Справа № 465/1787/24
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 рокуЛьвівСправа № 465/1787/24 пров. № А/857/11572/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Пліша М. А.,

з участю секретаря судового засідання Березюка Д. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення Франківського районного суду міста Львова від 29 квітня 2024 року у справі № 465/1787/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправною та скасування постанови,-

суддя в 1-й інстанції - Дзендзюра С. М.,

дата ухвалення рішення 29 квітня 2024 року,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача Львівської митниці, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову Львівської митниці у справі про порушення митних правил №0086/20900/24 від 27 лютого 2024 року, якою її притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.471 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 148433,04 грн.

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 29 квітня 2024 року позов задоволено. Постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про порушення митних правил №0086/20900/24 від 27 лютого 2024 року скасовано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що ОСОБА_1 на автомобілі марки «LEXUS ES 300H», реєстраційний номер НОМЕР_1 , прямувала з Польщі в Україну в якості пасажира з приватної поїздки, через м/п «Краковець» Львівської митниці, обравши формою проходження митного контролю смугу спрощеного митного контролю «зелений коридор», однак при здійсненні митного контролю даного транспортного засобу виникла підозра щодо наявності в ньому товарів, які підлягають обов`язковому декларуванню та оподаткуванню. Автомобіль було переведено зі смуги спрощеного митного контролю в місце поглибленого догляду транспортних засобів та товарів, де під час проведення огляду автомобіля в валізі гр. ОСОБА_1 було виявлено товар, який відповідно до ст.374 МК України перевищує неоподатковану норму переміщення через митний кордон України, а саме: браслет з металу білого кольору з вставками каміння прозорого кольору в коробці виробника, наявне маркування виробника на коробці і браслеті 18 UNJ459 AU750 PGI Cartier , в кількості 1 шт. Також було виявлено сертифікат на браслет. Зазначає, що згідно з висновком СЛЕД Держмитслужби №-0062 від 07 лютого 2024 року вартість товару становить 494776,80 грн. Таким чином, позивач вчинила дії щодо недекларування товарів (крім валютних цінностей та товарів, що підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України), та які переміщуються громадянами, що мають ознаки порушення (порушень) митних правил, передбаченого (передбачених) ч.2 ст.471 МК України. Звертає увагу, що позивач ознайомлена з вказаним Актом митного огляду товарів та протоколом про порушення митних правил про що свідчать її особисті підписи на таких документах. Разом з тим, у протоколі про порушення митних правил позивач власноруч вчинила напис «Доповнень та зауважень до протоколу немає…», що на думку митниці, свідчить про правильність викладених у такому протоколі обставин події вчиненого позивачем правопорушення. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що вказаний браслет був у вжитку, оскільки на виробі відсутня бирка, так як відсутність її не надає товару статусу такого, що має ознаки користування чи характеризує його як «призначений для забезпечення звичайних повсякденних потреб фізичної особи, які відповідають меті перебування зазначеної особи відповідно в Україні або за кордоном», крім того, стверджує про те, що на виробі відсутні ознаки носіння. З врахуванням наведеного вважає, що оскаржувана постанова є правомірною, а тому підстави для її скасування відсутні. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача (апелянта) Зирянов О. Ю. у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача Снігур Я. Е. у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 в автомобілі у валізі перевозила браслет з металу білого кольору з вставками каміння прозорого кольору в коробці виробника, наявне маркування виробника на коробці і браслеті 18 UNJ459 AU750 PGI Cartier, в кількості 1 шт. Відповідно до висновку спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби №-0062 від 07 лютого 2024 року вартість вказаного браслету становить 494 776,80 грн.

Разом з тим, судом також встановлено, що даний браслет був без етикетки виробника (маркувальної бирки). З пояснення наданого позивачкою в.о. начальнику митниці вбачається, що ваказаний браслет їй було подаровано в Італії.

