Справа № 460/27608/23
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2024-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 серпня 2024 року м. РівнеСправа №460/27608/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі ГУ ПФУ в Закарпатській області, відповідач-2), у якому просить:

визнати протиправними дії відповідача-1 щодо відмови призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із врахуванням до пільгового стажу періоду роботи по Списку №2 починаючи з 23.05.1987 по 16.05.1995 та страхового стажу періодів роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 , починаючи з 29.07.2022;

зобов`язати відповідача-2 призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із врахуванням до пільгового стажу періоду роботи по Списку №2 починаючи з 23.05.1987 по 16.05.1995 та страхового стажу періодів роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 , починаючи з 29.07.2022.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після досягнення 54-річного віку, маючи загальний страховий стаж більше 25 років та спеціальний стаж роботи на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників понад 14 років, позивач звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Проте, відповідач-1 рішенням від 05.08.2022 №59 відмовив у призначенні пенсії на пільгових умовах з підстав відсутності необхідного страхового та пільгового стажу. На виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.06.2023 у справі 260/2175/23 відповідачем-1 було повторно розглянуто заяву про призначення пенсії за віком та зараховано періоди роботи з 02.11.1995 по 31.08.1996 та прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 02.10.2023 №59. При цьому, відповідач-1 зазначив, що страховий стаж позивача становить 15 років 7 місяців 25 днів, а пільговий стаж роботи становить 4 роки та 7 місяців, у зв`язку з: незарахуванням періоду роботи з 23.05.1987 по 16.05.1995, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки відсутні документи про перейменування підприємства (заявниця прийнята в «Стахановский з-д ЖБИ-8» (рос.), а звільнена з «Акціонерного товариства…»); відсутністю уточнюючих довідок про пільговий стаж роботи заявниці; відсутністю довідок про відпустки без збереження заробітної плати, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку для зарахування періоду роботи в подвійному розмірі згідно зі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Таким чином, відповідач-1 не зарахував понад 10 років страхового стажу позивача. Тобто, відповідач-1 повторно відмовив у призначенні пенсії позивачу, через відсутність необхідного страхового та пільгового стажу роботи. Зауважила, що записи у трудовій книжці позивача підтверджують усі пільгові періоди роботи по Списку № 2. Згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 у період з 23.05.1987 по 16.05.1995 Позивач працювала машиністкою крану 5 розряду та 16.10.1995 була звільнена з цієї посади. Професія «машиніст кранів» є у Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Таким чином, позивач маючи вік 54 роки та 25 років 10 місяці 10 днів загального страхового стажу, з яких 14 років 5 місяців 14 днів на роботах, що дають право на призначення пенсії по Списку №2, має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2. Вважає, що відповідач-1 протиправно не призначив їй пенсію за віком на пільгових умовах, внаслідок чого порушив гарантоване державою право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою від 07.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідачам встановлено строк для подання відзиву.

