Справа № 140/5031/24
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2024-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 року ЛуцькСправа № 140/5031/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Волинській області до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Волинській області (далі позивач, Служба відновлення та розвитку інфраструктури) звернулася з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Волинській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішення від 10.01.2024 № 004850407, № 004860407, № 004870407, № 004880407.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач в межах Волинської області є постійним користувачем земельних ділянок, які відносяться до категорії 12.04 «Для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства.

Головне управління ДПС у Волинській області 10.01.2024 прийняло податкові повідомлення-рішення, якими до Служби відновлення та розвитку інфраструктури застосовано штрафні фінансові санкції за невчасне подання податкових декларацій з плати за землю по 1020,00 грн за кожне порушення.

Позивач вважає вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та просить їх скасувати, оскільки у позивача відсутній обов`язок щодо подачі вказаних декларацій, так як земельні ділянки, які є в його користуванні не підлягають оподаткуванню відповідно до ст.283 Податкового кодексу України (далі ПК України). Відсутність обов`язку з подачі декларації, виключає можливість притягнення позивача до відповідальності за порушення строків її подання. З цих підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 14.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнав та зазначив, що у позивача є податковий обов`язок, визначений нормами ПК України щодо подання податкових декларацій по платі за землю у строки, визначені законодавством.

Зокрема, Служба відновлення та розвитку інфраструктури порушила терміни подачі декларацій з плати за землю за 2023 рік по Смідинській ТГ, Старовижівській ТГ, Сереховичівській ТГ та Дубечнинській ТГ. Вказані порушення є підставою для накладення штрафних санкцій відповідно до п.120.1 ст.120 ПК України. Вважає, що відповідачем у відповідності до норм ПК України застосовано штрафні санкції до позивача у розмірах визначених п.120.1 ст.120 ПК України, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення - правомірними.

Дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, а також письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач в межах Волинської області є постійним користувачем земельних ділянок, які відносяться до категорії 12.04 «Для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства.

Позивачем подано декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) річні за 2023 (18010500) з граничним терміном подання 20.02.2023:

- по Смідинській Об`єднаній територіальній громаді (ОТГ) 19.10.2023 (а.с.15-18);

- по Старо-Вижівській ОТГ 24.11.2023 (а.с.19-22);

- по Сераховичівській ОТГ 24.11.2023 (а.с.23-25);

- по Дубечненській ОТГ 24.11.2023 (а.с.26-29);

ГУ ДПС у Волинській області проведено камеральну перевірку щодо неподання/несвоєчасне подання податкової звітності Службою відновлення та розвитку інфраструктури, за результатами якої складено акт камеральної перевірки від 15.12.2023 №21341/03-20-04-07/25908960 (а.с. 60-61).

У висновку зазначеного акту перевірки контролюючий орган вказав на порушення Службою відновлення та розвитку інфраструктури п.286.2 ст.228 ПК України, в частині несвоєчасного подання податкових декларацій з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) річні за 2023 (18010500) з граничним терміном подання 20.02.2023, зокрема, податкові декларації по Смідинській ОТГ, Старо Вижівській ОТГ, Сераховичівській ОТГ, Дубечненській ОТГ фактично подано 19.10.2023 та 24.11.2023 відповідно.

На підставі акта перевірки, ГУ ДПС у Волинській області 10.01.2024 прийняло податкові повідомлення-рішення № 004850407, № 004860407, № 004870407, № 004880407, якими до позивача на підставі пункту 120.1 статті 120 ПК України застосовано штраф в сумі 1020,00 грн за кожне порушення (а.с. а.с.7,53,9,56,11,59,13,57).

Позивач не погодившись із зазначеними рішеннями, в порядку адміністративного оскарження подав скаргу до ДПС України (а.с.31-34), яка своїм рішенням від 27.03.2024 №4338/5/99-00-06-03-02-05 залишила оскаржувані податкові повідомлення-рішення без змін, а скаргу без задоволення (а.с.35-36).

Як вбачається із матеріалів справи до позивача застосовувались штрафні санкції за неподання податкової звітності на підставі п.120.1 ст.120 ПК України в сумі 340 гривень, згідно ППР № від 27.07.2023.

Слід зазначити, що позивач в межах даних спірних правовідносин не оспорює питання несвоєчасності подання вказаних податкових декларацій, а відтак порушення ним строку їх подання.

Спірним у цій справі є питання необхідності подання таких декларацій при наявності у Служби відновлення та розвитку інфраструктури земельних ділянок, визначених ст.283 ПК України, які не підлягають оподаткуванню земельним податком.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України.

Обов`язок платника податків подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів визначено підпунктом 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 ПК України.

За змістом пункту 46.1 статті 46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку, а також суми нарахованого єдиного внеску.

У свою чергу, у розумінні пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками земельного податку платники земельного податку: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі, яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності на правах постійного користування; платники орендної плати - землекористувачі (орендарі) земельних ділянок державної та комунальної власності на умовах оренди.

Згідно з статтею 270 ПК України об`єктами оподаткування платою за землю є: об`єкти оподаткування земельним податком; земельні ділянки, які перебувають у власності; земельні частки (паї), які перебувають у власності; земельні ділянки державної та комунальної власності, які перебувають у володінні на праві постійного користування; об`єкти оподаткування орендною платою - земельні ділянки державної та комунальної власності, надані в користування на умовах оренди.

Отже, звідси випливає, що юридичні особи - землекористувачі та власники земельних ділянок, які мають об`єкт оподаткування, визначений статтею 270 ПК України, - земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності, є платниками податків, а відтак у них є обов`язок подавати податкову декларацію з плати за землю.

