Справа № 160/13568/24
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лозицької І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування листа та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- лист ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 28.11.2023 р. №8586/АП04-36-53-01-13 визнати протиправним та скасувати;
- зобов`язати Головне управління ДПС в Дніпропетровській області зареєструвати фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 ) платником єдиного податку другої групи за ставкою 20% у строки, зазначені у заяві, поданій при реєстрації її як фізичної особи-підприємця 28.11.2023 року державному реєстратору.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 , 06.03.2024 року було отримано лист про надання інформації №8586/АП/04-36-53-01-13 від 28.11.2023 року. У зазначеному листі контролюючий орган зазначає, що в поданій заяві щодо державної реєстрації реєстрації фізичної особи-підприємця, надісланої до ДПІ державним реєстратором, при реєстрації підприємницької діяльності та відомостей щодо застосування спрощеної системи оподаткування, встановлено відсутність реквізитів ставки єдиного податку та згідно з КВЕД ДК 009:2010, встановлених п. 291.5 статті 291 цього Кодексу, якщо платники єдиного податку використовують види діяльності які заборонені, або частково заборонені, зобов`язані конкретизувати заняття тільки дозволеним в рамках обраного коду діяльності.
Позивач не погоджується з означеним листом, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою суду було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.
Крім того, в полі заяви «Обрані види економічної діяльності» вона зазначила, зокрема, такі КВЕДи економічної діяльності як 45:40 (порядковий/ номер 20) та 47:30 (порядковий номер 26).
Коди та назви КВЕдів ДК 009:2010 закріплені у Наказі Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.10.2010 № 457 "Класифікація видів економічної діяльності ДК 009:2010" (далі - Наказ 457).
У цьому Наказі 457 під кодом 45:40 передбачено такий вид економічної діяльності як «Торгівля мотоциклами, деталями та приладдям до них, технічне обслуговування і ремонт мотоциклів».
Оскільки в силу п. 215.1 ст. 215 ПК України мотоцикл є підакцизним товаром, то в частині діяльності «Торгівля мотоциклами» цей вид діяльності вважається продажем підакцизних товарів. В розумінні вказаного вище пп. З пп. 291.5.1 п. 291.5 ст. 291 ПКУ суб`єкти господарювання, які здійснюють такий продаж підакцизних товарів, не можуть бути платниками єдиного податку першої-третьої груп.
Під кодом 47:30 у вказаному Наказі 457 передбачено такий вид економічної діяльності як «Роздрібна торгівля пальним».
Оскільки в силу п. 215.1 ст. 215 ПКУ пальне (крім газу природного у газоподібному стані за кодом 2711 21 00 00 згідно з УКТ ЗЕД) є підакцизним товаром, то в силу пп. З пп. 291.5.1 п. 291.5 ст. 291 ПКУ суб`єкти господарювання, які здійснюють такий продаж підакцизних товарів не можуть бути платниками єдиного податку першої-третьої груп (за виключенням роздрібного продажу паливно-мастильних матеріалів в ємностях до 20 літрів).
Таким чином, зазначені позивачем види діяльності є такими, при здійсненні яких суб`єкти господарювання не можуть бути платниками єдиного податку другої групи.
При цьому, позивач не надала до контролюючого органу інформації у будь-якій формі про те, у якій саме частині діяльності за наведеними нею КВЕДами (дозволеними або забороненими для спрощеної системи оподаткування) вона буде здійснювати свою діяльність.
За відсутності такої конкретизації вважається, що вона здійснюватиме всі види діяльності, передбачені вказаним нею КВЕДами за кодами 45:40 та 47:30, тобто в тому числі і види діяльності з продажу підакцизних товарів, здійснення яких не дають платнику податків права обрати спрощену систему оподаткування.
Крім того, в поданій позивачем заяві вона не зазначила обрану нею ставку єдиного податку, що є порушенням вказаного вище п.298.3 ст. 298 ПКУ, який передбачає ставку цього податку як обов`язкові відомості, що повинні зазначатись в заяві.
В позові позивач стверджує, що вона не зазначала реквізиту ставки податку, оскільки вона нібито є й так логічно зрозумілою і не дозволяє двох або більше можливих варіантів його заповнення. З прохальної частини позову вбачається, що такою «логічно зрозумілою» ставкою позивач вважає ставку у 20%.