Відповідач-1 подав відзив, у якому заперечив проти позовних вимог. Зокрема, зазначив, що 29.07.2022 позивач звернулася до територіального органу ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком визначеного Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. 05.08.2022 ГУ ПФУ в Рівненській області розглянуло подані позивачем документи та винесено рішення про відмову у призначенні пенсії за віком за № 359. Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.06.2023 у справі № 260/2175/23 зобов`язано ГУ ПФУ в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 02.11.1995 по 31.08.1996 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 01.08.1986 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.07.2022 про призначення пенсії за віком на підставі п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні. На виконання рішення суду від 09.06.2023 у справі № 260/2175/23 ГУ ПФУ в Рівненській області було повторно розглянуто заяву про призначення пенсії за віком та прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 02.10.2023 № 59. Зараховано до страхового стажу період роботи з 02.11.1995 по 31.08.1996. Зауважив, що пенсійний вік, визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (Список №2), становить 55 років, а необхідний страховий стаж - не менше 25 років, при цьому необхідний пільговий стаж на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 - 10 років. На момент звернення пенсійний вік позивача становив 54 роки. Підставою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є, передусім, наявність професії та виробництва в зазначених вище списках та, якщо особа працювала після 01.01.1992, підтвердження шкідливих умов праці працівника безпосередньо на робочому місці за результатами атестації робочих місць, проведення якої передбачено Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442, за умови зайнятості працівника на вищеназваних роботах не менш як 80% робочого часу, встановленого для відповідного виробництва. Відсутність хоча б однієї з цих умов не дає права працівникові на пенсію за віком на пільгових умовах. Зауважив, що позивачем до заяви було подано такі документи: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру №1013-18-05185 від 19.07.2018; паспорт серії НОМЕР_2 від 10.06.2000; довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №2101- від 25.07.2022; заяву про спосіб виплати пенсії від 25.07.2022; трудову книжку НОМЕР_1 від 01.08.1986. Жодного документу, який би підтверджував факт роботи на посаді, яка надавала право на пенсію на пільгових умовах по Списку №2, ОСОБА_1 не надавала. Позивачем не надано витягу з наказу про проведення атестації робочого місця на підприємстві, проте із копії уточнюючої довідки вбачається, що наказами не підтверджене право на пільгове пенсійне забезпечення по Списку №2 посад, які обіймала позивач. Відтак, з оглянутих документів та з урахуванням висновків рішення суду у справі №260/2175/23 ГУ ПФУ в Рівненській області переглянуто та зараховано позивачу до пільгового стажу роботу по Списку №2 період з 01.01.2002 по 31.12.2003 та з 01.01.2004 по 31.07.2006, згідно з відомостями по спеціальному стажу форми ОК-5 від 24.03.2023. Страховий стаж позивачки становить 15 років 07 місяців 25 днів. Пільговий стаж позивачки становить 04 роки 07 місяців 00 днів. На підставі вищевикладеного, ГУ ПФУ в Рівненській області правомірно відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до п.2 ч. 2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (Список №2), оскільки відсутній необхідний страховий і пільговий стаж роботи. Враховуючи вищевикладене, вважає, що відповідач-1 діяв в межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

За змістом довідки про доставку електронного листа ухвала від 07.12.2023 доставлена до електронного кабінету ГУ ПФУ в Закарпатській області в підсистемі Електронний суд 08.12.2023.

У встановлений судом строк відповідач відзиву не подав.

Клопотань про продовження процесуального строку для надання відзиву із зазначенням причин від відповідача не надходило.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив та врахував таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 .

Фактичне місце проживання/перебування ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 (довідка структурного підрозділу з питань соціального захисту населення від 30.08.2022 за №2105-).

Відповідно до довідки від 14.03.2023 №1331- ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою. Фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_3 .

Вказані обставини встановленні рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.06.2023 у справі 260/2175/23, а тому відповідно до положень ч. 4 ст. 78 КАС України не підлягають доказуванню.

29.07.2022 позивач звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області від 05.08.2022 №59 відмовлено заявниці у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки така не досягла настання пенсійного віку 60 років, що суперечить пункту 1.7 частини першої Постанови від 25.11.2005 №22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказано, що за необхідного страхового стажу 29 років, страховий стаж особи становить - 14 років 09 місяців 25 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи, згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 01.08.1986: з 22.11.1995 по 31.08.1996, оскільки після запису про закінчення трудових відносин відсутня стаття КЗОТ, що суперечить п. 2.3 частини 2 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» №58 від 29.07.1993.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.06.2023 у справі № 260/2175/23, яке набрало законної сили 13.09.2023, визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Рівненській області від 05.08.2022 №59, а також зобов`язано ГУ ПФУ в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 02.11.1995 по 31.08.1996 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 01.08.1986 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.07.2022 про призначення пенсії за віком на підставі п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.

