Справа № 420/26704/24
Суддя: Хурса О. О.
Дата ухвалення: 2024-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
28 серпня 2024 року м.Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Хурса О.О., матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Члена Вищої ради правосуддя Саліхова Віталія Валерійовича про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 , в якому просить:
-визнати протиправною бездіяльність члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 який в порушення ст.ст. 42, 43 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», пунктів 13.7, 13.8 Регламенту Вищої ради правосуддя не виготовив висновки по скаргах ОСОБА_3 від 28.08.2021 року (вх. №М-3948/49/7-22) та ОСОБА_4 вх. №362/0/6-23 від 04.05.2023 року та не передав висновки разом із дисциплінарними скаргами та зібраними у процесі попередньої перевірки матеріалами на розгляд Дисциплінарній палаті;
-зобов`язати члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 по скаргах ОСОБА_3 від 28.08.2021 року (вх. №М-3948/49/7-22) та ОСОБА_4 вх. №362/0/6-23 від 04.05.2023 року виготовив висновки та передати висновки разом із дисциплінарними скаргами та зібраними у процесі попередньої перевірки матеріалами на розгляд Дисциплінарній палаті.
У силу положень пункту 4 частини 1 статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.
Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 1 статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожна особа має право в порядку, встановленому КАС України, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист (частина перша статті 5 КАС України).
Позивачем пред`явлено позов до Члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 , який обґрунтовано неналежним виконанням ним своїх посадових обов`язків у виді невиготовлення висновків по скаргах ОСОБА_3 від 28.08.2021 (вх. №М-3948/49/7-22) та ОСОБА_4 вх. №362/0/6-23 від 04.05.2023 та непередачі висновків разом із дисциплінарними скаргами та зібраними у процесі попередньої перевірки матеріалами на розгляд Дисциплінарній палаті.
Відповідно до ч. 1,2,3 ст. 20 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», член Вищої ради правосуддя має право: 1) вносити пропозиції щодо вдосконалення роботи Вищої ради правосуддя та її органів, секретаріату Вищої ради правосуддя; 2) залучати відповідно до регламенту Вищої ради правосуддя працівників структурних підрозділів секретаріату для підготовки питань, що виносяться на розгляд Вищої ради правосуддя, органів Вищої ради правосуддя, до складу яких він входить; 3) ознайомлюватися з усіма матеріалами, що стосуються питань порядку денного засідань Вищої ради правосуддя, органів Вищої ради правосуддя, до складу яких він входить; 4) наводити свої мотиви та міркування, а також подавати додаткові документи з питань, що розглядаються; 5) вносити пропозиції щодо проектів рішень Вищої ради правосуддя, брати участь в ухваленні рішень, у визначених цим Законом випадках висловлювати письмово окрему думку щодо рішень Вищої ради правосуддя чи органів Вищої ради правосуддя, до складу яких він входить; 6) ініціювати скликання засідання Вищої ради правосуддя, засідання органу Вищої ради правосуддя, до складу якого він входить.
Член Вищої ради правосуддя має інші права, визначені законом.
Член Вищої ради правосуддя зобов`язаний: 1) дотримуватися присяги; 2) не розголошувати та не використовувати у цілях інших, ніж для виконання своїх обов`язків як члена Вищої ради правосуддя, інформацію з обмеженим доступом та інформацію, яка стала йому відома в закритому засіданні; 3) виконувати вимоги та дотримуватися обмежень, встановлених законодавством у сфері запобігання корупції, у тому числі подавати у визначеному законом порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларацію родинних зв`язків, а також декларацію доброчесності судді; 4) брати участь у засіданнях Вищої ради правосуддя та її органів, до складу яких він входить; 5) звертатися з повідомленням про втручання в його діяльність до Вищої ради правосуддя упродовж п`яти днів після того, як йому стало відомо про таке втручання; 6) виконувати інші обов`язки, визначені законом та регламентом Вищої ради правосуддя.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», висновок дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя - доповідача разом із дисциплінарною скаргою та зібраними у процесі попередньої перевірки матеріалами передається на розгляд Дисциплінарної палати.
