Справа № 320/15874/24
Суддя: Черпак Юрій Кононович
Дата ухвалення: 2024-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Черпака Ю.К.,

суддів Маринчак Н.Є., Штульман І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Чакалова Роміса Костянтиновича, подану в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року про повернення позовної заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з вимогами до Державної податкової служби України в особі Головного управління ДПС у м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про визнання бездіяльності протиправною, стягнення пені,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач/апелянт) звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової служби України в особі Головного управління ДПС у м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про визнання бездіяльності протиправною, стягнення пені, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у м. Києві щодо не нарахування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 пені на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України на суму бюджетної заборгованості за декларацією за листопад 2014 року за період з 01 січня 2016 року по 21 червня 2023 року;

- стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 пеню у розмірі 1 355 116,55 грн (один мільйон триста п`ятдесят п`ять тисяч сто шістнадцять гривень 55 копійок).

Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року залишено без руху позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з підстав пропуску строку звернення до суду та відсутності доказів сплати судового збору. Надано десятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення встановлених недоліків шляхом подання до суду документа про сплату судового збору у розмірі 13 420, 00 грн та заяви про поновлення строку звернення до суду з наданням доказів поважності причин його пропуску.

На виконання вимог зазначеної ухвали позивач подав квитанцію про сплату судового збору у визначеному судом розмірі та заяву про поновлення строку звернення до суду.

В заяві позивач як на підставу для поновлення строку звернення послався на зміни податкового законодавства, які унеможливлювали виконання рішення суду про повернення коштів позивачу у спосіб зобов`язання податкового органу надати відповідний висновок органу казначейства. Тривалий час, внаслідок змін в податковому законодавстві та судовій практиці, яка була мінливою, позивач фактично не міг зробити однозначний висновок про те, чи невідшкодована сума податку на додану вартість набула статусу бюджетної заборгованості, в тому числі через вказані обставини не звертався до суд з позовом про стягнення пені. Окрім того, за його твердженнями встановлений по всій території України карантин та введений в Україні з 24 лютого 2022 року воєнний стан став причиною пропуску строку звернення до суду.

Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду, а позовну заяву повернуто з усіма доданими до неї документами.

Приймаючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що наведені позивачем підстави не свідчать про наявність особливих і непереборних обставин, які є поважними причинами пропущеного строку на подання позовної заяви, не виправдовують зволікання у вчиненні процесуальних дій. Зауважив, що позивачем в цій справі пропущено не тільки шестимісячний строк звернення до суду, а навіть строк у розмірі 1 095 днів, який застосовувався раніше до змін в податковому законодавстві та судовій практиці.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Послався на неправильне застосування судом першої інстанції практики Верховного Суду. Зазначив, що відлік строку звернення до суду з позовом про стягнення пені слід відраховувати від дати припинення зобов`язання податкового органу, який враховуючи дату виплати, позивачем не пропущено. Окрім того, дія воєнного стану на території України та карантину є обґрунтованою підставою для поновлення строку звернення.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційний розгляд справи відповідно до частини другої статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів вирішено продовжити на розумний строк її апеляційний розгляд.

Спірним в даній правовій ситуації є питання пропуску строку звернення до суду та поважність причин такого пропуску.

За приписами частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до частини 1 статті 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

На підставі частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Частинами першою-третьою статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до приписів статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Так, залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду з неповажних причин, оскільки враховуючи його пояснення, викладені в заяві про поновлення строку звернення до суду, позивач не був позбавлений можливостей подання позовної заяви в строк, визначений чинним законодавством, однак передбачених КАС України вимог не виконав.

Визнавши причини пропуску строку на звернення до суду неповажними, суд повернув позовну заяву.

Надаючи оцінку дотримання позивачем строків звернення з позовом, суд першої інстанції фактично виходив з того, що оскільки право на бюджетне відшкодування у позивача виникло 13 жовтня 2015 року (дата набрання законної сили рішенням про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення), то звернувшись з цим позовом до суду у жовтні 2023 року, позивач фактично пропустив не тільки шестимісячний строк, а навіть 1 095-денний, який застосовувався раніше.

