення таких термінів реєстрації, то відповідач вказав на те, що ці приписи набрали чинності 08.02.2023р., норми згаданого Закону №2876-ІХ не містять положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності, тобто, його норми не мають зворотної дії в часі. А отже, відповідач вважає, що норми вказаного згаданого Закону №2876-ІХ поширюють свою дію тільки на ті правовідносини, які виникли та існують після набрання ним чинності, зокрема, з 08.02.2023р., тому підстав для застосування змін, внесених згідно із Законом №2876-ІХ до даних правовідносин, які мали місце та закінчилися у 2022 році, у відповідача не було. За викладеного, відповідач у відзиві зазначив, що розповсюджувати дію пунктів 89,90 на правовідносини, які були припинені (тобто податкові накладні складені та зареєстровані з порушенням строку, який визначений був пунктом 201.10 ст.201 ПК України, до внесення змін Законом №2876-ІХ) є неможливим, що узгоджено із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 30.01.2024р. у справі №280/4484/23, від 06.02.2024р. у справі №160/10740/23. Окрім того, відповідачем 27.08.2024р. були подані до суду заперечення на клопотання про розподіл судових витрат, у яких останній просив у задоволенні вказаного клопотання позивачеві відмовити у повному обсязі(а.с.24-36,82-88).

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно довідки управління персоналом суду від 23.07.2024р. №228 суддя Конєва С.О. перебувала у щорічній відпустці (а.с.96).

Ухвалою суду від 02.09.2024р. строк розгляду даної справи був продовжений у відповідності до ст.121 Кодексу адміністративного судочинства України до 02.09.2024р. (а.с.97).

Враховуючи викладене, рішення у даній справі приймається судом 02.09.2024р., тобто, у межах строку, визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до ч.8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю «РЄАЛТРЕЙД» зареєстроване як юридична особа за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, Центральний район, проспект Олександра Поля, буд. 101, з 02.03.2020р. підприємство є платником ПДВ, перебуває на обліку у Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області, що підтверджується інформацією, яка міститься у акті перевірки від 18.10.2023р. №37750/04-36-04-06/ НОМЕР_1 та не оспорюється учасниками справи (а.с.6-7, 43-46).

18.10.2023р. на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 ст.75, п.76.2 ст.76 ПК України посадовою особою контролюючого органу була проведена камеральна перевірка щодо дотримання порядку реєстрації податкових накладних та розрахунків до таких податкових накладних у ЄРПН позивачем за результатами якої був складений акт №37750/04-36-04-06/39368847 за висновками якого встановлено порушення позивачем граничних термінів реєстрації ПН/РК до ПН у ЄРПН, визначених ст.201 ПК України, пунктом 89 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПКУ за 15 (п`ятнадцятьма) ПН/РК, виписаними у період з 08.06.2022р. по 30.06.2023р. із граничними строками їх реєстрації у ЄРПН у період з 30.06.2022р. по 18.07.2023р. та фактично зареєстрованими у ЄРПН у період з 01.07.2022р. по 22.08.2023р. за що передбачена відповідальність у вигляді штрафу згідно абз.1 п.120-1.1 ст.120-1 ПК України, пункту 90 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення ПКУ у розмірі 16058,50 грн., що підтверджується змістом копії наведеного акту, наявного у справі (а.с.6-7, 43-46).

На підставі наведеного акту перевірки, посадовою особою контролюючого органу 15.12.2023р. було прийняте податкове повідомлення-рішення, форми «Н» № зі змісту якого видно, що за затримку реєстрації ПН/РК до ПН у ЄРПН за звітні періоди червень, липень, жовтень, грудень 2022 року, червень 2023 року згідно з пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України до позивача застосовано штраф у сумі 16058,50 грн., що підтверджується копією наведеного податкового повідомлення-рішення (а.с.8,49).

Також і зі змісту копії розрахунку штрафу, що є додатком до вказаного оспорюваного податкового повідомлення-рішення, встановлено порушення граничних термінів реєстрації ПН/РК до ПН у ЄРПН позивачем по 15 (п`ятнадцяти) ПН/РК, складених у період з 08.06.2022р. по 30.06.2023р., фактично зареєстрованих у ЄРПН у період з 01.07.2022р. по 22.08.2023р. (а.с.9, 50).