При виконанні вказаного судового рішення ГУ ПФУ в Рівненській області прийнято рішення від 02.10.2023 №59, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначені пенсії за віком на пільгових умовах з підстав відсутності необхідного страхового та пільгового стажу. За нормами п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування необхідний вік для призначення такої пенсії для жінок 55 років, страховий стаж не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року. Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи; жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи. Вік позивача на дату звернення за призначенням пенсії 29.07.2022 становить 54 роки 1 місяць 3 дні, страховий стаж - 15 років 7 місяців 25 днів, пільговий стаж 4 роки 7 місяців. За результатом розгляду документів, доданих до заяви: до страхового стажу не зараховано період роботи з 23.05.1987 по 16.05.1995, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки відсутні документи про перейменування підприємства (Заявниця прийнята в «Стахановский з-д ЖБИ-8» (рос.), а звільнена з «Акціонерного товариства…»); в матеріалах пенсійної справи відсутні уточнюючі довідки про пільговий стаж роботи заявниці; роботу по Списку №2 зараховано згідно з відомостями по спеціальному стажу форми ОК-5 від 24.03.2023; відсутні довідки про відпустки без збереження заробітної плати, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку для зарахування періоду роботи в подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Вважаючи такі дії ГУ ПФУ в Рівненській області протиправними, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 22 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, встановлює Закон України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від 20.10.2014 № 1706-VII (далі Закон №1706-VII).

Відповідно до ст. 2 Закону №1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України (ч. 1 ст. 7 Закону №1706-VII).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV, який набрав чинності 01.01.2004 (далі Закон №1058-ІV).

Статтею 8 Закону №1058-ІV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до статті 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Частиною першою статті 26 Закону №1058-ІV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

11.10.2017 набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій від 03.10.2017 №2148-VIII (далі Закон №2148-VIII), яким Закон №1058-ІV доповнено Розділом XIV-1 Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян.

Так, частиною першою статті 114 Закону №1058-ІV визначено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058-ІV передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема: 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року.

Разом з тим, до внесення відповідних змін в Закон №1058-ІV питання призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 визначалося Законом України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), який залишається чинним на день виникнення спірних правовідносин.

За приписами статті 12 Закону №1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Водночас, згідно з пунктом б частини першої статті 13 Закону №1788-XII в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 №213-VІІІ (далі Закон №213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, зазначена норма передбачає зміст ідентичний пункту 2 частини другої статті 114 Закону №1058-ІV.

Тобто на час виникнення спірних правовідносин питання призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 регулює положення двох нормативно-правових актів, а саме: стаття 114 Закону №1058-ІV в редакції Закону №2148-VIII та стаття 13 Закону №1788-XII в редакції Закону №213-VІІІ.

Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення статті 13 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VІІІ (п. 1).

Стаття 13 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VІІІ, які визнані неконституційними, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення (п. 2).

Пунктом 3 Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визначено, що застосуванню підлягає стаття 13 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом №213-VІІІ для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

… б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам ….

Згідно з положеннями Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені (ст.151-2).

Закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку (ст.152).

Отже, вказаним Рішенням Конституційного Суду України відновлено дію, зокрема, пункту "б" частини першої статті 13 Закону №1788-XII, які з 23.01.2020 є чинними у редакції до внесення змін Законом №213-VIII.

Водночас, Закон № 2148-VIII, яким внесено зміни до Закону №1058-ІV, зокрема, статті 114, на предмет конституційності не перевірявся.

За таких обставин, на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020, встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, для жінок після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах, в той час, як положення Закону №1058-ІV визначають таке право для жінок після досягнення ними 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відтак, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ (з урахуванням Рішення №1-р/2020) та Закону №1058-ІV в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах та стажу роботи.

Оскільки норми вказаних законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони явно суперечать один одному.

Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі Щокін проти України).

