Справа № 140/7132/24
Суддя: Стецик Назар Васильович
Дата ухвалення: 2024-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 року ЛуцькСправа № 140/7132/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

судді Стецика Н.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі також ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо несписання безнадійного податкового боргу на загальну суму 592 958,12 грн та зобов`язання відповідача прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу на загальну суму 592 958,12 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.05.2024 року ОСОБА_1 направила до ГУ ДПС у Волинській області заяву про списання податкового боргу на загальну суму 592 958,12 грн, який виник на підставі податкового повідомлення-рішення № від 17.03.2020, № від 17.03.2020, № від 17.03.2020. На вказану заяву отримано відповідь ГУ ДПС у Волинській області від 30.05.2024 в якій відповідач вказав на відсутність підстав для списання податкового боргу, посилаючись на введення в Україні карантину та воєнного стану, що спричинило зупинення перебігу строків, передбачених статтею 102 Податкового кодексу України.

Вважаючи дії ГУ ДПС у Волинській області щодо не списання податкового боргу в розмірі 592 958,12 грн протиправними позивач звернулася із даним позовом. Просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

У поданому до суду відзиву на позовну заяву відповідач позовні вимоги ОСОБА_1 заперечив. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що відповідно до даних ГУ ДПС у Волинській області заборгованість позивача по платежах до бюджету станом на 23.12.2020 становить 590 213,34 грн., в тому числі з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 544 825,40 грн, з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 45387,94 грн, що підтверджується розрахунком податкового боргу та зворотнім боком облікової картки по єдиному податку з фізичних осіб.

В силу вимог пункту 59.1 статті 59 ПК України контролюючим органом сформована та надіслана позивачу податкова вимога від 08.10.2020 №2895-13. Вжиті контролюючим органом заходи не призвели до погашення податкового боргу.

Відповідач стверджує, що за заборгованістю позивача не минув строк давності, визначений статтею 102 Податкового кодексу України, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 №540-ІХ внесено зміни до Податкового кодексу України, відповідно до яких передбачено, що на період з 18.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

З наведених підстав просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Відповідно до податкової вимоги ГУ ДПС у Волинській області №2895-13 від 08.10.2020 (а.с.11) сума податкового боргу платника податків ОСОБА_1 станом на 07.10.2020 становить 592 958,12 грн, в тому числі: з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 544 825,40 грн (основний платіж 332 607,03 грн, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) 83321,76 грн, пеня 128 896,61 грн.); з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 45387,94 грн. (основний платіж 27 717,25 грн, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) 6 929,31 грн, пеня 10 741,38 грн), податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в сумі 2 744,78 грн (основний платіж 2 744,78 грн, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) 0 грн, пеня 0 грн)

Позивач звернулася до ГУ ДПС у Волинській області із заявою від 20.05.2024 про списання безнадійного податкового боргу на загальну суму 592 958,12 грн.

ГУ ДПС у Волинській області листом №7971/6/03-20-13-04-06 від 30.05.2024 відмовило позивачу у списанні безнадійного боргу з підстав того, що згідно з абзацом 11 пункту 52 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України на період з 18.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершилась дія карантину, встановленого Кабінетом міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (covid-19), зупинився перебіг строків давності, передбачених статтею 102 Кодексу. В подальшому, перебіг строків давності зупинено і на період дії воєнного стану.

Вважаючи відмову відповідача у списанні безнадійного податкового боргу протиправною, позивач звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Статтею 67 Конституції України встановлений обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі ПК України, Податковий кодекс).

За правилами підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу визначено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

За змістом підпункту 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми податкових зобов`язань та/або на суми штрафних (фінансових) санкцій, не сплачених у встановлені законодавством строки, а також нарахована в інших випадках та порядку, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Отже, невиконання платником податку обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу, процедура стягнення якого визначається законом.

Проте за наявності певних обставин, визначених законодавством, податковий борг може бути визнаний безнадійним та списаний.

Правила списання безнадійного податкового боргу врегульовані статтею 101 Податкового кодексу, відповідно до пункту 101.1 якої списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.

У пункті 101.2 вказаної статті наведено перелік ознак, що дозволяють відрізнити податковий борг від безнадійного податкового боргу.