Правомірність прийняття відповідачем вищенаведеного податкового повідомлення-рішення№ від 15.12.2023р. є предметом спору у цій справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, проаналізувавши норми чинного законодавства України, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, виходячи з наступного.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (пункт 1.1. статті 1 ПК України).

Пунктом 201.1 статті 201 ПК України передбачено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

- для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

- для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом (п. 201.10 ст. 201 ПК України).

З урахуванням викладеного, в період існування спірних правовідносин ПК України передбачений обов`язок платників податку на додану вартість забезпечити своєчасну реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України встановлено, що порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість; податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою; податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" цього пункту, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної; податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної; податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 і 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:

- 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;

- 20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів;

- 30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів;

- 40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів;

- 50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.

Аналіз наведеної норми ПК України свідчить про те, що податкове правопорушення за несвоєчасну реєстрацію податкової накладної є вчиненим із моменту закінчення граничного терміну реєстрації податкової накладної, передбаченого пунктом 201.10 статті 201 ПК України. Строк затримки реєстрації має правове значення для визначення розміру штрафної санкції, а не для його кваліфікації.

Так, як встановлено судом із матеріалів справи, позивач порушив терміни реєстрації податкових накладних у ЄРПН по 15 ПН/РК, складених у період з 08.06.2022р. по 30.06.2023р. з граничними строками їх реєстрації з 30.06.2022р. по 18.07.2023р., фактично зареєстрованих у ЄРПН у період з 01.07.2022р. по 22.08.2023р., а саме:

1) 1097 від 12.06.2022р. граничний термін реєстрації 30.06.2022р., фактично зареєстрована 01.07.2022р. кількість днів прострочки 1;

2) 1095 від 12.06.2022р. граничний термін реєстрації 30.06.2022р., фактично зареєстрована 01.07.2022р., кількість днів прострочки 1;

3) 1500 від 02.07.2022р. граничний термін реєстрації 31.07.2022р., фактично зареєстрована 03.08.2022р., кількість днів прострочки 3;

4) 1662 від 08.07.2022р. граничний термін реєстрації 31.07.2022р., фактично зареєстрована 03.08.2022р., кількість днів прострочки 3;

5) 2832 від 14.10.2022р. граничний термін реєстрації 31.07.2022р., фактично зареєстрована 14.11.2022р., кількість днів прострочки 14;

6) 3258 від 13.11.2022р. граничний термін реєстрації 30.11.2022р., фактично зареєстрована 20.12.2022р., кількість днів прострочки 20;

7) 3430 від 18.12.2022р. граничний термін реєстрації 15.01.2023р., фактично зареєстрована 26.01.2023р., кількість днів прострочки 11;

8) 1456 від 08.06.2022р. граничний термін реєстрації 30.06.2022р., фактично зареєстрована 15.07.2022р., кількість днів прострочки 15;

9) 1455 від 08.06.2022р. граничний термін реєстрації 30.06.2022р., фактично зареєстрована 15.07.2022р., кількість днів прострочки 15;

10) 2221 від 26.07.2022р. граничний термін реєстрації 15.08.2022р., фактично зареєстрована 26.09.2022р., кількість днів прострочки 42;

11) 1634 від 05.07.2022р. граничний термін реєстрації 31.07.2022р., фактично зареєстрована 01.08.2022р., кількість днів прострочки 1;

12) 2220 від 18.07.2022р. граничний термін реєстрації - 15.08.2022р., фактично зареєстрована 26.09.2022р., кількість днів прострочки 42;

13) 2350 від 30.06.2023р. граничний термін реєстрації 18.07.2023р., фактично зареєстрована 22.08.2023р., кількість днів прострочки 35;

14) 2348 від 30.06.2023р. граничний термін реєстрації 18.07.2023р., фактично зареєстрована 22.08.2023р., кількість днів прострочки 35;

15) 2349 від 30.06.2023р. граничний термін реєстрації 18.07.2023р., фактично зареєстрована 22.08.2023р., кількість днів прострочки 35, що підтверджується змістом копії акту перевірки від 18.10.2023р. №37750/04-36-04-06/39368847 (а.с.6-7, 43-46).