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (№ 11-1207апп19) сформовано правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи (п. 56).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що за такого правового регулювання застосуванню у цій справі підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ, а не Закону №1058-ІV, оскільки положення пункту "б" частини першої статті 13 Закону №1788-XII визначає більш сприятливі умови для жінок при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20, а також Верховного Суду, викладеними у постанові від 30.03.2023 у справі №300/1951/20, які є обов`язковими для врахування судом відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

Враховуючи викладене, право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 позивач набуває в 50 років та за наявності страхового стажу (на момент досягнення такого віку) не менше 20 років, з них не менше 10 років на роботах за Списком №2.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії (29.07.2022) вона досягла віку 54 роки 1 місяць 3 дні та має страховий стаж 15 років 7 місяців 25 днів, з яких пільгового стажу 4 роки 7 місяців.

Разом з тим, відповідачем-1 не зараховано до загального та спеціального стажу позивача період її роботи з 23.05.1987 по 16.10.1995 машиністом крана на Стаханівському заводі залізобетонних виробів №8.

За змістом оспорюваного рішення такий період не зараховано до страхового стажу позивача згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки відсутні документи про перейменування підприємства (Заявниця прийнята в «Стахановский з-д ЖБИ-8» (рос.), а звільнена з «Акціонерного товариства…»)

Оцінюючи правомірність незарахування такого періоду до загального та спеціального страхового стажу роботи позивача за Списком №2, суд врахував таке.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

До набрання чинності Закону №1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій регулювалися Законом №1788-XII, відповідно до статті 62 якого основним документом, що підтверджує наявний трудовий стаж, є трудова книжка.

Зазначеній статті 62 Закону №1788-ХІІ кореспондуються положення пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), за змістом якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 20 Порядку №637 у разі, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію за віком на пільгових умовах або вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу, приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

З аналізу наведених правових норм слідує, що документами, які підтверджують трудовий стаж, є трудова книжка із записом про характер виконуваної роботи та уточнююча довідка, яка видається у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників.

Такі висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду у постанові від 22.11.2018 у справі №822/1241/15.

Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

З наявної у матеріалах справи копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , дата заповнення 01.08.1986, суд встановив, що:

- 23.05.1987 позивач прийнята на роботу в Стахановський завод залізобетонних виробів №8 машиністом крана 5 розряду в ФЦ-1 (формувальний цех). Підстава: наказ №66-к від 25.05.1987 (запис №5);

- 29.07.1987 переведена в ФЦ-2 машиністом крана 5 розряду. Підстава: наказ №104-к від 28.07.1987 (запис №6);

- у зв`язку із введенням нових тарифних умов оплати праці встановлена професія машиніст крана та присвоєно 4 розряд. Підстава: наказ №623 від 22.12.1987;

- 16.10.1995 звільнена за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. Підстава: наказ №63к від 10.10.1995.

Суд констатує, що будь-яких виправлень чи неточностей такі записи в трудовій книжці позивача не містять.

Запис про звільнення в трудовій книжці завірено підписом уповноваженими особами (директором та старшим інспектором з охорони праці) та скріплено печаткою з текстом наступного змісту: "відділ кадрів" "Акціонерне товариство «Стаханівський завод залізобетонних виробів №8» - Луганськшахтобудіндустрія".

Суд звертає увагу, що органом Пенсійного фонду не зараховано позивачу весь період роботи з 23.05.1987 по 29.07.1987, а підставою для незарахування такого періоду роботи позивача до її страхового стажу відповідач-1 зазначає про відсутність документів про перейменування підприємства.

Суд зауважує, що відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 (далі Інструкція №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з п.2.6 Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму (п.2.8 Інструкції №58).

Згідно з п.2.9 Інструкції №58 виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці.

Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.

Відповідно до п.2.10 Інструкції №58 у розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається.

У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за N таким-то недійсний". Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки.

Переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийняття на роботу (пункт 2.14 Інструкції №58).

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні положенні містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затверджена постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 № 162, яка була чинною на час внесення до трудової книжки позивача записів на сторінках 2 3 такої книжки.

При цьому, суд зауважує, що за змістом приписів Інструкцій №58 та №162 законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників та внесення в них достовірних відомостей саме на роботодавців, в свою чергу, рядові працівники жодним чином не можуть впливати на ці обставини, тому невиконання роботодавцем наведених обов`язків не повинно позбавляти працівника, у даному випадку позивача, її конституційного права на соціальний захист та вирішення питання призначення пенсії.

