Справа № 489/4239/24
Суддя: Костюченко Г. С.
Дата ухвалення: 2024-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 489/4239/24
Провадження № 2-а/489/55/24
РІШЕННЯ

Іменем України

02 вересня 2024 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Костюченка Г.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області, поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Миколаївській області рядового поліції Дзюби Миколі Віталійовича, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

встановив

В травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Миколаївській області рядового поліції Дзюби М.В. про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 30.05.2024 відповідачем по справі відносно нього було винесено постанову серії ЕНА № 2272162, відповідно до якої він керував транспортним засобом ВАЗ 2108, д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому не мав страхового полісу, відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Свою провину у вчиненні даного правопорушення заперечував. Посилався на те, що він був зупинений працівником патрульної поліції ніби то за порушення ПДР, а саме п. 2.2, на справді позивач не порушував ПДР, атому його зупинка є незаконною. При цьому, не заперечував, що на вимогу патрульного поліцейського не надав поліс обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просив суд: визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА № 2272162 від 30.05.2024 ; справу закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.06.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

12.07.2024 на адресу суду від представника відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого він просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування заперечень проти позову посилається на те, що під час несення служби 30.05.2024 патрульним поліцейським був зупинений т/з ВАЗ 2108, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 за порушення ПДР, а сме п. 2.2 ПДР України.

Під час перевірки документів ОСОБА_1 не мав при собі та не пред`явив полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів,чим порушив п. 2.1 г та 2.4 ПДР України. Після чого було винесено оскаржувану постанову про адміністративне правопорушення. Факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення підтверджується записами з нагрудних відео реєстраторів працівників поліції, долучених до матеріалів справи, де зафіксовано повідомлення водієм ОСОБА_1 про відсутність полісу.

На неодноразові вимоги позивач повідомив, що не має при собі діючого поліса обов`язкового страхування. На відеозаписі зафіксовано, як позивач не пред`являв жодних документів, які б підтверджували, що він звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними управлінських функцій.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 2272162 від 30.05.2024 вбачається, що поліцейським УПП в Миколаївській області рядовим поліції Дзюба М.В. відносно ОСОБА_1 було винесено постанову, відповідно до якої того ж дня о 10 год. 53 хв. в м. Миколаєві, по вул. Шосейна, 107, водій здійснив рух на т/з ВАЗ 2108, д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому не мав діючого поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 2.1 г ПДР України.

Вказане адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, внаслідок чого на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425,00 грн.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлений Правилами дорожнього руху.

Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до положень ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, - чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Досліджуючи матеріали справи, судом встановлено, що належні, достовірні та неспростовні докази на підтвердження того, що 30.05.2024 на час складання оскаржуваної постанови ОСОБА_1 не пред`явив працівникам патрульної поліції поліс обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

До відзиву на позовну заяву представником відповідачів долучено диск з відеозаписами з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції, на яких міститься спілкування поліцейських з позивачем. З запису вбачається що на законну вимоги поліцейських пред`явити поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_1 відмовляється та повідомляє, що не має полісу. Зокрема вказане зафіксовано на 06 хв. 44 сек. запису, як це зазначено у відзиві. Тобто твердження відповідача, викладені у відзиві, підтверджуються достовірно долученими до нього відеозаписами.

У відповідності до п. 1.3 Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Положеннями п. 2.1 ґ Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Суд повинен обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту (рішення ЄСПЛ «Коробов проти України» №39598/0з від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування.

Отже, суд повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності й навести в своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження та оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення».

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Вимоги вказаних правових норм не були дотримані працівниками поліції при складанні оскаржуваної постанови.

Так, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте вчинок може бути кваліфіковано як адміністративне правопорушення, при наявності сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Аналізуючи обставини справи, досліджені матеріали, зокрема оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення та відеозаписи, долучені до відзиву, суд приходить до висновку про достатність та неспростовність доказів про наявності в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, за порушення якого його було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи наявність в матеріалах справи належних доказів, які підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення, що відповідає положенням п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України.

В частині вимог до поліцейського Управління патрульної поліції в Миколаївській області Дзюба М.В. необхідно відмовити, оскільки працівники органів і підрозділів Національної поліції України при розгляді справ про адміністративні правопорушення діють від імені органів Національної поліції, а тому вони не наділені самостійною процесуальною правоздатністю в рамках розгляду справ з приводу рішення про притягнення осіб до адміністративної відповідальності.

Керуючись статтями 18, 19, 241-246, 286 КАС України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області, поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Миколаївській області рядового поліції Дзюби Миколі Віталійовича, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: Управління патрульної поліції в Миколаївській області, адреса: м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 1-Б/1;

відповідач: Департамент патрульної поліції Національної поліції України, , адреса: м. Київ,вул. Федора Ернста, 3.

Повний текст рішення складено 02.09.2024.

Суддя Г.С. Костюченко