Справа № 620/7862/24
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2024-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2024 року м. Чернігів Справа № 620/7862/24

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання неправомірним та скасування рішень і вимоги, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) 30.05.2024 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області (далі ГУДПС у Чернігівській області), у якому просить:

- визнати неправомірними та скасувати:

рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №1181/24-06-23 від 02.04.2021 на загальну суму 40572,32 грн.;

рішення від 02.04.2021 №1182/24-06-23 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом №2464, на загальну суму 1020,00 грн.;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) за №Ф-3643-13 від 14.06.2021 на суму 41592,32 грн.;

- зобов`язати відповідача привести у відповідність облік сплаченого ним єдиного внеску та скасувати всі нарахування, які відбулись внаслідок винесення оскаржуваних вимог та які були нараховані в автоматичному режимі в сумі 41592,32 грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що підприємницьку діяльність він не здійснював та дохід від неї не отримував. Крім того, у період з 22.03.2014 по 18.03.2015, з 02.09.2020 по 06.10.2021, з 24.02.2022 по даний час позивач проходить військову службу у Збройних Силах України по мобілізації. З огляду на викладене, спірні рішення та вимога ГУДПС у Чернігівській області є протиправними.

Ухвалою судді від 11.06.2024 поновлено позивачу строк на звернення до суду з позовом, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також установлено відповідачу 15-денний строк для надання відзиву на позов.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позов, у якому ГУДПС у Чернігівській області позовні вимоги не визнало, просило відмовити у їх задоволенні та пояснило, що згідно реєстраційних даних позивач був підприємцем та мав сплачувати єдиний внесок і подавати контролюючому органу відповідну звітність. У зв`язку з наведеним, в інтегрованій картці платника проходили нарахування єдиного внеску, які станом на 19.04.2019 становили 31461,25 грн. (за 2017-2019 роки). Після погашення боргу 11.08.2020 до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 5344,76 грн. та нараховано пеню в розмірі 34227,56 грн. за період з 23.04.2014 по 11.08.2020, про що винесено рішення від 02.04.2021 №1181/24-06-23. Також рішенням від 02.04.2021 №1182/24-06-23 до позивача застосовано штрафні санкції за неподання Звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за звітні періоди 2014-2019 роки. Враховуючи наведене, відповідачем в автоматичному режимі сформовано спірну вимогу. Додатково відповідач зазначив, що відповідно до вимог Закону №2464 від виконання своїх обов`язків звільняються ФОП, призвані на військову службу під час мобілізації. При цьому, положення Закону не містять норми щодо звільнення від сплати ЄСВ ФОП, прийнятих на військову службу за контрактом.

Дослідивши матеріали справи, суд враховує такі обставини.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 у період з 10.05.2012 по 20.05.2019 був зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с. 9-11). Позивач був платником єдиного податку 2 групи, про що йому видано відповідне свідоцтво (а.с. 12-13). У облікових даних відповідача відображено щодо позивача: «стан 11 припинено, але не знято з обліку» (а.с. 59).

Відповідно до інформації, відображеної в ІКП позивача, станом на 19.04.2019 за платежем «єдиний внесок» у ОСОБА_1 обліковувався податковий борг в сумі 31461,25 грн. (за період 2014-2019 роки), сплачений позивачем 11.08.2020.

За несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) позивачем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування рішенням ГУДПС у Чернігівській області від 02.04.2021 №1181/24-06-23 до позивача застосовано штрафні санкції в загальній сумі 6344,76 грн. (264,67 грн. за період з 23.04.2014 по 31.07.2020 та 6080,09 грн. за період з 21.01.2015 по 11.08.2020) та пеню в сумі 34227,56 грн. (а.с. 20).

Також рішенням ГУДПС у Чернігівській області від 02.04.2021 №1182/24-06-23 до позивача застосовано штрафні санкції за неподання звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», за період з 2014-2019 роки в сумі 1020,00 грн. (а.с. 18 зворот).

У зв`язку із наявністю в ІКП ОСОБА_1 заборгованості з ЄСВ в загальній сумі 41529,32 грн. відповідач 14.06.2021 виніс відповідну вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-3643-13 (а.с. 19).