Так, під терміном «безнадійний» розуміється, окрім іншого, податковий борг платника податків, у тому числі податкового агента, стосовно якого минув строк давності, встановлений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу (підпункт 101.2.3).

Контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (пункт 101.5 статті 101 Податкового кодексу України).

Механізм списання безнадійного податкового боргу визначений Порядком списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 28.07.2022 №220 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.08.2022 за №908/38244 (далі - Порядок №220).

Підпунктом 5 пункту 2 розділу II Порядку №220 визначено, що безнадійним податковим боргом є податковий борг платника податків, у тому числі податкового агента, стосовно якого минув строк давності, встановлений пунктом 102.4 статті 102 глави 9 розділу II Кодексу, - станом на дату прийняття рішення керівником (його заступником або уповноваженою особою) територіального органу ДПС.

Строки давності та їх застосування визначені статтею 102 Податкового кодексу.

Відповідно до абзацу першого пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 39-2, застосування вимог пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Пунктом 102.4 статті 102 Податкового кодексу передбачено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Згідно з пунктом 1 розділу III Порядку №220 у випадках, передбачених підпунктами 1-5, 7, 8 пункту 2 розділу II цього Порядку, за результатами розгляду документів, необхідних для підтвердження безнадійності податкового боргу, керівник (його заступник або уповноважена особа) територіального органу ДПС за наявності підстав приймає рішення про списання безнадійного податкового боргу, яке оформляється на бланку за формою згідно з додатком до цього Порядку.

За змістом пункту 6 розділу III Порядку №220 структурний підрозділ територіального органу ДПС, до функцій якого належить списання безнадійного податкового боргу, здійснює таке списання щокварталу протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем кварталу.

Рішення про списання безнадійного податкового боргу вноситься до ІКС не пізніше наступного робочого дня після підписання такого рішення.

Аналізуючи наведені положення законодавства, суд доходить висновку про те, що податковий борг, який протягом 1095 календарних днів з дня його виникнення не був стягнутий податковим органом, визнається безнадійним та підлягає списанню на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) територіального органу ДПС за результатами розгляду документів, необхідних для підтвердження безнадійності податкового боргу. Звернення платника податків із письмовою заявою про списання безнадійного податкового боргу є обов`язковим лише у випадку, якщо такий податковий борг виник внаслідок форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) (пункт 2 розділу III Порядку №220). В усіх інших випадках розгляд питання про списання безнадійного податкового боргу ініціюється контролюючими органами щоквартально та проводиться автоматично, без участі платника податків.

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 04.09.2018 у справі №813/4430/16, від 09.07.2019 у справі №0240/2269/18-а, від 09.03.2021 у справі №300/2353/19 та інших.

Як встановлено судом, станом на момент звернення до суду за позивачем рахується податковий борг із датою виникнення понад 1095 днів на загальну суму 592 958,12 грн, що виник відповідно до:

податкового повідомлення-рішення № від 17.03.2020, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 332 607,03 грн та застосовано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) у розмірі 83151,76 грн (а.с. 22). В подальшому відповідачем нараховано пеню у розмірі 128896,61 грн на суми податкових зобов`язань, не сплачених згідно даного податкового повідомлення-рішення;

податкового повідомлення-рішення № від 17.03.2020, яким до позивача застосовано штрафні санкції в сумі 170 грн (а.с.23);

податкового повідомлення-рішення № від 17.03.2020 яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 27717,25 грн та застосовано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) у розмірі 6929,31 грн (а.с.24). В подальшому відповідачем нараховано пеню у розмірі 10741,38 грн на суми зобов`язань, не сплачених згідно даного податкового повідомлення-рішення;

Аналогічний розрахунок податкового боргу позивача визначено і у податковій вимозі №2895-13 від 08.10.2020 (а.с.11).

Вказані грошові зобов`язання виникли у 2020 році і є узгодженими. Відтак, 1095-нний строк давності, визначений статтею 102 Податкового кодексу, сплинув у 2023 році.

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт звернення ГУ ДПС у Волинській області до суду з відповідними вимогами про стягнення з позивача податкового боргу на суму 592 958,12 грн.