При цьому, постановою Львівської митниці Державної митної Служби України у справі про порушення митних правил №0086/20900/24 від 27 лютого 2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.471 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 148433,04 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено, що браслет з металу білого кольору з вставками каміння прозорого кольору в коробці виробника, із наявним маркуванням виробника на коробці і браслеті 18 UNJ459 AU750 PGI Cartier, не є особистою прикрасою позивачки, та пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності чи призначений для відчуження або передачі іншій особі, а тому винесена відносно ОСОБА_1 постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі ст.466 МК України адміністративні стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України.

Додержання митними органами вимог закону в разі застосування адміністративних стягнень за порушення митних правил забезпечується здійсненням систематичного контролю з боку органів вищого рівня та їх посадових осіб, правом оскарження постанов у справах про порушення митних правил та іншими заходами, передбаченими законодавством України.

Ч.1 ст.494 МК України передбачає, що про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа митного органу, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

За приписами ч.1 ст.488 МК України провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.

Відповідно до ч.1 ст.458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно зі ст.489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст.495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Посадова особа митного органу, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суть виявленого порушення митних правил, що слугувала підставою для притягнення позивача до відповідальності, полягає у недекларуванні товарів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, які підлягають письмовому декларуванню.

Ст.366 МК України передбачає, що двоканальна система - це спрощена система митного контролю, яка дає громадянам змогу здійснювати декларування, обираючи один з двох каналів проходу (проїзду транспортними засобами особистого користування) через митний кордон України.

Канал, позначений символами зеленого кольору ("зелений коридор"), призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню.

Канал, позначений символами червоного кольору ("червоний коридор"), призначений для всіх інших громадян.

Громадянин самостійно обирає відповідний канал ("зелений коридор" або "червоний коридор") для проходження митного контролю за двоканальною системою.

Початок проходження (проїзду транспортними засобами особистого користування) громадянином каналом, позначеним символами зеленого кольору ("зелений коридор"), є декларування шляхом вчинення дій цим громадянином про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території. Таке декларування свідчить про факти, що мають юридичне значення.

Громадяни, які проходять (проїжджають транспортними засобами особистого користування) через "зелений коридор", звільняються від подання письмової митної декларації. Звільнення від подання письмової митної декларації не означає звільнення від обов`язку дотримання порядку переміщення товарів через митний кордон України та від адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.374 МК України товари (за винятком підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 1 000 євро, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/ або у супроводжуваному багажі через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для повітряного сполучення, та товари (крім підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 500 євро та сумарна вага яких не перевищує 50 кг, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через інші, ніж відкриті для повітряного сполучення, пункти пропуску через державний кордон України, не підлягають письмовому декларуванню (за винятком товарів, на які відповідно до ст. 197 МК України встановлено обмеження щодо переміщення громадянами через митний кордон України, і випадків, передбачених частиною другою цієї статті) та не є об`єктами оподаткування митними платежами.

Частина 4 ст.374 МК України передбачає, що товари (крім підакцизних), що ввозяться громадянами у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі, сумарна фактурна вартість та/або загальна вага яких перевищують обмеження, встановлені частиною першою цієї статті, але загальна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 10000 євро, підлягають письмовому декларуванню в порядку, встановленому для громадян, з поданням документів, що видаються державними органами для здійснення митного контролю та митного оформлення таких товарів, та оподатковуються ввізним митом за ставкою 10 відсотків і податком на додану вартість за ставкою, встановленою Податковим кодексом України, в частині, що перевищує еквівалент 1000 євро (при ввезенні товарів на митну територію України через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для повітряного сполучення) та еквівалент 500 євро або вартість товарів, обчислена пропорційно до ваги, що перевищує 50 кг (при ввезенні через інші пункти пропуску через державний кордон України).