Вищенаведені виявлені факти порушень термінів реєстрації ПН/РК у ЄРПН позивачем жодними доказами не спростовані та у позові позивачем не заперечуються.

За наведене порушення контролюючим органом позивачеві було нараховано суму штрафних санкцій у розмірі 16058,50 грн. на підставі пункту 120-1.1 статті 120-1 ПК України, п.90 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПКУ, про що свідчить зміст оспорюваного податкового повідомлення-рішення та розрахунок до нього (а.с.8-9,49-50).

Тобто, із наведеного аналізу термінів складання позивачем податкових накладних, граничних строків їх реєстрації та дат фактичної їх реєстрації у ЄРПН, слідує, що за порушення граничних термінів реєстрації, встановлених ст.201.1 ст.201 ПК України, п.89 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПКУ за згаданими вище 15 податковими накладними у ЄРПН, передбачена відповідальність платника податків у вигляді штрафних санкцій у розмірах, встановлених п.120-1.1 ст.120-1 ПК України (по ПН/РК виписаних та зареєстрованих у ЄРПН у 2022 році), п.90 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПКУ (по ПН/РК виписаних та зареєстрованих у ЄРПН у 2023 році).

З приводу правомірності застосування контролюючим органом штрафних санкцій за порушення позивачем термінів реєстрації податкових накладних у ЄРПН, складених у період з 08.06.2022р. по 30.06.2023р., з граничним терміном реєстрації з 30.06.2022р. по 18.07.2023р., з датами фактичної їх реєстрації у період з 01.07.2022р. по 22.08.2023р., тобто, податкових накладних, складених у період дії карантину та введеного мораторію згідно до п. 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, які діяли з 01.03.2020р. по 26.05.2022р. та у період дії воєнного стану в Україні, суд зазначає наступне.

18 березня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17 березня 2020 року № 533- IX (далі - Закон №533- IX).

У зв`язку із набранням чинності Закону №533-ІХ (з урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX та Закону України від 13 травня 2020 року № 591-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)») підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнений пунктом 52-1 такого змісту:

«За порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), штрафні санкції не застосовуються, крім санкцій за:

- порушення вимог до договорів довгострокового страхування життя чи договорів страхування в межах недержавного пенсійного забезпечення, зокрема страхування додаткової пенсії;

- відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, без згоди контролюючого органу;

порушення вимог законодавства в частині:

- обліку, виробництва, зберігання та транспортування пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів;

- цільового використання пального, спирту етилового платниками податків;

- обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками;

- здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального;

- здійснення суб`єктами господарювання операцій з реалізації пального або спирту етилового без реєстрації таких суб`єктів платниками акцизного податку;

- порушення нарахування, декларування та сплати податку на додану вартість, акцизного податку, рентної плати.

Протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню».

Пункт 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України містив чітку вказівку на темпоральний критерій незастосування штрафних санкцій за вчинені відповідні порушення: з 1 березня 2020 року і по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину.

Законодавець шляхом внесення змін до ПК України запровадив мораторій на застосування штрафних санкцій, у тому числі за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних у відповідний період.

Необхідно зазначити, що карантин Кабінет Міністрів України установив на підставі постанови від 11 березня 2020 року № 211 з 12 березня 2020 року.

Постановою від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» Кабінет Міністрів України відмінив з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Разом з тим, до завершення карантину, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан, який на підставі Указів Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжувався та станом на час розгляду справи триває.

З метою реалізації необхідних заходів щодо підтримки військових і правоохоронних підрозділів у відбитті збройного нападу російської федерації та забезпечення прав і обов`язків платників податків Верховна Рада прийняла Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей оподаткування та подання звітності у період дії воєнного стану» від 3 березня 2022 року №2118-IX, який набрав чинності 7 березня 2022 року (далі - Закон № 2118-IX).

Законом №2118-IX підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнений пунктом 69, яким установлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті.

В подальшому Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану» від 12 травня 2022 року № 2260-IX (далі - Закон № 2260-IX).