Визначальним в спірних правовідносин є встановлення моменту, з якого у позивача виникає право звернення до суду та початок відліку строку такого звернення.

За визначенням, наведеним у підпунктах 14.1.18 та 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України), бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника; пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми податкових зобов`язань та/або на суми штрафних (фінансових) санкцій, не сплачених у встановлені законодавством строки, а також нарахована в інших випадках та порядку, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення повернення бюджетного відшкодування до тих пір поки не буде відшкодовано кошти.

Порядок визначення суми ПДВ, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків встановлені статтею 200 ПК України.

Відповідно до пункту 200.7 статті 200 ПК України (в редакцій, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин), платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

За змістом пунктів 200.10, 200.11 статті 200 ПК України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, податковий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

Пунктами 200.12, 200.13 цієї статті визначено, що орган державної податкової служби зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. На підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Відповідно до пункту 200.14 статті 200 ПК України (в редакцій, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин), якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган:

а) у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування та враховує її згідно з пунктом 200.6 цієї статті у зменшення податкових зобов`язань з цього податку в наступних податкових періодах;

б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування; в) у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

Як передбачено положеннями пункту 200.15 цієї статті, у разі якщо за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або орган державної податкової служби розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, орган державної податкової служби не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний повідомити про це орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, тимчасово припиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до набрання законної сили судовим рішенням.

Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження орган державної податкової служби протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Згідно з пунктом 200.23 статті 200 ПК України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування ПДВ. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Зі змісту наведених норм можна дійти висновку, що держава в особі відповідних державних органів, виконуючи певний комплекс дій, зобов`язана повернути платнику суму бюджетного відшкодування з ПДВ протягом законодавчо встановленого строку після дня набуття відповідною сумою статусу узгодженої. Якщо ж протягом згаданого строку необхідних дій для відшкодування податку здійснено не було, невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість, на яку в силу положень пункту 200.23 статті 200 ПК України нараховується пеня до дня погашення бюджетної заборгованості з відшкодування ПДВ.

Передумовою початку нарахування пені є невиконання контролюючим органом обов`язку з виплати заборгованості з відшкодування податку на додану вартість протягом строку, визначеного статтею 200 ПК України.

Нарахування пені пов`язується саме із недотриманням суб`єктами владних повноважень положень статті 200 ПК України, яка визначає, зокрема, комплекс дій, необхідних для своєчасного повернення сум бюджетної заборгованості з податку на додану вартість. Оскільки після закінчення процедури судового оскарження контролюючий орган зобов`язаний вчинити належні дії з реалізації актуального на час його застосування механізму бюджетного відшкодування.

Підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 ПК України передбачено право платника податків оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 січні 2023 року у справі № 140/1770/19 вирішуючи питання щодо строків звернення у справах цієї категорії прийшла до висновку, що платник ПДВ може звернутися до адміністративного суду з вимогами про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень з погашення заборгованості з відшкодування ПДВ та/або пені, нарахованої на таку заборгованість, протягом шести місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приводом (ініціюючим звернення актом, владним волевиявленням) звернення до суду в цьому випадку є не рішення чи дія суб`єкта владних повноважень, а саме бездіяльність держави в особі її органів щодо невиконання законодавчо встановленого і підтвердженого судовими рішеннями, що набрали законної сили, обов`язку.

Таким днем є день закінчення процедури судового оскарження, тобто день набрання законної сили судовим рішенням про скасування відповідного податкового повідомлення-рішення контролюючого органу.

Сторонами у справі не заперечується, що 06 січня 2015 року позивачем подана уточнююча податкова декларація з податку на додану вартість за листопад 2014, в якій задекларовано суму у розмірі 686 534 грн, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника податку у банку.

