Справа № 200/4791/24
Суддя: Давиденко Т.В.
Дата ухвалення: 2024-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2024 року Справа№200/4791/24

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Давиденко Т.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення

(виклику) сторін адміністративний позов ОСОБА_1

до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій

області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, юридична адреса: 21005, м. Вінниця, вул. Зодчих, 22) про визнання протиправним та скасування рішення від 01.04.2024 року № 66 про відмову у призначенні пенсії, зобов`язання призначити з 25.03.2024 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 за № 1 -р/2020, із зарахуванням до загального страхового стажу всіх періодів роботи, зазначених у трудовій книжці серії НОМЕР_2 , періоду навчання з 01.09.1989 по 26.02.1993, догляду за малолітньою дитиною з 03.07.1998 по 19.06.2001, а також із зарахуванням періодів роботи з 01.03.1993 по 02.09.1994 та з 20.06.2001 по 25.03.2024 до загального та пільгового (з 01.03.1993 по 02.09.1994 та з 20.06.2001 по 31.12.2008) страхового стажу у подвійному розмірі, виплатити неотриману суму пенсії.

Доводи позовної заяви обґрунтовує тим, що, відповідач, як вважає позивач, приймаючи рішення про відмову в призначенні пенсії, діяв з перевищенням повноважень та не у спосіб, визначений чинним законодавством з питань пенсійного забезпечення.

Вважає, що що відповідачем протиправно, всупереч рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 відмовлено у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах за Списком №2.

Зазначає, що станом на дату звернення з заявою про призначення пенсії вона досягла відповідного пенсійного віку, визначеного пунктом "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та здобула необхідний загальний і пільговий страховий стаж, для призначення пенсії за Списком №2.

Вказує на протиправність дій відповідача щодо незарахування до пільгового стажу періодів роботи з 01.09.1989 по 26.02.1993, догляду за малолітньою дитиною з 03.07. 1998 по 19.06.2001, а також періодів роботи з 01.03.1993 по 02.09.1994 та з 20.06.2001 по 25.03.2024 до загального та пільгового (з 01.03.1993 по 02.09.1994 та з 20.06.2001 по 31.12.2008), оскільки робота у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Враховуючи викладене, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві на адміністративний позов відповідач вказав на його безпідставність та зазначив, що за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії, пільговий стаж за Списком №2 не зарахований згідно наданої довідки № 01-16/33 від 25.03.2024, оскільки не зазначена чітка посада, на якій працювала позивач - «середній медичний персонал», що не відповідає записам у трудовій книжці і атестаціям робочих місць - «медсестра палати, сестра медична, сестра медична старша», тому позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку відсутністю необхідного пільгового стажу за Списоком № 2 та необхідного пенсійного віку - 55 років.

Враховуючи наведене, просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, відзиву, суд з`ясував наступні обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_3 .

25.03.2024 року ОСОБА_1 звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

01.04.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийняте рішення № 66 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії, яке обґрунтоване недосягненням пенсійного віку згідно ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відсутністю необхідного пільгового стажу.

Пільговий стаж за Списком №2 не зарахований згідно наданої довідки № 01-16/33 від 25.03.2024, оскільки не зазначено чітко посаду, на якій працювала позивач - «середній медичний персонал», що не відповідає записам у трудовій книжці і атестаціям робочих місць - «медсестра палати, сестра медична, сестра медична старша».

Згідно даних з трудової книжки серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 :

- 01.03.1993 прийнята на роботу на посаду медсестри палатної Краматорської психіатричної лікарні;

- 02.09.1994 звільнена за власним бажанням за статтею 38 КЗпП України;

- 01.09.1994 прийнята на роботу на посаду медсестри школи № 20 ДТМО);

- 31.07.1996 звільнена за власним бажанням за статтею 38 КЗпП України;

- 20.06.2001 прийнята у відділення №1 на посаду палатної медсестри Краматорської психіатричної лікарні;

- 01.01.2009 переведена на посаду сестри медичної старшої;

Станом на момент подачі заяви про призначення пенсії (25.03.2024) працювала на посаді сестри медичної старшої психіатричного відділення №1 КНП «Психіатрична лікарня м. Краматорська».