Відповідно до пунктів 49.1 - 49.2 статті 49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Згідно з пунктами 286.2 - 286.4 статті 286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а надалі такий витяг подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі. Платник плати за землю має право подавати щомісяця звітну податкову декларацію, що звільняє його від обов`язку подання податкової декларації не пізніше 20 лютого поточного року, протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним. За нововідведені земельні ділянки або за новоукладеними договорами оренди землі платник плати за землю подає податкову декларацію протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним.

У разі зміни протягом року об`єкта та/або бази оподаткування платник плати за землю подає податкову декларацію протягом 20 календарних днів місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися такі зміни.

Таким чином, з наведеного слідує, що контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки подається податкова декларація щороку (за вибором платника податку річна до 20 лютого поточного року або щомісяця звітна) у разі виникнення об`єктів оподаткування або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню.

Згідно з пунктом 47.1 статті 47 ПК України відповідальність за неподання, порушення порядку заповнення документів податкової звітності, порушення строків їх подання контролюючим органам, недостовірність інформації, наведеної у зазначених документах, несуть юридичні особи, резиденти або нерезиденти України, які відповідно до цього Кодексу визначені платниками податків, а також їх посадові особи.

Загальний порядок подання податкової декларації визначений пунктом 49.3 статті 49 ПК України, згідно з яким податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису.

Як вбачається із пунктом 120.1 статті 120 ПК України неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, платежі, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом.

Абзацами 3, 4 пункту 120.1 статті 120 Кодексу передбачено, що ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Аналізуючи наведені приписи вказаних нормативних актів, суд зазначає, що позивач має в своєму користуванні земельні ділянки, які є об`єктом оподаткування та в розумінні ст.269 ПК України він є платником земельного податку.

За таких обставин у позивача виникає обов`язок подання податкових декларацій у строки, визначені ПК України.

У даному випадку платники самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідні декларації (стаття 286 ПК України).

Як вбачається із матеріалів справи, Службою відновлення та розвитку інфраструктури податкові декларації з плати за землю за 2023 рік по Смідинській ОТГ, Старо Вижівській ОТГ, Сераховичівській ОТГ, Дубечненській ОТГ фактично подано 19.10.2023 та 24.11.2023 відповідно, що є порушенням пункту 286.2 статті 286 ПК України.

Отже, порушення строків подання декларацій є підставою для застосування штрафу в розмірах, визначених пунктом 120.1 статті 120 ПК України, що і було зроблено в даному випадку відповідачем.

Що стосується тверджень позивача про звільнення його від подання декларацій по платі за землю за наявності пільг, визначених статтею 283 ПК України, то суд враховує наступне.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 статті 30 ПК України.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 ПК України).

Статтею 282 ПК України визначено категорії юридичних осіб, які звільняються від сплати земельного податку, а статтею 283 ПК України види земельних ділянок, що не підлягають оподаткуванню земельним податком.

Як вже зазначалося вище, позивач є постійним користувачем земельних ділянок, які відносяться до категорії 12.04 «Для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства», які в силу норм пункту 283.1.4 статті 283 ПК України не підлягають оподаткуванню земельним податком.

Суд зауважує, що подання декларацій юридичною особою та наявність пільг по сплаті певного виду податку за своєю суттю є різними, і наявність певної пільги не є підставою для невиконання іншого обов`язку, визначеного нормами податкового законодавства для певної категорії осіб.

Слід зазначити, що нормами ПК України не передбачено звільнення від обов`язку подання податкових декларацій за земельні ділянки, з яких земельний податок не справляється через застосування податкових пільг.

Крім того, відповідно до пункту 2 Порядку обліку сум податків та зборів, не сплачених суб`єктом господарювання до бюджету у зв`язку з отриманням податкових пільг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 № 1233 зі змінами та доповненнями, суб`єкт господарювання, що не сплачує податки та збори у зв`язку з отриманням податкових пільг, веде облік сум таких пільг та відображає інформацію про суми податкових пільг у податковій звітності, що подається контролюючому органу у строки, встановлені ПКУ.

Отже, виходячи із наведеного не звільняються від подання податкових декларацій з плати за землю юридичні особи, які мають право на пільги щодо сплати земельного податку або мають земельні ділянки, що не підлягають оподаткуванню.

Також при вирішені спірних правовідносин суд враховує ту обставину, що позивач самостійно подав спірні декларації по сплаті за землю, що свідчить про визнання ним необхідності виконання обов`язку щодо їх подання, визначених зокрема статтями 46, 49, 286 ПК України та наслідків, які можуть наступити за їх невиконання.

Виходячи із встановлених під час розгляду справи обставин та правового регулювання спірних правовідносин, суд вважає не доведеним те, що позивач звільнений від обов`язку подання декларацій з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2023 рік за наявності пільг по сплаті даного виду податку.

Суд при вирішенні справи враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до положень частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, спірні податкові повідомлення-рішення від 10.01.2024 № 004850407, № 004860407, № 004870407, № 004880407, якими до позивача на підставі пункту 120.1 статті 120 ПК України за порушення строків подання декларацій з плати за землю річних за 2023 рік по Смідинській ОТГ, СтароВижівській ОТГ, Сераховичівській ОТГ, Дубечненській ОТГ вчинених повторно, застосовано штраф в сумі 1020 грн по кожному порушенню, прийняті відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та ПК України, а тому позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивачу відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 139, 241, 242, 243, 245, 246, 262, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Волинській області до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішення відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Р.С. Денисюк