Співробітниками Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01 січня 2014 року по 30 червня 2014 року, за результатами якої складений Акт від 20 лютого 2015 року № 215/26-53-17-01-14/ (надалі - Акт перевірки).

На підставі Акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення форми «В1» від 10 березня 2015 року за № , яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на 686 534,00 грн, задекларованої у податковій декларації з ПДВ за звітний період листопад 2014 року (реєстр. № від 19 грудня 2014 року) та визначені до сплати штрафні (фінансові) санкції в розмірі 343 267, 00 грн.

Зазначене податкове повідомлення-рішення визнано протиправним та скасовано постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2015 року у справі № 826/5077/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року.

Не зважаючи на це контролюючим органом не було подано до територіального органу Державної казначейської служби України висновок щодо відшкодування позивачеві суми ПДВ на рахунок у банку.

Вказане стало підставою для звернення позивача до суду за захистом порушеного права на отримання повної суми бюджетного відшкодування.

За наслідком розгляду вказаної справи, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2017 року у справі № 826/5577/17, яке набрало законної сили 28 лютого 2018 року, підтверджено право позивача на бюджетне відшкодування суми податку на додану вартість у розмірі 686 534, 00 грн, та визнано протиправною бездіяльність контролюючого органу щодо ненадання до органу, який здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновку із зазначенням суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Кошти у розмірі 686 534, 00 грн надійшли на рахунок позивача тільки 21 червня 2023 року.

Тобто, днем відліку строку звернення до суду у цій справі є 13 жовтня 2015 року (дата набрання законної сили рішенням про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення).

Стосовно строку звернення до суду з даним позовом суд зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду у вже згаданій постанові зауважила, що норми ПК України, у тому числі й пункт 102.5 цієї статті, яким визначено 1 095-денний строку, не є тим «іншим законом», яким встановлені спеціальні строки звернення до суду з вимогами, спрямованими на захист та відновлення порушених прав платників податків у відносинах, що виникають у зв`язку з несвоєчасним відшкодуванням бюджетної заборгованості ПДВ та/або пені, нарахованої на таку заборгованість, тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини другої статті 122 КАС України, у якій передбачено загальний шестимісячний строк звернення до адміністративного суду.

Таким чином, звертаючись до суду першої інстанції 13 жовтня 2023 року з позовом про стягнення з Державного бюджету України пені у розмірі 1 355 116, 55 грн за період з 01 січня 2016 року по 21 червня 2023 року за прострочення відшкодування суми податку на додану вартість у розмірі 686 534, 00 грн, позивач не дотримався шестимісячного строку.

Навіть розраховуючи вказаний строк з моменту зміни правового застосування строків у справах цієї категорії (прийняття Великою Палатою Верховного Суду постанови від 19 січня 2023 року у справі № 140/1770/19, яка оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 15 лютого 2023 року), шестимісячний строк порушено.

Щодо тверджень апелянта про наявність підстав для застосування в цій справі 1 095-денного строку звернення колегія суддів звертає увагу на наступне.

Так, до прийняття Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 січня 2023 року у справі № 140/1770/19, якою відступлено від ранішніх правових висновків, правове регулювання та судова практика (постанова Верховного Суду від 15 лютого 2021 року у справі № 280/4452/18) визначала, що позовна вимога про стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого ПДВ може бути заявлена в межах строку, встановленого пунктом 102.5 статті 102 ПК України для подання заяви про відшкодування надміру сплачених грошових зобов`язань, тобто протягом 1 095 днів.

Водночас зміна підходів у частині визначення належних способів захисту в такій категорії справ відбулась уже після спливу стверджуваного відповідачем 1 095-денного строку звернення до суду, який у позивача закінчився 11 жовтня 2018 року.

Твердження апелянта про необхідність застосування до спірних правовідносин правових висновків Верховного Суду у справі № 810/1227/17, зокрема щодо початку відліку строку в аналогічних справах з моменту фактичної виплати суми бюджетного відшкодування, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки такі зроблені за іншого правового регулювання спірних правовідносин, зокрема можливості застосування 1 095 денного строку на звернення з відповідними вимогами.