У зв`язку із набранням чинності 27 травня 2022 року Закону № 2260-IX підпункт 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України викладено у такій редакції:

«У разі відсутності у платника податків можливості своєчасно виконати свій податковий обов`язок щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності, у тому числі звітності, передбаченої пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових або акцизних накладних, розрахунків коригування, подання електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового тощо, платники податків звільняються від передбаченої цим Кодексом відповідальності з обов`язковим виконанням таких обов`язків протягом шести місяців після припинення або скасування воєнного стану в Україні.

Платники податків, які мають можливість своєчасно виконувати податкові обов`язки щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності, у тому числі звітності, передбаченої пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових накладних, розрахунків коригування, звільняються від відповідальності за несвоєчасне виконання таких обов`язків, граничний термін виконання яких припадає на період починаючи з 24 лютого 2022 року до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану» за умови реєстрації такими платниками податкових накладних та розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних до 15 липня 2022 року, подання податкової звітності до 20 липня 2022 року та сплати податків та зборів у строк не пізніше 31 липня 2022 року.

Порядок підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язків, визначених у цьому підпункті, та перелік документів на підтвердження затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику».

Відтак, з набранням чинності Законом № 2260-IX передбачене підпунктом 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України звільнення від відповідальності поставлене в залежність від підтвердження у визначеному законодавством порядку можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язку, зокрема, щодо реєстрації у відповідному реєстрі податкових накладних.

Закон № 2260-IX підпункт 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнив положеннями, відповідно до яких у разі виявлення порушень законодавства за результатами проведення перевірок до платників податків застосовується відповідальність згідно з цим Кодексом, законами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, з урахуванням обставин, передбачених підпунктом 112.8.9 пункту 112.8 статті 112 цього Кодексу, що звільняють від фінансової відповідальності. При цьому вимоги законодавства щодо мораторію (зупинення) застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на період дії воєнного, надзвичайного стану та/або на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), не застосовуються.

Отже, з 27 травня 2022 року припинили застосовуватися положення законодавства щодо мораторію (зупинення) застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на період дії воєнного, надзвичайного стану та/або на період дії карантину, які поширювалися на правовідносини, що врегульовувались пунктом 52-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.

З огляду на наведене вище правове регулювання спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних в період дії мораторію, запровадженого пунктом 52-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, а саме: з 01 березня 2020 року по 26 травня 2022 року.

В той же час, після 27.05.2022р. та у період дії воєнного стану, платник податків може бути звільнений від відповідальності за несвоєчасну реєстрацію ПН/РК у ЄРПН за умови підтвердження у встановленому порядку неможливості виконання таким платником податків свого податкового обов`язку у відповідності до вимог Закону № 2260-IX.

Проте, судом не встановлено обставин звернення позивача до податкового органу щодо неможливості виконання свого податкового обов`язку з приводу своєчасності реєстрації ПН/РК у ЄРПН, складених у період з 08.06.2022р. по 30.06.2023р., а позивачем таких доказів суду не було надано.

А відповідно, за таких умов, можна дійти висновку, що позивач мав можливість виконувати свій податковий обов`язок щодо своєчасності реєстрації ПН/РК у ЄРПН з 27.05.2022р.

Тому, у разі виявлення фактів реєстрації таких накладних у ЄРПН без дотримання термінів їх реєстрації, встановлених п.201.10 ст. 201 ПК України, позивач як платник податків підлягав притягненню до фінансової відповідальності у вигляді застосування штрафу у порядку та у розмірах, встановлених саме п.120-1.1 ст.120-1 ПК України, чинними на момент складання ПН/РК та реєстрації їх у ЄРПН 2022 рік.

З огляду на викладене та враховуючи, що судом встановлені вищезазначеними обставинами факти затримки позивачем реєстрації ПН/РК у ЄРПН, виписаних позивачем у період з 08.06.2022р. по 18.12.2022р. та зареєстрованих у період з 01.07.2022р. по 26.01.2023р., тобто, після 27.05.2022р., а тому у контролюючого органу були обґрунтовані правові підстави для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій за спірним податковим повідомленням-рішенням відповідно до пункту 120-1.1 ст.120-1 ПК України.

В період дії воєнного стану правовідносини щодо реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН регулюються нормами ПК України з урахуванням особливостей, визначених у пункті 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» цього кодексу.

