Справа № 420/18458/24
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2024-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовною ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним дій щодо відмови у наданні відстрочки від мобілізації,

встановив:

Позивач звернувся з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просить визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 в формі відмови, шляхом складення листа від 20.05.2024 року, в наданні відстрочки від мобілізації ОСОБА_1 на підставі ст.23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 надати ОСОБА_1 відстрочку від призову за мобілізацією на підставі ст.23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, шляхом внесення відомостей про відстрочку до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та видачі довідки про відстрочку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначив, що 07.05.2024 року прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення облікових даних та подання заяви про надання відстрочки від мобілізації у зв`язку з наявністю матері, яка має інвалідність 2 групи та за якою здійснює постійний догляд. Разом із заявою надав документи, що надають право на відстрочку. Після звірки відповідних документів посадовою особою відповідача було запропоновано пройти військово-лікарську комісії. Оскільки не був зобов`язаний проходити ВЛК до проставлення відмітки про відстрочку, то таку не проходив. В усному порядку було повідомлено, що запис в військовому квитку про відстрочку зроблено не буде. Тим самим, усно відмовлено в наданні відстрочки від мобілізації. В подальшому, на запит адвоката відповідач листом повідомив про необхідність прибуття для проходження ВЛК, оновлення даних та надання документів, що дають право на відстрочку.

Позивач вважає, що відповідно до наданих документів, він має право на отримання відстрочки від мобілізації за обома підставами, передбаченими абз. 10 та 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» в редакції чинній на момент подання заявита в чинній редакції закону. Просить задовольнити позовні вимоги.

ІНФОРМАЦІЯ_4 відзив на позовну заяву не надав. Ухвала про відкриття провадження з роз`ясненням прав та обов`язків направлена відповідачу до електронного кабінету 18.06.2024 року. Суд вважає, що у справі достатньо доказів для прийняття рішення по справі.

Судом встановлені такі обставини по справі.

Відповідно до військового квитка НОМЕР_1 виданого 08.101998 року, ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, має військове звання лейтенант, прийняв присягу 31.07.1997 року, перебуває у запасі 1 розряду.

Згідно свідоцтва про ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 яка є особою з інвалідністю 2-ої групи.

Відповідно Акту встановлення факту здійснення догляду від 14.04.2024 року, складеного Комісією Приморської РДА Одеської міської ради, встановлено, що ОСОБА_1 здійснює постійний догляд на професійній основі за ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 .

07.05.2024 року ОСОБА_1 особисто прибув та подав до ІНФОРМАЦІЯ_3 заяву про надання відстрочки від мобілізації відповідно до абз. 10 та 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції на момент подання заяви) у зв`язку з наявністю матері, яка має інвалідність 2 групи, за якою позивач здійснює постійний догляд.

Разом із заявою позивач надав ІНФОРМАЦІЯ_3 наступні документи:

1. Військовий квиток № 026792.

2. Паспорт ОСОБА_1 .

3. Довідка про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру № .

4. Паспорт та ІПН ОСОБА_3 .

5. Свідоцтво про народження ОСОБА_1 .

6. Акт встановлення факту здійснення догляду №53 від 14.04.2023 року.

7. Довідка до акта огляду МСЕК серії 2-18 ОД № 065797

20.05.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_4 за вих. №ВОЗ/6713 надана відповідь на заяву позивача про надання відстрочки, відповідно до якої для оформлення відстрочки від призову на військову службу необхідно особисто прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 для проходження медичного огляду та подати документи які надають право на оформлення відстрочки.

Як зазначає позивач, цей лист отримав його адвокат у відповідь на адвокатський запит.

Позивач вважає, що тим самим йому відмовлено в задоволенні заяви про надання відстрочки.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 р. № 3543ХІІ, Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМУ № 560 від 16.05.2024 року, Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 р. № 154.

Відповідно до абз. 10 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин подання заяви 07.05.2024р), не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.

Абзацем 11 було передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

Законом № 3633-ІХ від 11.04.2024 (вступив в законну силу 18.05.2024 року) в Закон № 3543-ХІІ, р були внесені зміни, відповідно до яких ч. 1 ст. 23 викладено в іншій редакції, а саме:

Не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані:

…

13) які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю; …

Співставляючи приписи попередньої редакції ст. 23 Закону № 3543-ХІІ та актуальної на день розгляду справи, суд зазначає, що зміни у законодавстві фактично не вплинули на обставини вказані позивачем у його заяві, оскільки підстави для відстрочки, а саме наявність одного збатьків з інвалідністю другої групи присутня в обох випадках.