До матеріалів справи наданий диплом серії НОМЕР_4 , відповідно до якого ОСОБА_1 з 01.09.1989 по 26.02.1993 (загалом 03 роки 05 місяців 26 днів) навчалась у Костянтинівському медичному училищі, а також копії свідоцтв про народження дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво № НОМЕР_5 ) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво № НОМЕР_6 ).

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом, позивач просить задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За Преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перераху ронку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 58 зазначеного Закону на Пенсійний фонд покладене керівництво та управління солідарною системою, збір, акумуляція та облік страхових внесків, призначення пенсії та підготовка документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, здійснення контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішення питань, пов`язаних з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснення адміністративного управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законом і статутом Пенсійного фонду.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», пунктом 7 частини 1 статті 1 якого визначено, що Пенсійний фонд України - орган, уповноважений відповідно до цього Закону вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру та виконувати інші функції, передбачені законом.

Тобто, відповідач у справі орган владних повноважень, який виконує владні управлінські функції, надані йому чинним законодавством щодо призначення пенсії, підготовки документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій.

Щодо незарахування періодів з 01.09.1989 по 26.02.1993, догляду за малолітньою дитиною з 03.07. 1998 по 19.06.2001, а також періодів роботи з 01.03.1993 по 02.09.1994 та з 20.06.2001 по 25.03.2024 до загального та пільгового (з 01.03.1993 по 02.09.1994 та з 20.06.2001 по 31.12.2008) стажу, суд враховує наступне.

Відповідно до преамбули Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 4 3 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, то провадиться перерахунок пенсії з врахуванням страхового стажу після призначення пенсії.

Крім того, за правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення», в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в т.ч. щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивачки за призначенням пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.

Відповідно до статті 60 Закону України України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1 Порядку).

З копії трудової книжки позивача вбачається, що позивач з 01.03.1993 прийнята на роботу на посаду медсестри палатної Краматорської психіатричної лікарні; 02.09.1994 звільнена за власним бажанням за статтею 38 КЗпП України; 01.09.1994 прийнята на роботу на посаду медсестри школи № 20 ДТМО); 31.07.1996 звільнена за власним бажанням за статтею 38 КЗпП України; 20.06.2001 прийнята у відділення №1 на посаду палатної медсестри Краматорської психіатричної лікарні; 01.01.2009 переведена на посаду сестри медичної старшої; станом на момент подачі заяви про призначення пенсії (25.03.2024) працювала на посаді сестри медичної старшої психіатричного відділення №1 КНП «Психіатрична лікарня м. Краматорська».

Отже, під час розгляду справи встановлено та не заперечується відповідачами, що протягом спірного періоду позивач працювала у закладі з надання психіатричної допомоги.

За правилами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи у закладі з надання психіатричної допомоги.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 04.12.2019 року у справі № 689/872/17 та від 20.04.2022 року у справі № 214/3705/17, від 27.04.2023 року у справі №160/14078/22.

Крім трудової книжки позивачем був наданий диплом серії НОМЕР_4 , відповідно до якого позивач з 01.09.1989 по 26.02.1993 (загалом 03 роки 05 місяців 26 днів) навчалась у Костянтинівському медичному училищі, а також копії свідоцтв про народження дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво № НОМЕР_5 ) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (свідоцтво № НОМЕР_6 ).

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховуються, крім іншого, навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, а також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною.

Таким чином, до загального страхового стажу позивача підлягають зарахуванню періоди: а) навчання з 01.09.1989 по 26.02.1993; б) догляду за малолітньою дитиною, ОСОБА_3 ,- з 03.07.1998 по 19.06.2001.

Щодо права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд враховує наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

Законом № 2148-VIII від 03.10.2017 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено розділом XIV-1 «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян».

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 цього Закону на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До цих змін порядок призначення пенсій на пільгових умовах визначався ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Так, п. «б» ст.13 цього закону в редакції, чинній до з 01.04.2015 передбачала, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день наіншихроботах із шкідливимиі важкими умовамипраці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і пристажіроботине менше 25 років, з них не менше 12 років 6місяцівназазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом №213-VІІІ, який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону №1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Рішенням Конституційного суду України №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно пункту 3 резолютивної частини зазначеного рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням №1-р/2020 КСУ визнано неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний суд встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VIII.

У зв`язку із цим на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених врішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 45 років, тоді як другий - у 50 років.