Суд зазначає, що виготовлення висновків по скаргах та передача висновків разом із дисциплінарними скаргами та зібраними у процесі попередньої перевірки матеріалами на розгляд Дисциплінарній палаті не є остаточним рішенням за результатами розгляду таких скарг, а є процедурними діями, а тому дії щодо вчинення(розгляду) процедурний питань самі по собі до суду.
В даному випадку позивач може захистити свої права шляхом оскарження рішення з урахуванням та з підстав процедурних питань.
Процедурні питання не можуть бути предметом перевірки в суді, натомість оскаржено може бути лише рішення за наслідками розгляду скарги чи заяви про звільнення.
Відтак суд дійшов висновку, що в межах цього спору відсутній об`єкт судового захисту.
Обраний позивачем спосіб захисту у виді зобов`язання члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 по скаргах ОСОБА_3 від 28.08.2021 (вх. №М-3948/49/7-22) та ОСОБА_4 вх. №362/0/6-23 від 04.05.2023 виготовити висновки та передати висновки разом із дисциплінарними скаргами та зібраними у процесі попередньої перевірки матеріалами на розгляд Дисциплінарній палаті жодним чином не відновить права позивача, про порушення яких він стверджує (порушення права на належну правову процедуру і доступ до професії).
Таким чином, бездіяльність Члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 у виді невиготовлення висновків по скаргах ОСОБА_3 від 28.08.2021 (вх. №М-3948/49/7-22) та ОСОБА_4 вх. №362/0/6-23 від 04.05.2023 та непередачі висновків разом із дисциплінарними скаргами та зібраними у процесі попередньої перевірки матеріалами на розгляд Дисциплінарній палаті не зумовлюють самостійних правових наслідків, а відтак не можуть бути самостійним предметом судового розгляду.
Аналіз наведених вище приписів законодавства України дає змогу дійти висновку, що даний спір з Членом ВРП ОСОБА_2 з приводу оскарження його бездіяльності щодо неналежного виконання ним своїх посадових обов`язків, не належить до юрисдикції судів України (у тому числі його не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства).
Водночас до предметної юрисдикції адміністративного суду належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя відповідно до ч. 4 ст. 22 КАС України.
Аналогічний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2023 у справі № 990/124/22.
ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21.12.2010 у справі «Перетятка та Шереметьєв проти України»).
У пункті 53 рішення від 08.04.2010 у справі «Меньшакова проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. пункт 57 рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), Series A, № 93).
У пунктах 19-20 постанови ВС від 11.04.2024 по справі № 990/106/23 Велика Палата звернула увагу, що: поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» треба тлумачити в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду, а також спорів, стосовно яких законом установлені імперативні вимоги щодо суб`єктного складу, у зв`язку із чим Велика Палата не зазначає, до юрисдикції якого суду належить вирішення заявлених у цій справі позовних вимог. У цій справі такої потреби немає, оскільки мотивами для закриття провадження у справі стали не стільки порушення правил предметної підсудності, скільки передчасне звернення суб`єкта адміністративного права до адміністративного суду, якому за процесуальним законом підсудний цей спір.
Суд вважає вищевказаний висновок ВП ВС застосовним до спірних правовідносин.
Суд звертає увагу, що позивач має право захистити свої права шляхом оскарження відповідного рішення визначеного Законом України «Про Вищу раду правосуддя» із указанням порушених прав з підстав на думку позивача порушених процедурних питань.
У силу положень пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Керуючись статтями 170, 248 КАС України, суддя,
У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Члена Вищої ради правосуддя Саліхова Віталія Валерійовича про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,- відмовити.
Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї документами надіслати позивачу.
Попередити позивача, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28.08.2024.

Суддя О.О. Хурса