Справа № 154/1211/24
Суддя: Лутай А. М.
Дата ухвалення: 2024-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2024 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області у складі:

головуючого - судді Лутая А.М.,

за участю секретаря судового засідання Жолоб К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Володимир адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 03.04.2024 звернулася до суду з указаним вище позовом, який обґрунтовує тим, що постановою інспектора Володимирського РВП ГУНП у Волинській області серії БАД № 818891 від 27.03.2024, її було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн за ч.5 ст.121 КУпАП за те, що 27.03.2024 о 00 год 10 хв вона керувала автомобілем та не була пристебнута паском безпеки.

Позивач вважає, що постанова про притягнення її до адміністративної відповідальності за вказані порушення є незаконною, а тому просить її скасувати. Свої доводи обґрунтовує тим, що після зупинки транспортного засобу вона попросила повідомити їй причини зупинки, на що працівник поліції запропонував їй відкрити багажник транспортного засобу. Після перевірки багажного відділення, працівник поліції запропонував пройти в службовий автомобіль для складання постанови. Жодних доказів їй не було пред`явлено. Вона мала намір скористатися послугами адвоката, однак працівник поліції їй відмовив. Не погоджується з рішенням інспектора, бо вважає себе невинуватою, постанову серії БАД № 8188916 від 27.03.2024 необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків інспектора фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального чи процесуального права. Також звертає увагу суду на те, що в постанові інспектор вказав ще одну статтю, ч.1 ст.122 КУпАП, однак жодного перевищення не було і навіть мови не йшло про перевищення швидкості.

Ухвалою суду від 08 квітня 2024 на підставі вказаної позовної заяви відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи по суті.

15 квітня 2024 року до суду надійшов відзив Головного управління Національної поліції у Волинській області на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 через їх необґрунтованість та безпідставність. Вказує, що 27 березня 2024 року, близько 00:00, інспектором СРПП Володимирського РВП ГУНП у Волинській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 , по вул. Генерала Шухевича у м. Володимирі, було винесено постанову відносно ОСОБА_1 , котра 27.03.2024 о 00:03, керуючи автодорогою автомобілем марки «Шкода Октавія», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , не виконала вимогу дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» та була не пристебнута ременем пасивної безпеки, чим порушила п.п.8.4 «б» та 2.3 «в» ПДР України. Встановивши особу порушника, було розпочато розгляд справи про адміністративне правопорушення, заслухано усні пояснення по факту вчиненого правопорушення, було роз`яснено порушнику його права. Вказує, що доводи позивача про те, що працівники поліції не повідомили про причину зупинки, спростовуються відеозаписом з нагрудної бодікамери, на якому поліцейський повідомляє про порушення правил дорожнього руху, а саме те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, не здійснила повної зупинки транспортного засобу на знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», а також те, що остання не користується паском пасивної безпеки, що не заперечується останньою. В ході ознайомлення ОСОБА_1 з правами, зокрема, з правом користуватися правовою допомогою адвоката, остання не заявляла про бажання скористатися цим правом. Частина 1 ст.122 КУпАП була вказана інспектором в постанові по справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з порушенням вимог дорожнього знаку 2.2, а не у зв`язку з перевищенням швидкості. На місці зупинки транспортного засобу, при спілкуванні з поліцейським, ОСОБА_1 , не заперечувала вчинення нею адміністративних правопорушень, лише просила не притягувати її до адміністративної відповідальності за це, оскільки у неї тимчасове посвідчення водія. Таким чином, всебічно, повно і об`єктивно дослідивши всі обставини вчинення адміністративного правопорушення, заслухавши та врахувавши усні та письмові пояснення правопорушника поліцейським, як уповноваженою особою органу Національної поліції, було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення БАД № 818891 від 27.03.2024 про накладення адміністративного стягнення у виді адміністративного штрафу на підставі санкції ч.5 ст.121 КУпАП (об`єднано з ч.1 ст.122 КУпАП на підставі ч.2 ст.36 КУпАП) та накладено штраф у розмірі 510 грн.

09 серпня 2024 року до суду надійшов уточнений адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, в якому вона просить скасувати постанову серії БАД № 818891 від 27.03.2024 про накладення на неї адміністративного стягнення за ч.5 ст.121, ч.1 ст.122 КУпАП, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Зауважила, що відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу вчинення нею вказаних адміністративних правопорушень. Єдиним доказом є сама оскаржувана постанова по справі, однак вона є предметом спору та не може розглядатися як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження осбтавин вказаних у постанові.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, проте від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якій він підтримав позов та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України неявка будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з ч.4 ст. 229 КАС України, не здійснювалося.

Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 27 березня 2024 року інспектором СРПП Володимирського РВП ГУНП у Волинській області старшим лейтенантом поліції Гоменюком В.Л. була винесена постанова серії БАД № 818891 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно якої 27 березня 2024 року о 00:03 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Шкода Октавія», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , на вул. Генерала Шухевича в м. Володимирі, не виконала вимогу дорожнього знаку 2.2 та була не пристебнута ременем пасивної безпеки, чим порушила п.2.3 «в», п.8.4. «б» ПДР України.

Відповідно до вказаної постанови на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн, за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121 та ч.1 ст.122 КУпАП.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає таке.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.1 ст.2 КАС України).

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та інше.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч.1 статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Унормуванням статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст.213 КУпАП органи (посадові особи) Національної поліції уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Згідно ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч.5 ст.121 та ч.1 ст.122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Отже, оскаржуване рішення прийнято уповноваженою на те особою.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України (ч.1 ст.246 КУпАП).

За приписами статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За положеннями ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Слід вказати про те, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Отже, окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен довести фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.07.2020 у справа № 463/1352/16-а.

Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 90 КАС України, відповідно до якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Як вбачається з оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення, ОСОБА_1 притягнута до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 та ч.1 ст.122 КУпАП, за порушення нею п.2.3 «в», п.8.4 «б» ПДР України, оскільки вона керуючи транспортним засобом не виконала вимоги дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» та не була пристебнута ременем пасивної безпеки.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.2.3. «в» ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Відповідно до п.8.4. «б» ПДР України знаки пріоритету встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги.

Відповідно до глави 33 ПДР України дорожній знак пріоритету 2.2 Проїзд без зупинки заборонено, встановлює заборону проїзду без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а у разі, коли вона відсутня, перед знаком.

Відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки встановлена частиною 5 ст. 121 КУпАП, санкція якої передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (510,00 грн).

Частиною 1 ст.122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, зокрема, за порушення вимог дорожніх знаків. Санкція передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (340,00 грн).

На підтвердження факту вчинення позивачем вказаних адміністративних правопорушень відповідачем надано DVD-R диск з відеозаписами з нагрудних камер поліцейських.

Так, на одному з відеозаписів зафіксовано, що водій ОСОБА_1 перебуває в транспортному засобі на водійському сидінні з не пристебнутим ременем пасивної безпеки і не заперечує того факту, що вона не була пристебнута ременем безпеки.

З урахуванням наведеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_1 у порушенні пункту 2.3. «в» ПДР України та, відповідно, у вчиненні адміністративного правопорушення, ч.5 ст.121 КУпАП.

Що стосується постанови в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП, то суд погоджується з доводами позивача про відсутність доказів вчинення нею вказаного адміністративного правопорушення, оскільки на інших відеозаписах, що містяться на DVD-R диску зафіксована лише процедура складання постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення. Порушення позивачем вимог дорожніх знаків жодним належним та допустимим доказом не зафіксовано.

В той же час, суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що їй не було повідомлено про причину зупинки та порушено її право на захист, оскільки такі доводи спростовуються відеозаписом з нагрудної бодікамери, на якому зафіксовано як поліцейський повідомляє про причину зупинки, а саме порушення комендантської години, а також роз`яснює позивачу її права, в тому числі право скористатися правовою допомогою. При цьому позивач не висловила бажання скористатися цим правом.

За таких обставин суд вважає необхідним позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково - постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення скасувати в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП і справу про адміністративне правопорушення в цій частині закрити. У решті вказану постанову слід залишити без змін.

З огляду на те, що стягнення накладено на позивача за правилами частини другої статті 36 КУпАП в межах санкції за більш серйозне правопорушення, яким є частина п`ята статті 121 КУпАП, то на захід стягнення виключення обвинувачення за частиною першою статті 122 КУпАП не впливає.

Враховуючи часткове задоволення позову, на підставі положень частини четвертої статті 139 КАС України, суд стягує з відповідача в користь позивача 50 відсотків понесених нею судових витрат.

Керуючись ст.ст.2, 5, 6, 9, 79, 90, 241-246, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 818891 від 27 березня 2024 року, винесену інспектором СРПП Володимирського РВП ГУНП у Волинській області старшим лейтенантом поліції Гоменюком В.Л., скасувати в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП і справу про адміністративне правопорушення в цій частині закрити.

У решті постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 818891 від 27 березня 2024 року, винесену інспектором СРПП Володимирського РВП ГУНП у Волинській області старшим лейтенантом поліції Гоменюком В.Л., залишити без змін.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції України у Волинській області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 302,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Копію судового рішення невідкладно надіслати учасникам справи.

Головуючий А.М.Лутай