Положення зазначеним нормативно-правових актів суперечать один одному.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно якого у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

В рішенні у зразковій справі №360/3611/20 Велика Палата Верховного суду зазначила, що суперечність положень Законів України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV в частині врегулювання питань призначення пенсій на пільгових умовах, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України").

Велика палата Верховного суду в межах зразкової справи №360/3611/20 дійшла висновку про те, щов даному випадку підлягають застосуванню саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, положення яких є найбільш сприятливим для особи, а не Закону №1058-ІV.

Оскільки відповідно до наявних в матеріалах справи документів на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах їй виповнилось 50 років, та має пільговий стаж більше 10 років, що відповідає вимогам п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, суд дійшов висновку, що позивач набув право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

При вирішенні даного спору, суд враховував правові висновки Верховного Суду, які викладені в рішенні від 03.11.2021 за результатами розгляду зразкової справи у справі № 360/3611/20.

Положеннями частини 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Враховуючи те, що відмова відповідача в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з посиланням на недосягнення позивачем пенсійного віку, визначеного статтею 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", є протиправною, суд вважає, що приймаючи рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідач діяв з перевищенням повноважень та не у спосіб, визначений чинним законодавством з питань пенсійного забезпечення, тому приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення, яке оскаржується, з зобов`язанням відповідача зарахувати до спеціального стажу роботи за Списком №2, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи з 01.09.1989 по 26.02.1993, догляду за малолітньою дитиною з 03.07.1998 по 19.06.2001, а також із зарахуванням періодів роботи з 01.03.1993 по 02.09.1994 та з 20.06.2001 по 25.03.2024 до стажу роботи з 01.03.1993 по 02.09.1994 та з 20.06.2001 по 31.12.2008 у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та призначити з 25.03.2024 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 за № 1 -р/2020.

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду жодного доказу правомірності рішення, яке оскаржується, в розумінні зазначеної норми Закону.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині в частині визнання протиправним та скасування рішення, що оскаржується, з зобов`язанням відповідача зарахувати до спеціального стажу роботи за Списком №2, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи з 01.09.1989 по 26.02.1993, догляду за малолітньою дитиною з 03.07.1998 по 19.06.2001, а також із зарахуванням періодів роботи з 01.03.1993 по 02.09.1994 та з 20.06.2001 по 25.03.2024 до стажу роботи з 01.03.1993 по 02.09.1994 та з 20.06.2001 по 31.12.2008 у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та призначити з 25.03.2024 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 за № 1 -р/2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про пенсійне забезпечення», Кодексом адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, юридична адреса: 21005, м. Вінниця, вул. Зодчих, 22) про визнання протиправним та скасування рішення від 01.04.2024 року № 66 про відмову у призначенні пенсії, зобов`язання призначити з 25.03.2024 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 за № 1 -р/2020, із зарахуванням до загального страхового стажу всіх періодів роботи, зазначених у трудовій книжці серії НОМЕР_2 , періоду навчання з 01.09.1989 по 26.02.1993, догляду за малолітньою дитиною з 03.07.1998 по 19.06.2001, а також із зарахуванням періодів роботи з 01.03.1993 по 02.09.1994 та з 20.06.2001 по 25.03.2024 до загального та пільгового (з 01.03.1993 по 02.09.1994 та з 20.06.2001 по 31.12.2008) страхового стажу у подвійному розмірі, виплатити неотриману суму пенсії задовольнити частково.

Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 01.04.2024 року № 66 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах визнати протиправним та скасувати.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до спеціального стажу роботи за Списком №2, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи з 01.09.1989 по 26.02.1993, догляду за малолітньою дитиною з 03.07.1998 по 19.06.2001, а також із зарахуванням періодів роботи з 01.03.1993 по 02.09.1994 та з 20.06.2001 по 25.03.2024 до стажу роботи з 01.03.1993 по 02.09.1994 та з 20.06.2001 по 31.12.2008 у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та призначити ОСОБА_1 з 25.03.2024 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 за № 1 -р/2020.

В задоволенні іншої частини адміністративного позову відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, юридична адреса: 21005, м. Вінниця, вул. Зодчих, 22) (за рахунок бюджетних асигнувань) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у сумі 968 грн. 96 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції.

Суддя Т.В. Давиденко