Щодо застосування у даних правовідносинах штрафних санкцій у розмірах, встановлених пунктами 89-90 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України, суд зазначає про таке.

Законом України від 12 січня 2023 року № 2876-IX «Про внесення змін до розділу XX «Прикінцеві положення» Податкового кодексу України щодо відновлення обмеження перебування грального бізнесу на спрощеній системі оподаткування» (набрав чинності 08 лютого 2023 року) підрозділ 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнений пунктами 89 та 90, якими на період дії воєнного стану збільшені строки реєстрації в ЄРПН податкових накладних/розрахунків коригування та зменшені розміри штрафних санкцій за їх порушення.

Відповідно до пункту 89 підрозділу 2 розділу XX ПК України, тимчасово, протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється з урахуванням таких граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до 5 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 18 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

Відповідно до пункту 90 підрозділу 2 розділу XX ПК України тимчасово, протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, штраф за порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого для пункту 89 цього розділу для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлюється у розмірі: 2 відсотки суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів; 5 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів; 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів; 15 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів; 25 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 13 травня 1997 року № 1-зп/1997, стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Закон № 2876-IX не містить прямої вказівки про надання його нормам зворотної дії в часі, а отже, його дія не розповсюджується на період до набрання ним чинності. Крім того, відповідальність, встановлена пунктом 90 підрозділу 2 розділу XX ПК України, застосовується за порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого для пункту 89 цього розділу, тобто прямо пов`язана зі збільшеними строками реєстрації податкових накладних.

Податкове правопорушення у вигляді несвоєчасної реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних є триваючим порушенням, початком якого є наступний день за останнім (граничним) днем реєстрації податкової накладної, а припиняється таке порушення в день фактичної реєстрації податкової накладної.

А тому розповсюджувати дію пунктів 89, 90 на правовідносини, які були припинені (тобто податкові накладні складені та зареєстровані з порушенням строку, який визначений пунктом 201.1 статті 201 ПК України, до внесення змін Законом № 2876-IX) є неможливим.

Відтак зменшений розмір штрафних санкцій може бути застосований лише щодо податкових накладних, складених та зареєстрованих несвоєчасно після набрання чинності Законом №2876-IX або до накладних, строк реєстрації яких не скінчився станом на день набрання чинності цим Законом (08 лютого 2023 року).

Наведені вище правові висновки суду узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у його постанові від 06.02.2024р. у справі №160/10740/23, які є обов`язковими для врахування адміністративним судом у відповідності до вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

За викладених обставин та враховуючи те, що у межах спірних правовідносин податкові накладні позивач склав у період з 08.06.2022р. по 18.12.2022р., а зареєстрував їх в ЄРПН в період з 01.07.2022р. по 26.01.2023р.( після 27.05.2022р.), тобто, з порушенням строку, визначеного пунктом 201.1 ст.201 ПК України, суд приходить до висновку про правомірність застосування контролюючим органом штрафних санкцій за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням саме на підставі пункту 120-1.1 статті 120-1 ПК України.

Що стосується правомірності застосування контролюючим органом штрафу у розмірі 10% податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, за несвоєчасну реєстрації їх у ЄРПН позивачем з приводу податкових накладних №2350, №2349, № 2349 від 30.06.2023р. та зареєстрованих у ЄРПН 22.08.2023р. (граничний термін 18.07.2023р.), тобто, з простроченням на 35 днів, то слід зазначити наступне.

Як уже зазначалося вище, вказаний факт виявленого порушення податкового законодавства з приводу несвоєчасності реєстрації ПН/РК у ЄРПН за наведеними податковими накладними складеними у 2023р. позивачем не заперечується та не оспорюється, позов таких обґрунтувань не містить.

А тому, за умови встановленого факту порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо дотримання термінів реєстрації ПН/РК складених та зареєстрованих з затримкою у 2023 році, який позивачем жодними іншими доказами не спростований, суд приходить до висновку, що розмір штрафу (10%), застосований відповідачем за затримку реєстрації ПН/РК №2350, №2349, № 2349 від 30.06.2023р. та зареєстрованих у ЄРПН 22.08.2023р. з простроченням на 35 днів відповідає розміру, визначеному пунктом 90 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.