Вважаючи вказані рішення та вимогу ГУДПС у Чернігівській області протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує, що фактично спірна заборгованість виникла у позивача за період несвоєчасної сплати єдиного внеску з 2014 по 2020 роки.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску встановлено положеннями Закону України від 08.07.2010 №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон №2464-VІ).

Так, відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до вимог Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 №435 (не діє з 01.01.2022) ФО - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до фіскальних органів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік. Звіт подається за формою згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми "початкова".

Наказом Міністерства фінансів України від 11 квітня 2016 року №441 в Порядок внесено зміни та викладено його розділ IV наступним чином: «ФО - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік. Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску подається за формою N Д5 згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми "початкова".».

Таким чином, особа зареєстрована як фізична особа-підприємець зобов`язана сплачувати єдиний внесок у визначеному Законом №2464 розмірі та подавати відповідну звітність. При цьому, необхідною умовою для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності, а з 2017 року в незалежності від отримання доходу від такої діяльності.

Згідно із абзацами 2, 3 частини першої статті 26 Закону №2464-VI посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність за: порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску; неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності (відомостей) про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку).

Відповідно до частини першої статті 25 Закону №2464-VI рішення, прийняті податковими органами та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до частини другої статті 25 Закону №2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Частиною третьою статті 25 Закону №2464-VI визначено, що суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Згідно із частиною четвертою статті 25 Закону №2464-VI податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена за результатами документальної перевірки, надсилається (вручається) платнику в порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.

Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена з метою стягнення недоїмки з єдиного внеску у разі його несплати платником у визначені цим Законом строки, надсилається податковим органом платнику в паперовій та/або електронній формі у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.

Відповідно до матеріалів справи спірні рішення винесені відповідачем у зв`язку з порушенням позивачем сплати строків єдиного внеску за період з 2014 по 2020 рік та неподання звітності протягом 2014 2019 років.

Так, відповідно до наданих відповідачем пояснень, станом на 22.03.2014 в ІКП позивача по коду бюджетної класифікації 71040000 рахувалась переплата в сумі 475,02 грн.

Надалі, згідно алгоритму автоматичного розрахунку щоквартальних нарахувань сум єдиного внеску, передбаченого для платників, що обрали спрощену систему оподаткування, в ІКП позивача проходили нарахування єдиного внеску за період з 22.03.2014 по 18.03.2015, а саме: по терміну сплати 22.04.2014 в сумі 1267,95 грн. за перший квартал 2014 року, після чого виник борг в сумі 792,93 грн. (погашено 23.04.2014); по терміну сплати 21.07.2014 в сумі 1267,95 грн. за другий квартал 2014 року, після чого виник борг в сумі 792,93 грн. (погашено 07.08.2014); по терміну сплати 20.10.2014 в сумі 1267,95 грн. за третій квартал 2014 року, після чого виник борг в сумі 1060,88 грн. (погашено 31.07.2020); по терміну сплати 20.01.2015 в сумі 1267,95 грн. за четвертий квартал 2014 року, після чого виник борг в сумі 1267,95 грн. (погашено 31.07.2020). Всі подальші нарахування, які відбувались після 18.03.2015, сплачені позивачем 11.08.2020.

Після погашення податкового боргу, на підставі частини 10 та пункту 2 статті 25 Закону №2464-VI, до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 6344,76 грн. (264,67 грн. за період з 23.04.2014 до 31.07.2020 та 6080,09 грн. за період з 21.01.2015 по 11.08.2020) і нараховано пеню в сумі 34227,56 грн. за період з 23.04.2014 по 11.08.2020 (а.с. 65-68).

Однак позивач у поданому позові наголошує, що підприємницьку діяльність протягом вказаного періоду не здійснював, дохід від неї не отримував.

Так, відповідно до записів у військовому квитку ОСОБА_1 у період з 22.03.2014 по 18.03.2015, з 02.09.2020 по 06.10.2021 він проходив військову службу по мобілізації. З 24.02.2022 позивач проходить військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 15-18).