Як зазначає відповідач у листі №7971/6/03-20-13-04-06 від 30.05.2024 та у поданому до суду відзиві на позовну заяву, підставою для відмови у списанні безнадійного податкового боргу є зупинення застосування строків давності, передбачених статтею 102 Податкового кодексу, у зв`язку із введення в Україні карантину та воєнного стану.

Дійсно, абзацом десятим пункту 52-2 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» ПК України встановлено, що на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Вказана норма була викладена в такій редакції згідно Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 13.05.2020 №591-IX (далі - Закон № 591).

Водночас, суд дійшов висновку про неможливість застосування до спірних правовідносин абзацу десятого пункту 52-2 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України з огляду на наступне.

Суд звертає увагу на те, що положеннями статті 102 Податкового кодексу України встановлено різні строки давності в податкових відносинах та порядок їх застосування, зокрема: строки визначення контролюючим органом грошового зобов`язання платника податків в різних випадках; строк подання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування; строк застосування штрафних санкцій; тощо.

Як вбачається з назви Закону №591-IX метою його законодавчого регулювання є підтримка платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Як вказано в розділі 2 до проекту Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникнення і поширення короновірусної хвороби (COVID-19)», якому після прийняття Верховною Радою України було присвоєно номер №591-IX: «Метою вказаного законопроекту є необхідність продовжити дію податкових пільг та спрощень адміністративних процедур на період здійснення обмежувальних карантинних заходів встановлених Кабінетом Міністрів України. Законопроект направлений на захист як малого так і великого бізнесу від негативних наслідків, у зв`язку з невикористанням економічного потенціалу».

Розділ 1 Пояснювальної записки до вказаного законопроекту містить такі обґрунтування необхідності його прийняття: «…у зв`язку із продовженням дії обмежувальних карантинних заходів виникла необхідність у продовженні строків дії окремих пільг та послаблень адміністрування для платників податків… вбачається за необхідне, продовжити строки дії пільг та адміністративних спрощень на період, який буде прямо прив`язаний до закінчення карантину».

Зважаючи на наведене, є очевидними висновки, що зупинення перебігу строку стягнення податкових органом визначеного платнику податків грошового зобов`язання суперечить меті законодавчого регулювання Закону №591-IX, оскільки встановлення вказаного строку саме по собі спрямоване на захист прав та інтересів платників податків, і, відповідно, його скасування погіршує становище платників щодо захисту їх прав від неналежного урядування контролюючого органу, тоді як Закон №591-IX спрямований на встановлення додаткових пільг для платників податків.

Відтак, застосування до приписів абзацу десятого пункту 52-2 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України до спеціального строку, що обмежує право контролюючого органу на стягнення узгодженого податкового зобов`язання та штрафних санкцій, що нараховуються у випадку невчасної сплати цього зобов`язання, суперечать основним засадами законодавчого регулювання відповідних правовідносин.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до пункту 56.21 статті 56 Податкового кодексу України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Відповідач посилається на карантинні обмеження як на причину відмови у списанні безнадійного податкового боргу позивача. Однак не вказує яким саме чином неможливість вчинення такої дії була пов`язана з обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

В контексті наведеного слід зазначити, що діяльність ГУ ДПС у Волинській області під час дії карантинних заходів припинена не була, а тому відповідач не був позбавлений процесуальної можливості звертатися до суду із відповідними заявами, клопотаннями у визначеному законом порядку.

Відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що останній звертався до суду з відповідними вимогами про стягнення з позивача податкового боргу. Тому посилання ГУ ДПС у Волинській області на зупинення строків, визначених статтею 102 ПК України, суд вважає необґрунтованим.

Щодо зупинення строків давності, передбачених ст. 102 Податкового кодексу України під час дії в Україні воєнного стану, суд зазначає наступне.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» №2120-IX від 15.03.2022 статтю 102 ПК України доповнено пунктом 102.9 наступного змісту: «102.9. На період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи».

Суд звертає увагу. що вказана норма Закону №2120-IX від 15.03.2022 не містить визначення, що зупинено перебіг строку, передбачено саме п. 102.4 ст. 102 ПК України.