Проте, ставка єдиного податку платника другої групи залежить від багатьох факторів. Зокрема, відповідно до п. 293.2 ст.293 ПК України фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними, міськими радами для фізичних осіб-підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць: для другої групи платників єдиного податку - не більше 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.
В даному випадку, рішенням Новоолександрівської міської ради Дніпровського району (тобто сільської ради на території якої, відповідно до реєстраційних даних позивач зареєстрована та здійснює господарську діяльність) від 18.06.2020 р. «Про встановлення розміру ставок єдиного податку на території Новоолександрівської сільської територіальної громади Дніпровського району Дніпропетровської області, яке було чинним на момент подання позивачем заяви та на даний момент, встановлено ставки єдиного податку для платників другої групи у розмірі 10% незалежно від виду діяльності.
Отже, розмір ставки єдиного податку, який мала право обрати позивач, не є «логічно зрозумілим», а допускає різні варіанти.
Позивачем було подано відповь на відзив, в тексті якого зазначено, що вона підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд позов задовольнити у повному обсязі, із зазначенням, що відповідач не зазначає в своєму відзиві, з яких саме підстав, в якій формі та яким чином позивач мав надати відповідачу інформацію щодо того, в якій частині нею буде здійснюватися діяльність в межах КВЕД, наявність яких на думку відповідача не дає права перебування на спрощеній системі оподаткування.
Позивач зазначає, що ненадання будь-якої інформації з метою реєстрації платником єдиного податку, надання якої напряму не передбачене діючим законодавством України із зазначеною метою, не може слугувати підставою для відмови у такій реєстрації.
Підставою для відмови у реєстрації платником єдиного податку є, зокрема, невідповідність такого суб`єкта вимогам, встановленим статтею 291 цього Кодексу. При цьому, підпунктом 291.5.1 в жодному разі не передбачено наявність у реєстраційних документах певних КВЕД чи навіть будь-який намір в подальшому провадити зазначені в ньому види діяльності. Підпункт 291.5.1 передбачав заборону використання спрощеної системи саме у разі, коли передбачені ним види діяльності фактично здійснюються, однак жодних доказів фактичного здійснення таких видів діяльності позивачем відповідач у оскаржуваному рішенні не наводить.
Щодо невизначеності ставки єдиного податку у заяві позивача, у поданій відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідач звертає увагу на той факт, що позивач не зазначив обрану нею ставку єдиного податку, що є порушенням вказаного вище п.298.3 ст. 298 ПК України, який передбачає ставку цього податку як обов`язкові відомості, що повинні зазначатися в заяві. Крім того, відповідач зазначає, що ставка єдиного податку платника другої групи залежить від багатьох факторів. Зокрема, відповідно до п.293.2 ст. 293 ПК України фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними, міськими радами для фізичних осіб-підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць: для другої групи платників єдиного податку - не більше 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати. В даному випадку Рішенням Новоолександрівської міської ради Дніпровського району (тобто сільської ради, на території якої відповідно до реєстраційних даних позивача вона зареєстрована та здійснює свою господарську діяльність) від 18.06.2020 р. «Про встановлення розміру ставок єдиного податку на території Ноолександрівської сільської територіальної громади Дніпропетровської області», яке було чинним у момент подання позивачем заяви та на даний момент, встановлено ставку єдиного податку для платників другої групи у розмірі 10% незалежно від виду діяльності.
Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, прийшов до таких висновків.
Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, листом «Про надання інформації» від 28.11.2023 р. за №8586/АП04-36-53-01-13 повідомлено ОСОБА_1 про відмову у реєстрації платником єдиного податку.
В тексті означеного листа «Про надання інформації» від 28.11.2023 р. за №8586/АП04-36-53-01-13 контролюючим органом зазначено, що Придніпровська ДПІ звертає увагу, що в поданій заяві щодо державної реєстрації фізичної особи-підприємця, надісланої до ДПІ державним реєстратором, при реєстрації підприємницької діяльності та відомостей щодо застосування спрощеної системи оподаткування, встановлено відсутність реквізитів ставки єдиного податку та згідно з КВЕД ДК 009:2010, встановлених п. 291.5 статті 291 цього Кодексу, якщо платники єдиного податку використовують види діяльності які заборонені, або частково заборонені, зобов`язані конкретизувати заняття тільки дозволеним в рамках обраного коду діяльності. Таким чином, заява подана з порушенням вимог ст. 298 ПК України.