В той же час, розбіжності у попередній редакції ч. 1 ст. 23 Закон № 3543-ХІІ та діючій редакції є в тому, що у попередній вони стосуються необхідності наявності висновку медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, що такі особи потребують постійного догляду, такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

В чинній редакції - за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі).

Таким чином, сам факт наявності інвалідності у матері позивача як за попередньою редакцією закону так і актуальною, не є достатнім для надання відстрочки, оскільки законодавством визначені додаткові умови, а саме в частині наявності необхідності постійного догляду, встановлення, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

Відповідно до положень п. 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань: оформлюють та видають військовооблікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.

Виходячи з цього, ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримавши заяву позивача про надання відстрочки, зобов`язаний був її розглянути та прийняти відповідне вмотивоване рішення, що не було здійснено в порушення вищенаведених приписів.

Позивач, посилаючись на лист від 20.05.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_4 за вих. №ВОЗ/6713 вважає, що цим листом йому відмовлено у наданні відстрочки, з чим суд не погоджується і зазначає, що зміст цього листа дає підстави для висновку, що він не є рішенням про відмову у відстрочці, оскільки носить лише інформативний характер.

В той же час, суд погоджується з посиланням позивача на ті обставини, що вимога ІНФОРМАЦІЯ_3 про необхідність першочергового проходження ВЛК як умови для подальшого розгляду питання про відстрочку є протиправною, оскільки вона не була передбачена жодними приписами законодавства.

Крім того, на день надання відповіді позивачу (20.05.2024), Постановою КМУ № 560 від 16.05.2024 року було затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, пунктом 63 якого передбачено, що військовозобов`язані, які звернулися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки з заявою про надання відстрочки, до прийняття рішення відповідною комісією не направляються для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

У разі ухвалення комісією рішення про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаний, який підлягає призову на військову службу під час мобілізації, направляється на медичний огляд для визначення придатності до військової служби.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача в формі відмови шляхом складення листа про відмову у наданні відстрочки від мобілізації не підлягають задоволенню, оскільки таке рішення відповідач не приймав.

В той же час, судом встановлені протиправні вимоги відповідача до ОСОБА_1 щодо проходження ВЛК як умови розгляду його заяви про надання відстрочки.

Що стосується вимог зобов`язати відповідача надати відстрочку від призову за мобілізацією на підставі ст. 23 Закону № 3543-ХІІ то ці вимоги є дискреційними повноваженнями відповідача в які суд не може втручатись.

Позивач зазначає, що повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Суд погоджується з цим, але таке твердження не є застосовним у цій справі, оскільки розгляд заяви про надання відстрочки здійснюється комісією створеною на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) за процедурою та в порядку встановленому п. 56-67 Порядку № 560, яка включає в себе перевірку документів, що підтверджують наявність підстав для відстрочки та інших умов її надання.

Таким чином, перевірка обставин викладених у заяві військовозобов`язаного, а також наданих ним документів є компетенцією відповідача, а не суду. Лише за результатами їх розгляду та прийняття відповідного рішення, позивач у разі незгоди з ним має право оскаржити його до суду.

Виходячи з наведеного, ці позовні вимоги не можуть бути задоволені як такі, що є передчасними.

В той же час, суд вважає за необхідне застосувати у цій справі приписи ч. 2 ст. 9 КАС України відповідно до якої суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки заява ОСОБА_1 про відстрочку не розглянута та рішення по ній у відповідності до діючого законодавства не прийняте, то суд входить за межі заявлених позовних вимог і з метою захисту порушених прав позивача, вважає за необхідне зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 розглянути заяву позивача від 06.05.2024 року про надання відстрочки та прийняти вмотивоване рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі Серявін та інші проти України).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У підсумку, з урахуванням вищезазначеного, у сукупності суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, шляхом виходу за межі заявлених.

Керуючись ст. 242- 246 КАС України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 від 06.05.2024 року про надання відстрочки від мобілізації.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) розглянути заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) від 06.05.2024 року про відстрочку від призову за мобілізацією на підставі ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та прийняти вмотивоване рішення.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_3 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Попов В.Ф.