Надана суду копія трудової книжки не містить відомостей про зміну запису від 16.10.1995 шляхом визнання його недійсним.

Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві, за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення первинних бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Суд також враховує доводи позивача про неможливість отримання нею самостійно уточнюючих документів для підтвердження її трудового стажу в період з 23.05.1987 по 16.10.1995 на Стаханівському заводі залізобетонних виробів №8, який знаходиться в м. Кадіївка (попередня назва м. Стаханів) Луганської області, оскільки така територія є тимчасово окупованою внаслідок збройної агресії рф проти України.

Як передбачено частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з пп. 2 п. 6 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.0.12015 за №40/26485, Головне управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на головне управління Фонду завдань.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію, у необхідних випадках посадовими особами територіальних органів Пенсійного фонду України надається допомога щодо одержання відсутніх у особи документів для призначення пенсії (п.4.7 розділу VI, п.3.2 розділу ІІІ).

Таким чином, законодавець не тільки наділив відповідачів правом на перевірку відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, а й зобов`язав витребовувати в установленому законодавством порядку відомості, необхідні для здійснення покладених на Головне управління Фонду завдань та сприяти особам, що звернулись за призначенням пенсії, в одержанні відсутніх у них документів для призначення пенсії.

Всупереч наведеному, відповідачами не надано суду доказів щодо здійснення ними своїх повноважень в частині отримання додаткових документів/надання заявнику допомоги в їх отриманні, які були б достатніми для зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу.

Більше того, орган Пенсійного фонду, відмовляючи у зарахуванні стажу з підстав відсутності додаткових довідок на його підтвердження, жодних дій по самостійному отриманню додаткових документів та перевірки достовірності поданих документів не вчиняв.

Верховним Судом у постановах від 21.11.2018 у справі №672/914/16-а та від 11.07.2019 у справі №127/1849/17 викладено висновки, що перевірка достовірності виданих документів покладається на Пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі або відсутність можливості їх перевірити самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні чи перерахунку пенсії.

Враховуючи, що позивач зі свого боку вчинила всі залежні від неї дії для отримання відповідних первинних документів і у неї відсутня будь-яка можливість в інший спосіб їх отримати з незалежних від неї підстав, а відповідач-1 в свою чергу не вжив заходів для всебічного, повного і об`єктивного розгляду заяви позивача, то поведінка органу Пенсійного фонду щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду її роботи з 23.05.1987 по 16.10.1995 є непропорційною заявленій легітимній меті, тому її не можна вважати такою, яка вчинена обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Спірний період роботи позивача відображений в трудовій книжці, яка в силу приписів чинного законодавства України є основним документом, що підтверджує стаж роботи. Доказів визнання недостовірними записів трудової книжки на сторінках 2 - 5 відповідачем-1 суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги при розгляді заяви позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Суд зауважує, що пунктом 20 Порядку №637 визначено, що уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників приймаються для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємством, установою або організацією необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі №233/2084/17, які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

З урахуванням викладеного, суд вважає протиправним незарахування періоду роботи позивача з 23.05.1987 по 16.10.1995 (8 років 4 місяці 24 дні) на Стаханівському заводі залізобетонних виробів №8 до її страхового стажу.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується наявність у позивача загалом понад 24 роки страхового стажу, при необхідному не менше 20 років.

Крім того, вказані записи трудової книжки в повній мірі підтверджують зайнятість позивача у періоди з 23.05.1987 по 10.10.1995 на посаді «машиніст крана» 5 та 4 розрядів.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України №383 від 18.11.2005 (далі - Порядок №383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Пунктом 10 Порядку №383 передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку №637.

