Справа № 560/4419/24
Суддя: Польовий О.Л.
Дата ухвалення: 2024-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/4419/24
РІШЕННЯ

іменем України

02 вересня 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Польового О.Л. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Хмельницького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позов мотивований тим, що пенсійний орган протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника після смерті його батька відповідно до вимог Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі по тексту - Закон №1058-IV).

Відповідач не скорився правом на подачу відзиву на позов.

Хмельницький окружний адміністративний суд здійснює розгляд адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши докази, суд встановив такі обставини справи.

ОСОБА_1 відповідно до довідки МСЕК серії АВ №0840948 визнаний особою з інвалідністю І (А) групи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

На звернення позивача Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області листом від 26.01.2024 №1885-878/М-03/8-2200/24 повідомило, що позивачу для призначення пенсії необхідно звернутись до сервісного центру обслуговування громадян Пенсійного фонду України.

В подальшому на звернення позивача Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області листом від 21.02.2024 №3775-2773/М-03/8-2200/24 повідомило про відсутність підстав для призначення пенсії у разі втрати годувальника.

Позивач оскаржив вказані відмови до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинах, суд враховує таке.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини в сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, та деяких інших осіб, є Закон України від 09.04.1992 №2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон №2262-XII).

Статтею 1 Закону №2262-XII, зокрема, визначено, що члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Положеннями статті 29 Закону №2262-XIІ передбачено, що пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Відповідно до частини першої, другої статті 30 Закону №2262-XIІ право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

За змістом статті 31 Закону №2262-XIІ члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону №2262-ХІІ.

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

При цьому ОСОБА_1 відповідно до довідки МСЕК серії АВ №0840948 визнаний особою з інвалідністю І (А) групи та потребував стороннього догляду.

Постійний догляд за позивачем здійснював батько ОСОБА_2 , з яким позивач проживав за однією адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням від 11.10.2023 по справі №686/25363/23 Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області встановив факт перебування ОСОБА_1 на утриманні свого батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області відмовило у призначенні ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника, оскільки останній визнаний особою з інвалідністю після досягнення 18 років.

Суд враховує, що в Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні - в соціальній і правовій державі, в якій визнається і діє принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державою і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Одним з видів соціального забезпечення є щомісячні державні виплати особам, які не є працездатними з певних причин, зокрема - пенсія по втраті годувальника.

Отже, право особи на отримання пенсії, у тому числі у зв`язку із втратою годувальника, як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом.

Європейська соціальна хартія від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 №137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007, визначає, зокрема: кожна малозабезпечена людина має право на соціальну та медичну допомогу; сім`я як головний осередок суспільства має право на належний соціальний, правовий та економічний захист для забезпечення її всебічного розвитку; діти та підлітки мають право на належний соціальний, правовий та економічний захист.

Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Відтак суд вважає відмову пенсійного органу дискримінаційною за колом осіб з інвалідністю, які фактично мають право на таку пенсію, що суперечить нормам Конституції України та міжнародного договору, що ратифікований Україною.

Таким чином, відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, викладена у листах від 26.01.2024 №1885-878/М-03/8-2200/24, від 21.02.2024 №3775-2773/М-03/8-2200/24, щодо призначення позивачу пенсії у разі втрати годувальника є протиправною.

Відповідно до матеріалів справи позивач після смерті батька втратив основний засіб для існування, тому останній має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону №2262-ХІІ.

При цьому, позивач просить призначити йому пенсію відповідно до Закону №1058-IV. Водночас батько позивача (годувальник) отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону №2262-ХІІ.

Так, положенням статті 36 Закону №2262-ХІІ передбачено, що пенсії в разі втрати годувальника призначаються в таких розмірах:

а) членам сімей військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи або виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час, а саме батькам (одному з батьків), дружині (чоловікові), іншому непрацездатному члену сім`ї загиблого (померлого) годувальника, якщо право на пенсію має один непрацездатний член сім`ї, - у розмірі 70 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї; якщо право на пенсію мають два і більше непрацездатних членів сім`ї (крім батьків, дружини (чоловіка) - у розмірі 50 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї. У таких самих розмірах, незалежно від причини смерті годувальника, обчислюються пенсії членам сімей померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей, до складу яких входять діти, які втратили обох батьків;

б) сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які померли внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, - 30 процентів заробітку годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї.

Відповідно до статті 50 Закону №2262-ХІІ членам сімей осіб з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та пенсіонерів з їх числа, які набули право на пенсію після смерті годувальника, пенсія призначається з дня виникнення права на пенсію, а батькам або дружині (чоловікові), які набули право на пенсію у разі втрати годувальника, - з дня звернення за пенсією.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, тому позивач має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника з 07.08.2023.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тому для належного захисту прав позивача необхідно вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_3 пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону №2262-ХІІ з 07.08.2023.

За таких обставин, у задоволенні вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити пенсію у разі втрати годувальника відповідно до вимог Закону №1058-IV слід відмовити.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, викладену у листах від 26.01.2024 №1885-878/М-03/8-2200/24, від 21.02.2024 №3775-2773/М-03/8-2200/24, щодо призначення ОСОБА_1 пенсії у разі втрати годувальника.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 07.08.2023.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10,м. Хмельницький,Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29013 , код ЄДРПОУ - 21318350)

Головуючий суддя О.Л. Польовий