Окрім того, Законом України №2719-IX від 03.11.2022 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законів України щодо приватизації державного і комунального майна, яке перебуває у податковій заставі, та забезпечення адміністрування погашення податкового боргу», який набрав чинності 25.11.2022, підпункт 69.9 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України викладено в новій редакції:

Для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім:

дотримання строків реєстрації податкових накладних, розрахунків коригування до них в Єдиному реєстрі податкових накладних, подання звітності та/або документів (повідомлень), у тому числі передбачених статтями 39 та 39-2, пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, сплати податків та зборів платниками податків;

строків проведення камеральних перевірок, оформлення їх результатів у порядку, визначеному статтею 86 цього Кодексу, подання скарги на податкове повідомлення-рішення за результатами камеральної перевірки, прийняття рішення за результатом її розгляду, нарахування пені;

строків проведення фактичних та документальних позапланових перевірок, оформлення їх результатів у порядку, визначеному статтею 86 цього Кодексу, подання скарги на податкове повідомлення-рішення, рішення про застосування фінансових санкцій за результатами документальної позапланової перевірки або фактичної перевірки та прийняття рішення за результатами їх розгляду, адміністративного арешту майна за результатами документальної позапланової перевірки або фактичної перевірки;

строків здійснення заходів з погашення податкового боргу платників податків - суб`єктів господарювання, які мають можливість своєчасно виконувати податкові обов`язки, передбачені статтями 59-60, 87-101 цього Кодексу, та/або визначення грошових зобов`язань згідно із статтею 116 цього Кодексу.

Таким чином, вказаним законом контролюючому органу було відновлено строки щодо заходів з погашення податкового боргу платників податків.

Верховний Суд у рішенні від 06.02.2018 по справі К/9901/99/17 зазначив, що в разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня та штрафні санкції, а відтак з того часу в контролюючого органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу.

Згідно із п. 101.4 ст. 104 ПК України органи стягнення відкликають розрахункові документи, якими передбачено стягнення пені, штрафних санкцій та безнадійного податкового боргу, списаних відповідно до цього Кодексу.

Ураховуючи викладені вище положення Податкового кодексу України, податковий борг позивача із датою виникнення понад 1095 днів, який станом на момент звернення до суду становив 592958,12 грн, підлягав визнанню безнадійним, що не було враховано відповідачем.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем вказаного обов`язку не виконано.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Даючи оцінку поведінці відповідача, яка зумовила звернення позивача до суду з даним позовом, суд дійшов висновку, що відмова відповідача у списанні безнадійного податкового боргу в сумі 592 958,12 грн свідчить про бездіяльність, яка не відповідає визначеним частиною другою статті 2 КАС України критеріям поведінки відповідача у спірних правовідносинах, тому першу позовну вимогу слід задовольнити шляхом визнання такої бездіяльності протиправною.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення про списання податкового боргу ОСОБА_1 на загальну суму 592958,12 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Позиція Верховного Суду щодо застосування частини четвертої статті 245 КАС України в частині можливості зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, висловлена у постановах від 04.09.2021 у справі № 320/5007/20, від 14.09.2021 у справі №320/5007/20, від 23.12.2021 у справі № 480/4737/19 та від 13.10.2022 у справі №380/13558/21.

Також суд враховує правову позицію, що міститься, зокрема у постановах Верховного Суду від 10.09.2020 у справі № 806/965/17 та від 27.09.2021 у справі № 380/8727/20, відповідно до якої у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому особою дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Зважаючи на те, що підставами для відмови в списанні безнадійного податкового боргу були обставини, які не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання ГУ ДПС у Волинській області прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу ОСОБА_1 на загальну суму 592958,12 грн.

Решта доводів висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9.12.1994, серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Волинській області понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1 211,20 грн, сплаченого згідно квитанції від 10.07.24 (а.с.8).

Керуючись положеннями статей 6-10, 14, 72-77, 90, 139, 159, 241-246, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Волинській області щодо відмови ОСОБА_1 у списанні безнадійного податкового боргу в сумі 592958,12 гривень.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Волинській області прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу ОСОБА_1 на загальну суму 592 958,12 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4, ідентифікаційний код ВП 44106679).

Суддя Н.В. Стецик