Отже, виходячи з наведених вище норм Порядку №637 та Порядку №383, лише у разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

У розділі ХVІІІ підрозділу 1 підрозділ а Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Ради Міністрів СССР від 22.08.1956 №1173 (який діяв до 26.01.1991), визначено, що право на державну пенсію на пільгових умовах та пільгових розмірах мають усі робітники Машинисти кранів клінкерних складів на гарячих роботах.

Пільгова посада Машиністи кранів (крановщики) передбачена: Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, Розділ ХVІІ , підрозділ 4, пункт (а), позиція 2180400а-13790, затвердженим постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10; Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, Розділ XVІІ ВИРОБНИЦТВО БУДІВЕЛЬНИХ МАТЕРІАЛІВ, підрозділ 4 Азбестоцементне, азбестосилітове виробництво та виробництво азбокартону, пункт (а) робітники, позиція 2180400а-13790, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162 (який діяв до 16.01.2003).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що посада, на якій позивач працювала продовж періоду з 23.05.1987 по 16.05.1995, міститься в Списку №2 та відноситься до робіт з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість на якій дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

У такому випадку частина такого періоду з 23.05.1987 по 21.08.1992 (5 років 2 місяці 30 днів) підлягає зарахуванню до спеціального стажу роботи за Списком №2 відповідно до пункту 3 Порядку №383.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 №442 (далі - Порядок проведення атестації робочих місць), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років (п. 4 Порядку №383).

Відповідно до п. 5 Порядку №383 у разі підтвердження за результатами атестації та висновку Державної експертизи умов праці права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списками № 1 чи 2 працівникам окремих видів виробництв, робіт, професій чи посад, які мають виражену специфіку, до пільгового стажу зараховується період їх роботи на даному підприємстві, за який умови праці на відповідних робочих місцях не змінювалися і який визначений наказом по підприємству чи організації про затвердження результатів проведення цієї атестації.

Крім того, підпунктом 4.5 пункту 4 Порядку №383 визначено, якщо атестація була вперше проведена після 21.08.97, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.92, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника (пп. 4.2 п.4 Порядку №383).

Таким чином, законодавець визначив, що у разі проведення атестації робочих місць та підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Разом з тим, позивач працювала на посаді машиніста кранівника на Стаханівському заводі залізобетонних виробів №8 по 16.05.1995 та не працювала станом на 21.08.1997.

При цьому, як зазначалося судом вище по тексту судового рішення про неможливість отримання позивачем самостійно уточнюючих документів для підтвердження її стажу в цей період з 22.08.1992 по 16.10.1995 (3 роки 1 місяць 25 днів) на Стаханівському заводі залізобетонних виробів №8, який знаходиться в м. Кадіївка Луганської області, оскільки така територія є тимчасово окупованою внаслідок збройної агресії рф проти України.

Крім того, законодавець не тільки наділив відповідачів правом на перевірку відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, а й зобов`язав витребовувати в установленому законодавством порядку відомості, необхідні для здійснення покладених на Головне управління Фонду завдань та сприяти особам, що звернулись за призначенням пенсії, в одержанні відсутніх у них документів для призначення пенсії.

Всупереч наведеному, відповідачами не надано суду доказів щодо здійснення ними своїх повноважень в частині отримання додаткових документів/надання заявнику допомоги в їх отриманні, які були б достатніми для зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу.

Пунктом 20 Порядку №637 визначено, що уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників приймаються для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємством, установою або організацією необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі №233/2084/17, які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що записи трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 за №5 №6 та від 16.05.1995 є достатніми для підтвердження роботи позивача за Списком №2 у період з 23.05.1987 по 16.05.1995 (8 років 4 місяці 24 дні), а тому відповідачем-1 протиправно не взято їх до уваги при прийнятті спірного рішення.

Верховним Судом у постановах від 21.11.2018 у справі №672/914/16-а та від 11.07.2019 у справі №127/1849/17 викладено висновки, що перевірка достовірності виданих документів покладається на Пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі або відсутність можливості їх перевірити, самі по собі, не можуть бути підставою для відмови у перерахунку пенсії.