За викладених обставин, оспорюване податкове повідомлення-рішення є таким, що відповідає вимогам вищенаведених приписів податкового законодавства, тому суд приходить до висновку, що обґрунтовані підстави для його визнання протиправним та скасування у адміністративного суду відсутні.

У відповідності до вимог ч.1, ч.4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, ч.1 ст.77 наведеного Кодексу, покладає обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Однак, позивачем не було надано суду жодних належних, достатніх та допустимих доказів, які б свідчили про протиправність оспорюваного податкового повідомлення-рішення про застосування до позивача штрафу у розмірі 16058,50 грн. за порушення термінів реєстрації податкових накладних у ЄРПН з урахуванням встановлених обставин у даній справі та аналізу вищенаведених норм чинного законодавства, які регулюються спірні правовідносини та вищенаведеної правової позиції Верховного Суду, яка позивачем не спростована.

Не можуть бути покладені в основу даного судового рішення, тому відхиляються судом, аргументи позивача про суперечність правових норм одна одній, а саме: п.52-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, яка встановлює мораторій на застосування штрафних санкцій (штрафів) на період дії карантину, тоді як положення п.69.2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України вказують на те, що такий мораторій не застосовується, що свідчить про існування неоднозначності у тлумаченні прав та обов`язків платника податку та є підставою для прийняття рішення на користь позивача за приписами п.56.21 ст.56 ПК України, з огляду на те, що, як уже зазналося вище, мораторій на застосування штрафних санкцій на період дії карантину (за п.52-1) діяв у період з 01.03.2020р. по 26.05.2022р. та припинив свою дію, тобто, був скасований (за п.69.2) з 27.05.2022р., а відповідно, із наведеного аналізу слідує, що згадані вище норми доповнюють одна одну, не містять між собою жодних суперечностей та свідчать про чітке тлумачення норм, які регулюють права та обов`язки платника податків у даних правовідносинах, тому узгоджуються із правовою визначністю та стабільністю у зв`язку із чим у адміністративного суду відсутні підстави для застосування у даному випадку приписів п.56.21 ст.56 ПК України.

При цьому, судом критично надається оцінка посиланням позивача на те, що відповідач мав застосувати штрафні санкції за порушення термінів реєстрації податкових накладних у ЄРПН у розмірах, чинних на день прийняття рішення щодо застосування таких штрафних санкцій відповідно до вимог п.11 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України з урахуванням триваючого воєнного стану, тобто, станом на 15.12.2023р. діяли зменшені розміри штрафу, визначені п.89-90 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, з огляду на те, що ці приписи набрали чинності та діють з 08.02.2023р., не мають зворотної дії в часі та не можуть бути застосовані до правовідносин, які виникли у 2022 році (у період з 08.06.2022р. по 26.01.2023р.) згідно правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 06.02.2024р. у справі №160/10740/23, яка є обов`язковою для врахування адміністративними судами у подібних правовідносинах; окрім того, станом на дату прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення приписи пункту 120-1.1 ст.120-1 ПК України також є чинними, а відповідно, при прийнятті оспорюваного рішення 15.12.2023р. приписи п.11 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України відповідачем не були порушені.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приймаючи до уваги все вищевикладене та перевіривши правомірність прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення у відповідності до вимог ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення від 15.12.2023р. прийняте відповідачем у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Враховуючи наведене та те, що судом не встановлено протиправності прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення про застосування до позивача штрафу у розмірі 16058,50 грн. за порушення термінів реєстрації податкових накладних у ЄРПН, а позивачем таких доказів суду не надано, тому суд приходить до висновку, що таке спірне податкове повідомлення-рішення визнанню протиправним та скасуванню не підлягає.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Статтями 6,7 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України.

За викладеного, суд приходить до висновку про відсутність будь-яких обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, а тому у його задоволенні позивачеві слід відмовити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України лише при задоволенні позову судові витрати покладаються на суб`єкта владних повноважень.

Однак, виходячи з того, що у суду відсутні будь-які правові підстави для задоволення даного позову, то і судові витрати позивача по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. не підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суб`єкта владних повноважень, виходячи з вимог ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 229, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «РЄАЛТРЕЙД до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 15.12.2023р. відмовити повністю.

Всі судові витрати покласти на позивача згідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва