Справа № 826/19098/15
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2024-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

02 вересня 2024 року 826/19098/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», про визнання протиправними дій та зобов`язати вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондратюка Віктора Станіславовича, у якому просила суд:

- визнати неправомірними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондратюка Віктора Станіславовича щодо внесення змін до Державного реєстру іпотек, реєстраційний номер обтяження 5147049, про заміну умов обтяження квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондратюка Віктора Станіславовича скасувати запис в Державному реєстрі іпотек, реєстраційний номер обтяження 5147049, від 15.11.2012 20:42:36, про заміну умов обтяження квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2015 відкрито провадження в адміністративній справі.

Залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк".

Закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.03.2016 витребувано з Київського державного нотаріального архіву належним чином завірені копії всіх матеріалів (копію реєстраційної справи), на підставі яких приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюком Віктором Станіславовичем внесено запис в Державному реєстрі іпотек, реєстраційний номер обтяження 5147049, від 15.11.2012 20:42:36, про заміну умов обтяження квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Також ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.03.2016 зупинено провадження у справі №826/19098/15 до надходження документів, витребуваних ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.03.2016 у Київського державного нотаріального архіву.

13.12.2022 Верховною Радою України було прийнято Закон України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" №2825-IX, статтею 1 якого встановлено ліквідувати Окружний адміністративний суд міста Києва.

Пунктом 1 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

14.12.2022 вказаний Закон був опублікований в газеті "Голос України" №254 та набрав чинності 15.12.2022.

12.04.2023 на адресу Київського окружного адміністративного суду від Окружного адміністративного суду міста Києва надійшли матеріали адміністративної справи №826/19098/15 та за результатом автоматизованого розподілу були передані на розгляд судді Дудіну С.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.04.2023 прийнято адміністративну справу до провадження судді Київського окружного адміністративного суду Дудіна С.О.

Поновлено провадження у справі.

Вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Замінено відповідача у справі - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондратюка Віктора Станіславовича, на правонаступника - Центральне міжрегіональне управління юстиції (м. Київ).

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 15 листопада 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюком Віктором Станіславовичем зареєстровано зміни умов обтяження в Державному реєстрі іпотек, реєстраційний номер обтяження 5147049, згідно якого іпотекодержателем належного ОСОБА_1 на праві приватної власності майна (житлової квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ) зазначено ПАТ «Дельта Банк», , м. Київ, вул. Щорса, буд. 36.

Позивач стверджує, що згідно внесеного до Державного реєстру запису приватним нотаріусом було незаконно змінено іпотекодержателя належного позивачу майна з ПАТ «Сведбанк» () на ПАТ «Дельта Банк» ().

Так, позивач повідомляє, що 28 листопада 2006 року між нею та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк») було укладено кредитний договір №0050/1106/72-076, на забезпечення виконання умов якого 15 червня 2007 року між позивачем та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» укладено іпотечний договір №0050/1106/72-076-7-95, посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Глушко Л.В., зареєстрований в реєстрі за №1273. Предметом іпотеки є житлова квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Водночас, відповідно до відомостей з Державного реєстру іпотек станом на 29.07.2015 іпотекодержателем заставного майна є ПАТ «Дельта Банк», а підставою обтяження вказано договір купівлі - продажу прав вимоги, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» 25.05.2012.

Позивач вважає, що відповідачем було були порушені положення ч.5 ст.3, ч.1 ст. 16 та п.9 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та незаконно проведено заміну іпотекодержателя, оскільки договір іпотеки посвідчував приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Глушко Л.В., у той час як приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кондратюк Віктор Станіславович 15.11.2012 не вчиняв жодної нотаріальної дії, а тому, на думку позивача, не мав законних підстав для внесення змін в Державного реєстру.

Центральне міжрегіональне управління юстиції (м. Київ) подало до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначило, що ухвалою суду було замінено відповідача у справі з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондратюка Віктора Станіславовича на правонаступника Центральне міжрегіональне управління юстиції (м. Київ), однак згідно чинного законодавства останне лише здійснює контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації прав та приймає обов?язкові до виконання рішення у відповідності до Закону №1952 - IV.

Відповідач зауважує, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень були прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюком Віктором Станіславовичем, а оскільки в матеріалах справи відсутні відомості щодо звернення позивача зі скаргою до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) щодо порушень закону у рішеннях, діях, бездіяльності державного реєстратора, та у справі не оспорюються рішення, дії або бездіяльність відповідача, наведене, на думку останнього, свідчить, що між позивачем та Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Київ) відсутній спір про право. Крім того, відповідач звернув увагу на те, що у позовній заяві не заявлені позовні вимоги до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

З урахуванням цього, Центральне міжрегіональне управління юстиції (м. Київ) просить суд відмовити у задоволенні позову.

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» проти позову заперечувало та повідомило, що 25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк» та АТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно з умовами якого до АТ «Дельта Банк» перейшли права вимоги, зокрема, за Кредитним договором та забезпечувальними договорами, а 08.06.2012 ПАТ «Сведбанк» та АТ «Дельта Банк» на виконання вимог чинного законодавства України та п. 4.8 Договору купівлі-продажу направили на адресу позивача Повідомлення про відступлення.

Третя особа зауважує, що згідно зі статтею 24 Закону України «Про іпотеку» правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню, а відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

З урахуванням цього третя особа вважає необгрунтованими твердження позивача про безпідставність заміни в державних реєстрах іпотекодержателя нерухомого майна, незаконність перенесення приватним нотаріусом відомостей з Державного реєстру іпотек до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Також третя особа звернула увагу на те, що позивач у своєму адмінстративному позові посилається на пункт 9 статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», де зазначено, що «Державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії», проте статтю 15 доповнено новою частиною дев?ятою згідно із Законом України від 04.07.2012 №5037-VI, у той час як Договір купівлі-продажу укладено 25.05.2012 коли зазначена вимога у законодавстві була відсутня.

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» зауважує, що позивач у своєму позові посилається на пункт 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», де зазначено, що «Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об?єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію», проте частину п?яту статті 3 доповнено абзацом третім згідно із Законом України від 04.07.2012 №5037-VI, у той час, як Договір купівлі-продажу укладено 25.05.2012 коли зазначена вимога у законодавстві була відсутня.

Це ж саме, на думку третьої особи, стосується і частини 1 статті 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»: «Заява про державну реєстрацію прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об?єктом незавершеного будівництва подається нотаріусу, який вчиняє таку дію».

Крім того, ПАТ «Дельта Банк» звертає увагу на те, що згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а частиною четвертою статті 9 зазначеного Закону визначено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

До передбачених статтею 19 Закону підстав для державної реєстрації прав та їх обтяжень віднесено в тому числі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Підстави для відмови у державній реєстрації визначені статтею 24 Закону.

Третя особа стверджує, що у зв?язку із відсутністю відповідного рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав, зокрема, у разі визнання недійсним Договору купівлі-продажу, відсутні підстави для скасування запису про державну реєстрацію прав.

ПАТ «Дельта Банк» звернуло увагу на те, що позивач, звертаючись до суду з даним позовом зобов?язаний довести, яким чином внесення запису до Державного реєстру прав порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність постав для правового захисту Позивача. Однак, третя особа вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обгрунтування позову, порушення своїх прав та інтересів.

Крім того, третя особа зауважила, що у позивача наявна заборгованість за Кредитним договором, а оскільки згідно з умовами Іпотечного договору за рахунок предмету іпотеки Банк має прав задовольнити свої вимоги в повному обсязі, разом із сумою кредиту, процентами, штрафним санкціями та відшкодуванням збитків, які виникли у зв?язку із прострочкою виконання позивачем зобов?язань за Кредитним договором, витратами пов?язаними із зверненням стягнення на предмет іпотеки, витратами, пов?язаними з утриманням та збереженням предмету іпотеки, витратами на страхування предмету іпотеки та іншими витратами, обумовлені виконанням умов Іпотечного договору, вимоги позивача про скасування запису в Державному реєсту іпотек спрямовані на залишення Кредитного договору незабезпеченим та призведуть до уникнення позичальником відповідальності за Кредитним договором.

На підставі викладеного, на переконання третьої особи, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі з огляду на таке.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 28 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_1 (позичальник) укладено кредитний договір №0050/1106/72-076, відповідно до умов якого Банк надав позивачу кредит. Для забезпечення виконання зобов`язань позивача за кредитним договором в іпотеку Акціонерному комерційному банку «ТАС-Комерцбанк» було передано нерухоме майно.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та АТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно з умовами якого до АТ «Дельта Банк» перейшли права вимоги, зокрема, за Кредитним договором та забезпечувальними договорами.

08 червня 2012 року ПАТ «Сведбанк» та АТ «Дельта Банк» на виконання вимог чинного законодавства України та п. 4.8 Договору купівлі-продажу направили на адресу позивача Повідомлення про відступлення.

15 листопада 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюком В.С. на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 було прийнято рішення про реєстрацію змін обтяження нерухомого майна іпотекою та здійснено заміну іпотекодержателя з ПАТ «Сведбанк» на ПАТ «Дельта Банк» шляхом заміни іпотекодержателя нерухомого майна - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися «судом, встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Суд зазначає, що система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України (тут і далі - у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з даним позовом) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи інтересів.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачено в статті 15 ЦПК України: суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Аналогічну норму закріплено й у частині першій статті 19 ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року.

Частиною другою статті 4 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з даним позовом) визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, тоді як визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Наведене узгоджується і з положеннями статей 2, 4, 19 КАС України (у редакції від 03 жовтня 2017 року), які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер спірних правовідносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналіз змісту статті 15 ЦПК України та статті 17 КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала про відсутність підстав для зміни іпотекодержателя належного позивачу майна з ПАТ «Сведбанк» () на ПАТ «Дельта Банк» (), з огляду на незаконність дій приватного нотаріуса через порушення вимог Закону №1952-IV.

Спір між сторонами виник з приводу порушення, за твердженням позивача, її права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, внаслідок дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондратюка Віктора Станіславовича щодо реєстрації прав, передбачених договором іпотеки, за іпотекодержателем, а тому суд вважає, що цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Так, спір пов`язаний з реалізацією іпотекодержателем своїх прав на предмет іпотеки, процедура якої передбачає їх здійснення лише за участі нотаріуса (державного чи приватного) або державного реєстратора. Тобто спірні правовідносини пов`язані із реєстрацією майнових прав, що виникли на підставі договірних відносин і впливають на цивільні права позивачки та ПАТ «Дельта Банк».

Саме такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 521/18393/16-ц.

Крім того, подібні висновки також викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року (провадження № 14-275цс18), від 07 листопада 2018 року (провадження № 11-961апп18), від 12 грудня 2018 року (провадження № 14-486цс18), від 23 січня 2019 року (провадження № 14-501цс18), від 13 березня 2019 року (провадження № 14-56цс19), а також від 27 березня 2019 року (провадження № 14-656цс18).

Суд також зауважує, що скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тож не виконується основне завдання судочинства. У таких спорах питання правомірності укладення цивільно-правових договорів, на підставі яких відбулись реєстраційні дії, обов`язково постають перед судом, який буде вирішувати спір, незалежно від того, чи заявив позивач вимогу щодо оскарження таких договорів.

Отже, в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження. А тому такі спори мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2019 року по справі №814/2030/17.

З урахуванням встановлених вище обставин суд приходить до висновку, що даний спір не відноситься до адміністративної юрисдикції, а отже наявні підстави для закриття провадження у справі.

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачеві, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції відповідного цивільного суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною другою статті 239 КАС України передбачено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись ст. ст. 238, 239, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Закрити провадження в адміністративній справі.

2. Роз`яснити позивачу, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

3. Роз`яснити позивачу, що дана справа підлягає розгляду місцевим загальним судом за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

4. Копію ухвали суду надіслати (вручити, надати) учасникам справи (їх представникам), шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного ухвали.

Суддя Дудін С.О.