Крім того, суд звертає увагу на положення ч. 2 ст. 7 Закону №1706-VII, яка визначає, що Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом внутрішньо переміщеної особи.

Відтак, матеріалами справи підтверджено, що стаж роботи ОСОБА_1 на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 є достатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. б ч. 1 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частина друга статті 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач-1 протиправно відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 на підставі її заяви від 29.07.2022.

Відтак, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача-1 від 02.10.2023 №59, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Вирішуючи питання відновлення порушеного права позивача, суд зазначає таке.

Верховний Суду в постанові від 04.08.2020 у справі №340/2074/19 зазначив, що ефективний захист прав є метою адміністративного судочинства. З огляду на це, вирішуючи кожен спір, адміністративні суди, з урахуванням вимог позовної заяви та позиції сторін, повинні застосовувати такі способи захисту, які будуть ефективними на практиці.

Ця мета відповідає статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути ефективним як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 64).

Засіб юридичного захисту має бути ефективним в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 у справі Аксой проти Туреччини (Aksoy v. Turkey), п. 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення від 24.07.2012 у справі Джорджевич проти Хорватії, п. 101; рішення від 06.11.1980 у справі Ван Остервійк проти Бельгії, п.п. 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово покликався на те, що ефективний засіб правового захисту у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16, від 11.02.2019 у справі № 2а-204/12).

Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення порушених прав, захист законних інтересів і, у випадку задоволення судом його вимог, рішення повинно мати наслідком реальне відновлення тих прав, за захистом яких позивач звернувся до суду.

Враховуючи викладене, беручи до уваги встановленні обставини справи, а також висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20, суд дійшов висновку, що належним способом відновлення порушеного права є зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на інших роботах з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до п. б ч. 1 ст. 13 Закону №1788-ХІІ, зарахувавши до загального та спеціального страхового стажу періоди роботи з 23.05.1987 по 16.05.1995.

При цьому, таке рішення суду не призведе до втручання у дискреційні повноваження відповідача, оскільки дискреційні повноваження не є необмеженими (абсолютними) та закінчуються з прийняттям таким органом Пенсійного фонду певного рішення, яке свідчить про те, що він скористався наданим йому правом свободи дій для його винесення (дискреційними повноваженнями), чим виключив можливість прийняття іншого рішення.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.03.2019 у справі №817/498/17 (№К/9901/44445/18), які враховуються судом при вирішенні цієї справи відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Визначаючи дату, з якої слід відновити порушені права, свободи та інтереси позивача, суд враховує положення частини першої статті 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, згідно з якою пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки позивач досягла пенсійного віку 26.06.2018, а звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відбулося 29.07.2022, то порушене право позивача слід відновити з 29.07.2022.

При визначенні територіального органу Пенсійного фонду, який має обов`язок поновлення порушеного права позивача, суд враховую положення абз. 1 п. 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постанова правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №22-1), заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (абз. 14 п. 4.2 Порядку №22-1).

Тож дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на інших роботах з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до п. б ч. 1 ст. 13 Закону №1788-ХІІ, починаючи з 29.07.2022, зарахувавши до загального та спеціального страхового стажу періоди роботи з 23.05.1987 по 16.05.1995, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Рівненській області.

Враховуючи викладене, позовні вимоги до ГУ ПФУ в Закарпатській області задоволенню не підлягають.

Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом в постановах від 08.02.2024 у справі №500/1216/23 та від 07.05.2024 у справі №460/38580/22.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

За приписами ч. 3 ст. 139 КАС України суд присуджує судові витрати на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 02.10.2023 №59 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на інших роботах з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до п. б ч. 1 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, починаючи з 29.07.2022, зарахувавши до загального та спеціального страхового стажу періоди роботи з 23.05.1987 по 16.05.1995.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 429,44 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028. ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області (площа Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська обл., 88008. ЄДРПОУ/РНОКПП 20453063)

Повний текст рішення складений 30 серпня 2024 року.

Суддя Н.О. Дорошенко