Нормами частини третьої статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин та винесення спірних рішень) визначено, що за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, не припиняється державна реєстрація підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців. У разі непровадження ними підприємницької діяльності у період проведення мобілізації нарахування податків і зборів таким фізичним особам - підприємцям не здійснюється.

Законом України від 20.05.2014 №1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» (далі - Закон №1275-VII), який набрав чинності 08.06.2014, розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464-VI доповнено пунктом 9-2, відповідно до якого під час особливого періоду, визначеного Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених пунктом 2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", якщо вони не є роботодавцями.

Підставою для такого звільнення є заява фізичної особи - підприємця та копія військового квитка або копія іншого документа, виданого відповідним державним органом, із зазначенням даних про призов такої особи на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які подаються до органу доходів і зборів фізичною особою - підприємцем протягом 10 днів після її демобілізації. Якщо демобілізована фізична особа - підприємець перебуває на лікуванні (реабілітації) у зв`язку з виконанням обов`язків під час мобілізації, заява і копія військового квитка або копія іншого документа, виданого відповідним державним органом, подаються протягом 10 днів після закінчення її лікування (реабілітації).

Цей пункт застосовується з першого дня мобілізації, оголошеної Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303 "Про часткову мобілізацію", затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію", та протягом усього особливого періоду".

Аналогічні норми містяться в Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженій наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (далі - Інструкція №449).

Зокрема, підпунктом 6 пункту 1 розділу ІV Інструкції №449 (в редакції, чинній на час винесення спірних рішень) визначено, що протягом особливого періоду, визначеного Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та на весь період їх незаконного позбавлення волі в районах проведення антитерористичної операції та/або операції Об`єднаних сил та здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях платники, визначені пунктами 4, 5, якщо вони не є роботодавцями, та пунктом 5-1 частини першої статті 4 Закону, звільняються від виконання своїх обов`язків:

у разі призову на військову службу під час мобілізації або залучення до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу,- з першого календарного дня місяця призову на військову службу під час мобілізації платника до останнього календарного дня місяця, в якому платника було демобілізовано або завершено його лікування (реабілітацію);

у разі незаконного позбавлення волі в районах проведення антитерористичної операції та/або операції Об`єднаних сил та здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях - з першого календарного дня місяця незаконного позбавлення волі до останнього календарного дня місяця, в якому платника було визволено або завершено його лікування (реабілітацію), необхідні після визволення.

Підставою для звільнення від сплати єдиного внеску у випадках, зазначених у пункті 7 розділу IV цієї Інструкції, є заява:

фізичної особи - підприємця (особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, члена фермерського господарства) та копія військового квитка або копія іншого документа, виданого відповідним державним органом, із зазначенням даних про призов такої особи на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які подаються до податкового органу такою особою протягом 10 днів після її демобілізації або після закінчення її лікування (реабілітації).

Ця норма застосовується з першого дня мобілізації, оголошеної Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», та протягом усього особливого періоду;

фізичної особи - підприємця (особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, члена фермерського господарства) або члена сім`ї та копії документів, що підтверджується даними державного органу спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України, про незаконне позбавлення волі такого платника, які подаються до податкового органу протягом 90 днів після звільнення або після закінчення лікування (реабілітації).

Термін перебування на лікуванні (реабілітації) підтверджується копією відповідної довідки (виписки) установи, в якій проводилося лікування (реабілітація) такої особи;

При цьому, проаналізувавши зміст наведених положень Закону №2464-VI та Інструкції №449 Верховний Суд у своїй постанові від 30.10.2018 у справі №805/930/16-а висловив правову позицію про те, що ненадання позивачем заяви про звільнення від відповідальності за невиконання обов`язку щодо своєчасного перерахування єдиного внеску не є безумовною нормою, оскільки звільнення від відповідальності передбачено безпосередньо у Законі №2464-VI, в силу його прямої дії та не потребує додаткового звернення.

Крім того, абзацами 7, 8 пункту 9-2 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2464-VI встановлено, що під час особливого періоду, визначеного Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" для платників єдиного внеску, визначених у статті 4 цього Закону, призваних на військову службу під час мобілізації або залучених до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їхньої військової служби зупиняється застосування норм статті 25 цього Закону.