Позивач не погоджується з означеним листом листа «Про надання інформації» від 28.11.2023 р. за №8586/АП04-36-53-01-13, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 291.2 статті 291 Податкового кодексу України встановлено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
Відповідно до пункту 291.3 статті 291 Податкового кодексу України, юридична особа чи фізична особа-підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.
Порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування, або відмови від спрощеної системи оподаткування встановлено статтею 298 Податкового кодексу України.
Для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб`єкт господарювання подає до контролюючого органу заяву. Заява подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один з таких способів:
1) особисто платником податків або уповноваженою на це особою;
2) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення;
3) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації кваліфікованого електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством;
4) державному реєстратору як додаток до заяви про державну реєстрацію, що подається для проведення державної реєстрації юридичної особи або фізичної особи-підприємця з урахуванням вимог пункту 291.5 статті 291 цього Кодексу.
Електронна копія заяви, виготовлена шляхом сканування, передається державним реєстратором до контролюючого органу одночасно з відомостями з заяви про державну реєстрацію на проведення державної реєстрації юридичної особи або фізичної особи-підприємця згідно із Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» (підпункт 298.1.1 пункту 298.1 Податкового кодексу України).
Зареєстровані в установленому законом порядку суб`єкти господарювання (новостворені), які протягом 10 днів з дня державної реєстрації подали заяву щодо обрання спрощеної системи оподаткування та ставки єдиного податку, встановленої для третьої групи, яка не передбачає сплату податку на додану вартість, вважаються платниками єдиного податку з дня їх державної реєстрації (абзац другий підпункту 298.1.2 пункту 298.1).
Відповідно до пункту 299.1 статті 299 Податкового кодексу України, реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку (пункт 299.2 статті 299 Податкового кодексу України).
У разі відсутності визначених цим Кодексом підстав для відмови у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку контролюючий орган зобов`язаний протягом двох робочих днів від дати надходження заяви щодо переходу на спрощену систему оподаткування зареєструвати таку особу платником єдиного податку (пункт 299.3 статті 299 Податкового кодексу України).
У випадках, передбачених підпунктом 298.1.2 пункту 298.1 та підпунктом 298.8.5 пункту 298.8 статті 298 статті 298 цього Кодексу, контролюючий орган, у разі відсутності визначених цим Кодексом підстав для відмови, здійснює реєстрацію суб`єкта господарювання як платника єдиного податку з дати, визначеної відповідно до зазначеного підпункту, протягом двох робочих днів з дати отримання контролюючим органом заяви щодо обрання спрощеної системи оподаткування або отримання цим органом від державного реєстратора електронної копії заяви, виготовленої шляхом сканування, одночасно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про проведення державної реєстрації юридичної особи або фізичної особи-підприємця, якщо така заява додана до реєстраційної картки (пункт 299.4 статті 299 Податкового кодексу України).
У разі відмови у реєстрації платника єдиного податку контролюючий орган зобов`язаний надати протягом двох робочих днів з дня подання суб`єктом господарювання відповідної заяви письмову вмотивовану відмову, яка може бути оскаржена суб`єктом господарювання у встановленому порядку (пункт 299.5 статті 299 Податкового кодексу України).
Відповідно до пункту 299.6 статті 299 Податкового кодексу України підставами для прийняття контролюючим органом рішення про відмову у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку є виключно:
1) невідповідність такого суб`єкта вимогам, встановленим статтею 291 цього Кодексу;
2) наявність у суб`єкта господарювання, який утворюється у результаті реорганізації (крім перетворення) будь-якого платника податку, непогашених податкових зобов`язань чи податкового боргу, що виникли до такої реорганізації;
3) недотримання таким суб`єктом вимог встановлених підпунктом 298.1.4 пункту 298.1 статті 298 цього Кодексу.
У даному випадку підставою для відмови позивачу у реєстрації платником єдиного податку слугувало те, що у заяві про застосування спрощеної системи оподаткування від 28.11.2023 року не були вказані реквізити ставки єдиного податку та згідно з КВЕД ДК 009:2010, не конкретизовано заняття тільки дозволеним в рамках обраного коду діяльності.
Водночас, не зазначення у заяві відсотку ставки єдиного податку та інформації, як зазначає відповідач, у будь-якій формі про те, у якій саме частині діяльності за наведеними КВЕДами ФОП ОСОБА_1 (дозволеними або забороненими для спрощеної системи оподаткування) буде здійснювати свою діяльність та відсутність конкретизації видів діяльності, передбачених вказаним КВЕДами за кодами 45:40 та 47:30, відповідно до приписів пункту 299.6 статті 299 Податкового кодексу України, не могло слугувати підставою для відмови позивачу у реєстрації платником єдиного податку. При цьому, жодних інших підстав, визначених зазначеними положеннями податкового законодавства відповідачем не наведено.