Посилання апелянта на введення воєнного стану в Україні, як поважну причину для поновлення строків, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки доказів на підтвердження того, що він створив істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного вчинення процесуальних дій не надано. Апелянт лише вказує на факт введення воєнного стану, однак яким саме чином він перешкоджав своєчасно реалізувати своє право на пред`явлення позову, не наводить.

Верховний Суд у постанові від 03 листопада 2022 року у справі № 560/15534/21 та ухвалах від 27 липня 2022 року у справі №560/1209/22, від 26 липня 2022 року у справі № 560/19843/21 щодо питання поновлення строків звернення до суду, які пропущено у зв`язку з обставинами введення воєнного стану, зазначив, що саме лише посилання на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення строку без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до суду та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на роботу цього державного органу, що, в свою чергу, обумовило пропуск строку.

Окрім того, Верховний Суд у постанові 02 серпня 2023 року у справі № 620/830/23 констатував, що дійсно, введений в країні воєнний стан суттєво ускладнює (інколи унеможливлює) повноцінне функціонування, зокрема, органів державної влади (місцевого самоврядування). Між тим, сама по собі ця обставина, без належного її обґрунтування крізь призму неможливості ситуативного (в конкретних умовах) виконання процесуальних прав і обов`язків учасника справи, й підтвердження її належними й допустимими доказами, не може слугувати підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.

Таким чином, наведені апелянтом доводи не можуть бути підтвердженням поважності причин пропуску строку звернення до суду першої інстанції.

Щодо посилань апелянта на встановлення Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби та впровадження на всій території України карантину як на підставу для поновлення строку звернення до суду, слід звернути увагу на наступне.

Так, у зв`язку з оголошенням карантину згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211 законодавцем було внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України та доповнено пункт 3 Прикінцевих положень останнього нормою, за якою, зокрема, строк звернення до адміністративного суду продовжується на строк дії карантину.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 року № 731-ІХ внесено зміни до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX та передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення

Отже, під час дії карантину суд поновлює процесуальні строки, встановлені КАС України, якщо визнає причини їх пропуску поважними за умови, що вони зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Позивачем не зазначено обставин та не підтверджено їх доказами, які б свідчили, що карантинні заходи перешкоджали своєчасному зверненню до суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи щодо запровадження на території країни карантину як поважної причини пропуску строку звернення до суду та для подання позовної заяви 13 жовтня 2023 року.

При цьому, за підпунктом 129.3.1. пункту 129.3. статті 129 ПК України нарахування пені закінчується (крім пені, передбаченої підпунктами 129.1.2, 129.1.4 пункту 129.1 цієї статті) у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів на відповідний рахунок платника податків та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань.

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду з позовом про стягнення пені (13 жовтня 2023 року) та дату виплати позивачу податковим органом грошового зобов`язання (21 червня 2023 року), то відповідно до приписів частини другої статті 122 КАС України позивач має право на стягнення пені в судовому порядку принаймні за шість місяців, що передують даті звернення до суду, а саме: з 13 квітня 2023 року по 21 червня 2023 року.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали про повернення позовної заяви дійшов помилкового висновку про порушення позивачем строку звернення в межах шести місяців, встановлених частиною другою статті 122 КАС України, які передували зверненню до суду з позовом, тому передчасно повернув позовну заяву з вимогами про стягнення пені за весь період з 01 січня 2016 року по 21 червня 2023 року.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підстави, передбачені статтею 320 КАС України, для скасування його ухвали та направлення справи для продовження розгляду на стадію вирішення питання про відкриття провадження у справі, з урахування висновків суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 308, 315, 320, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Чакалова Роміса Костянтиновича, подану в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року про повернення позовної заяви скасувати, а справу передати для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Маринчак Н.Є.

Штульман І.В.