Підставою для такого зупинення є копія військового квитка або копія документа, виданого відповідним державним органом, із зазначенням даних про призов такої особи на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, яка подається до органів доходів і зборів цим державним органом протягом десяти днів після її мобілізації.

Матеріалами справи підтверджується, що у період з 22.03.2014 по 18.03.2015 позивач проходив військову службу під час мобілізації в особливий період.

У контексті наведеного суд зважає на зміст частини першої статті 19 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", якою визначено, що військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Таким чином, наведеними законодавчими нормами встановлено, що особи, які призиваються під час мобілізації, на особливий період, в тому числі, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, можуть виконувати обов`язки військової служби як з укладенням контракту так і без нього. Така правова ситуація як укладення контракту, не змінює статусу осіб, які виконують обов`язки військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

На підставі наведених правових норм та встановлених обставин, суд вважає, що норми пункту 9-2 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2464-VI, які звільняють фізичних-осіб підприємців призваних в порядку мобілізації, на особливий період від сплати єдиного внеску на весь строк служби, поширюють свою дію і на позивача.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №260/117/19.

Одночасно суд враховує те, що одна частина спірної заборгованості позивача по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування виникла у період проходженням ним військової служби за призовом під час мобілізації, а інша частина - коли позивач не був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, а також був звільнений з такої військової служби.

Відтак, суд вважає, що у спірному випадку відповідач протиправно здійснив нарахування позивачу єдиного внеску до закінчення особливого періоду або до прийняття рішення про його демобілізацію лише за період з 01.03.2014 по 31.03.2015. Враховуючи наведене, нарахування позивачу рішенням від 02.04.2021 №1181/24-06-23 штрафних санкцій в сумі 771,85 грн. та пені в сумі 7259,66 грн. за несвоєчасну сплату єдиного внеску протягом вказаного періоду є протиправним.

У решті ж спірних періодів нарахування єдиного внеску, штрафу та пені позивачу здійснювалося контролюючим органом обґрунтовано, оскільки ОСОБА_1 військову службу в період з 01.04.2015 по 01.09.2020 не проходив і тому, відповідно, був зобов`язаний сплачувати єдиний внесок.

Також, з огляду на встановлені обставини, неправомірним є висновок контролюючого органу в частині обов`язку подання позивачем Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2014 рік.

Разом з тим, суд враховує, що відповідно до пункту 7 частини 11 статті 25 Закону №2464-VI (у редакції, чинній станом на день винесення рішення №1182/24-06-23) податковий орган застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку) накладаються штрафи, передбачені за порушення порядку подання інформації про фізичних осіб - платників податків у розмірах та порядку, встановлених статтею 119 Податкового кодексу України.

Статтею 119 Податкового кодексу України було встановлено, що неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не в повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми, нараховані (виплачені) фізичним особам за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.

Таким чином, оскільки рішенням від 02.04.2021 №1182/24-06-23 до позивача застосовано штрафні санкції за неподання звітності окрім 2014 року також за період з 2015 по 2019 роки, коли ОСОБА_1 був зареєстрований фізичною особою-підприємцем та військову службу не проходив, підстави для скасування зазначеного рішення відсутні.

Правила ведення в податкових органах оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає Порядок ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 12 січня 2021 року №5 (далі - Порядок №5).

Згідно з пунктом 2 Розділу І Порядку №5 інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску (далі - платежі), що ведеться за кожним видом платежу; інформаційна система - інтегрований комплекс процесів, компонентів та засобів апаратного і програмного забезпечення для виконання цільової функції; коректність даних інформаційної системи - відповідність інформації, що зберігається у підсистемах інформаційної системи, первинним показникам та встановленим алгоритмам (правилам) логічного і арифметичного контролю; облікова операція - дія в ІКП, яка призводить до змін облікових показників; облікові показники - показники в ІКП, які породжуються у процесі перетворення у підсистемах інформаційної системи первинних показників; оперативний облік - процес відображення, систематизації та узагальнення облікових показників в ІКП, який ґрунтується на принципах бухгалтерського обліку.