При цому, відповідно до п. 215.1 ст. 215 ПК України пальне (крім газу природного у газоподібному стані за кодом 2711 21 00 00, згідно з УКТ ЗЕД) є підакцизним товаром, то в силу пп. 3 пп. 291.5.1 п. 291.5 ст. 291 ПКУ суб`єкти господарювання, які здійснюють такий продаж підакцизних товарів не можуть бути платниками єдиного податку першої-третьої груп (за виключенням роздрібного продажу паливно-мастильних матеріалів в ємностях до 20 літрів), що самостійно зазначено відповідачем у відзиві на позовну заяву.
Разом з тим Податковим кодексом України не передбачено дій контролюючого органу у разі подання суб`єктом господарювання заяви про реєстрацію платником єдиного податку без дотримання вимог до її оформлення, а тому суд, відповідно до частини 6 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає необхідним у даному випадку застосувати аналогію закону.
Так, за приписами пункту 63.9 статті 63 Податкового кодексу України документи, що подаються платниками податків для взяття на облік у контролюючих органах, перевіряються у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, і в разі виявлення помилок або подання недостовірних відомостей повертаються для виправлення. Платники податків, які не подали протягом 5 календарних днів, наступних за днем отримання повернутих документів, виправлених документів для взяття на облік у контролюючих органах або повторно подали такі документи з помилками, несуть відповідальність відповідно до закону.
Відповідач, отримавши від позивача заяву, що не відповідає вимогам пункту 298.3 статті 298 Податкового кодексу України, що безпосередньо зазначеного в тексті листа «Про надання інформації» від 28.11.2023 р. за №8586/АП04-36-53-01-13 по аналогії закону, повинен був повернути таку заяву суб`єкту господарювання для виправлення помилок.
Зважаючи на те, що підстави для відмови у реєстрації платником єдиного податку, зазначені у пункті 299.6 статті 299 Податкового кодексу України, є вичерпними, суд вважає рішення відповідача, оформлене листом від 28.11.2023 року за №№8586/АП04-36-53-01-13, «Про надання інформації» протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
У постанові від 24 січня 2020 року у справі №804/2506/16 Верховний Суд вказав, що відповідно до пункту 299.6 статті 299 ПК України підставами для прийняття контролюючим органом рішення про відмову у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку є виключно: 1) невідповідність такого суб`єкта вимогам, встановленим статтею 291 цього Кодексу; 2) наявність у суб`єкта господарювання, який утворюється у результаті реорганізації (крім перетворення) будь-якого платника податку, непогашених податкових зобов`язань чи податкового боргу, що виникли до такої реорганізації; 3) недотримання таким суб`єктом вимог, встановлених підпунктом 298.1.4 пункту 298.1 статті 298 цього Кодексу.
Отже, Податковий кодекс України передбачає вичерпний перелік випадків, за наявності яких контролюючий орган відмовляє суб`єкту господарювання у реєстрації платником єдиного податку.
Частина четверта статті 245 КАС України передбачає, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.
Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання вчинити дії після скасування його адміністративного акту.
Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.
Порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування, або відмови від спрощеної системи оподаткування врегульований статтею 298 ПК України.
Згідно з підпунктом 298.1.1 пункту 298.1 статті 298 ПК України для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб`єкт господарювання подає до контролюючого органу заяву.
За правилами абзацу другого підпункту 298.1.2 пункту 298.1 статті 298 ПК України зареєстровані в установленому законом порядку суб`єкти господарювання (новостворені), які протягом 10 днів з дня державної реєстрації подали заяву щодо обрання спрощеної системи оподаткування та ставки єдиного податку, встановленої для третьої групи, яка не передбачає сплату податку на додану вартість, вважаються платниками єдиного податку з дня їх державної реєстрації.
Пункт 298.3 статті 298 ПК України передбачає, що у заяві зазначаються такі обов`язкові відомості: 1) найменування суб`єкта господарювання, код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - підприємця, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків); 3) податкову адресу суб`єкта господарювання; 4) місце провадження господарської діяльності; 5) обрані суб`єктом господарювання види господарської діяльності згідно з КВЕД ДК 009:2010; 6) обрані суб`єктом господарювання група та ставка єдиного податку або зміна групи та ставки єдиного податку; 7) кількість осіб, які одночасно перебувають з фізичною особою - підприємцем у трудових відносинах, та середньооблікова чисельність працівників у юридичної особи; 8) дата (період) обрання або переходу на спрощену систему оподаткування.
Реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку (пункт 299.1 статті 299 ПК України).
Відповідно до підпункту 3 пункту 299.7 статті 299 ПК України до реєстру платників єдиного податку вносяться, зокрема, відомості про місце провадження господарської діяльності платника єдиного податку.
Пункт 63.9 статті 63 ПК України, відповідно до якого документи, що подаються платниками податків для взяття на облік у контролюючих органах, перевіряються у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, і в разі виявлення помилок або подання недостовірних відомостей повертаються для виправлення. Платники податків, які не подали протягом 5 календарних днів, наступних за днем отримання повернутих документів, виправлених документів для взяття на облік у контролюючих органах або повторно подали такі документи з помилками, несуть відповідальність відповідно до закону.
Таким чином, у випадку подання платником податків заяви про обрання спрощеної системи оподаткування, яка містить незаповнені графи щодо обов`язкових відомостей, передбачених пунктом 298.3 статті 298 ПК України, і якщо відсутні підстави для відмови у реєстрації платником єдиного податку, визначені пунктом 299.6 статті 299 ПК України, податковий орган, керуючись пунктом 63.9 статті 63 ПК України, повинен надати платнику податків можливість виправити недоліки шляхом подання належного документа протягом 5 календарних днів. Якщо платник податків належним чином та у встановлений законом строк усунув недоліки заяви про обрання спрощеної системи оподаткування, він підлягає реєстрації платником такого податку з дня подання ним первинної заяви. До отримання заяви, оформленої відповідно до вимог законодавства, контролюючий орган не має підстав для прийняття рішення відповідно до пункту 299.4 статті 299 ПК України.
У даній справі ФОП ОСОБА_1 в заяві від 28.11.2023 року про обрання спрощеної системи оподаткування не зазначила у заяві відсотку ставки єдиного податку та інформації, як зазначає відповідач, у будь-якій формі про те, у якій саме частині діяльності за наведеними КВЕДами ФОП ОСОБА_1 (дозволеними або забороненими для спрощеної системи оподаткування) буде здійснювати свою діяльність та відсутність конкретизації видів діяльності, передбачених вказаним КВЕДами за кодами 45:40 та 47:30, що об`єктивно є перешкодою у внесенні відповідачем відповідних даних до реєстру платників єдиного податку. Водночас, відповідач за результатами розгляду означеної заяви повинен був надати ФОП ОСОБА_1 можливість виправити допущений нею недолік в порядку, встановленому пунктом 63.9 статті 63 ПК України.
Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Таким чином, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області приймаючи оскаржуване рішення, діяло поза межами повноважень та у спосіб, що визначених Конституцією та законами України, необґрунтовано, упереджено, недобросовісно, не розсудливо, без дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.
В свою чергу, суд звертає увагу, що у Висновку №11 від 18.12.2008 року Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень викладено наступні висновки:
«Усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою й простою мовою - це необхідна передумова розуміння рішення сторонами та громадськістю. Для цього потрібно логічно структурувати рішення й викласти його у зрозумілому стилі, доступному для всіх».
«Кожен суддя може обрати власний стиль та побудову документа або використовувати типові зразки, якщо такі існують».
Водночас, відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду від 16.12.2021 р. у справі №11-164сап21, в тексті якої зазначено, що не повинно викликати сумнівів чи заперечень відносно того, що всі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в наступній редакції:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області , оформленого листом від 28.11.2023 р. №8586/АП04-36-53-01-13 «Про надання інформації»;
- зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 28.11.2023 року про застосування спрощеної системи оподаткування, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні;
- у задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Таким чином, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, стягненню з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань підлягає сума 1 211,40 грн., сплата яких підтверджується квитанцією № 4275-2548-1595-4106 від 23.05.2024 р., яка міститься в матеріалах справи.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 139, 241-243, 245-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування листа та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області , оформленого листом від 28.11.2023 р. №8586/АП04-36-53-01-13 «Про надання інформації».
Зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 28.11.2023 року про застосування спрощеної системи оподаткування, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211,40 грн. (одна тисяча двісті одинадцять грн. 40 коп.).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Лозицька