Відповідно до пунктів 4, 5 Розділу І Порядку №5 відображення/занесення первинних показників у підсистемах інформаційної системи здійснюється працівниками структурних підрозділів територіальних органів ДПС за напрямами роботи. Моніторинг повноти та своєчасності внесення первинних показників у підсистеми інформаційної системи забезпечується керівниками структурних підрозділів територіального органу ДПС за напрямами роботи. Загальний контроль за достовірністю відображення в ІКП облікових показників забезпечується підрозділом, що здійснює облік платежів.

Пунктом 1 Розділу II Порядку №5 передбачено, що з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею.

Виходячи з аналізу наведених правових норм, у платника податків наявний матеріально-правовий інтерес в тому, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, реальну структуру податкових вигод та податкових зобов`язань платника податків.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 28 лютого 2020 року у справі №813/7097/14, від 06 серпня 2020 року у справі №805/834/16-а.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За викладених обставин, у даному випадку суд вбачає підстави для часткового задоволення позовних вимог шляхом: визнання протиправними та скасування рішення ГУДПС у Чернігівській області від 02.04.2021 №1181/24-06-23 в частині нарахування позивачу штрафу в розмірі 771,85 грн. та пені в розмірі 7259,66 грн.; вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.06.2021 №Ф-3643-13 в частині визначення заборгованості по сплаті єдиного внеску у сумі 8031,51 грн., а також зобов`язання ГУДПС у Чернігівській області привести у відповідність інтегровану картку з обліку єдиного внеску шляхом виключення відомостей щодо нарахування позивачу сум єдиного внеску за період з 01.03.2014 по 21.04.2015 на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також штрафу у розмірі 771,85 грн. та пені у розмірі 7259,66 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, суд зазначає наступне.

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення яким надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 та від 11 липня 2013 року №6-рп/2013.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до положень пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною чи третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, установлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути сумірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті Кодексу суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин 7, 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, установлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Також, за змістом частини дев`ятої 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п.268).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу суду надано: договір про надання правової допомоги від 06.02.2024, попередній розрахунок судових витрат, квитанцію до прибуткового касового ордера від 19.02.2024, ордер. Відповідно до наданих доказів адвокатом надано послуги на суму 8 000,00 грн. (а.с. 36-38).

У поданому відзиві представник відповідачів наголошував на неспівмірності заявлених витрат.

Суд, вирішуючи питання співмірності витрат адвоката, заявлених до стягнення, зазначає, що стаття 134 Кодексу адміністративного судочинства України не позбавляє суд права перевіряти дотримання позивачем вимог частини п`ятої статті 134 Кодексу щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи наведене, суд звертає увагу, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2019 (справа №810/3806/18) та від 10.12.2019 (справа №10.12.2019).

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, обсяг наданих адвокатом послуг, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу та те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною з вимогами, які заявлені у позовній заяві, суд вважає, що розмір вказаних витрат має бути зменшений до 4000,00 грн.

Матеріалами справи підтверджується понесення позивачем витрат на сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн. Таким чином, з урахуванням наведеного, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача мають бути стягнуті судові витрати в загальній сумі 4233,88 грн. (4000,00 грн. правнича допомога та 233,88 грн. сума судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам).

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання неправомірним та скасування рішень і вимоги, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасування рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 02.04.2021 №1181/24-06-23 в частині нарахування ОСОБА_1 штрафу в розмірі 771,85 грн. та пені в розмірі 7259,66 грн.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Чернігівській області про сплату боргу (недоїмки) від 14.06.2021 №Ф-3643-13 в частині визначення заборгованості по сплаті єдиного внеску у сумі 8031,51 грн.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Чернігівській області привести у відповідність інтегровану картку ОСОБА_1 з обліку єдиного внеску шляхом виключення відомостей щодо нарахування сум єдиного внеску за період з 01.03.2014 по 21.04.2015 на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також штрафу у розмірі 771,85 грн. та пені у розмірі 7259,66 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 4233 (чотири тисячі двісті тридцять три) грн. 88 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 02 вересня 2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Чернігівській області (код ЄДРПОУ ВП 44094124, вул. Реміснича, буд. 11, м. Чернігів, 14000).

Суддя С.В. Бородавкіна