Відповідно до ч.8 ст.374 МК України товари (крім підакцизних), сумарна фактурна вартість яких перевищує еквівалент 10000 євро, що пересилаються (переміщуються) на митну територію України в міжнародних поштових відправленнях, міжнародних експрес-відправленнях, у ручній поклажі, супроводжуваному та несупроводжуваному багажі, а також товари (крім підакцизних), незалежно від їх фактурної вартості, що переміщуються на митну територію України у вантажних відправленнях, підлягають декларуванню та митному оформленню з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств, а також дозволів (ліцензій), сертифікатів відповідності чи свідоцтв про визнання відповідності у випадках, установлених законодавством України для суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, та оподатковуються ввізним митом за повними ставками Митного тарифу України і податком на додану вартість за ставкою, встановленою Податковим кодексом України.

Згідно з ч.1, 2, 4 ст.266 МК України декларант зобов`язаний здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу. У разі самостійного декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення декларантом передбачену цим Кодексом відповідальність за вчинення порушення митних правил у повному обсязі несе декларант.

За змістом ч.2 ст.471 МК України недекларування товарів (крім зазначених у частинах першій та/або третій цієї статті), що переміщуються через митний кордон України громадянами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 30 відсотків вартості цих товарів.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 січня 2024 року близько 07 години 15 хвилин громадянка України ОСОБА_1 на автомобілі марки «LEXUS ES 300H», реєстраційний номер НОМЕР_1 , прямувала з Польщі в Україну в якості пасажира з приватної поїздки, через м/п «Краковець» Львівської митниці, обравши формою проходження митного контролю смугу спрощеного митного контролю «зелений коридор», а відтак своїми діями заявила про відсутність будь-яких товарів, які підлягають обов`язковому декларуванню та оподаткуванню або, які належать до категорії товарів, на переміщення яких через митний кордон України встановлені заборони чи обмеження.

Відповідно до Акту про проведення огляду товарів від 23 січня 2024 року під час проведення огляду автомобіля у валізі гр. ОСОБА_1 було виявлено товар, який відповідно до ст.374 МК України перевищує неоподатковану норму переміщення через митний кордон України, а саме: браслет з металу білого кольору з вставками каміння прозорого кольору в коробці виробника, наявне маркування виробника на коробці і браслеті 18 UNJ459 AU750 PGI Cartier, в кількості 1 шт. Також було виявлено сертифікат на браслет. Крім того, було виявлено каблучку з металу білого кольору з вставками каміння білого та чорного кольору в п/е пакеті з наявним написом GERALDO 18K (а.с. 28).

Зі змісту пояснень ОСОБА_1 вбачається, що при перетині кордону 23 січня 2024 року на м/п «Краковець» при поверненні з приватної поїздки з Італії з нею була каблучка з білого металу і білим та чорним камінням, яку вона брала з собою і поклала у сумку (каблучка без упакування і має ознаки використання). Крім того, був браслет в упакуванні, який вона отримала в Італії в подарунок. Каблучку на час подорожі поклала в сумку. З правилами перетину кордону ознайомлена. Каблучка є особистою, яку вона вивозила тимчасово у подорож. Морального і фізичного впливу на неї здійснено не було. Зауважень не має. Доповнень також (а.с. 29).

Крім того, у протоколі про порушення митних правил №0086/20900/24 від 23 січня 2024 року, зокрема, зазначено, що ОСОБА_1 виявлений товар отримала у подарунок в Італії та зобов`язалася особисто перемістити через митний кордон України (а.с.24), зі змістом протоколу була ознайомлена під підпис та зазначила, що доповнень та заперечень до протоколу немає (а.с.25).

Позивачка у позові зазначає про те, що виявлений працівниками митниці браслет є її особистою річчю, і з такими твердженнями погодився суд першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п.36 ч.1 ст.4 МК України особисті речі - товари, нові і такі, що були у вжитку, призначені для забезпечення звичайних повсякденних потреб фізичної особи, які відповідають меті перебування зазначеної особи відповідно в Україні або за кордоном, переміщуються через митний кордон України у ручній поклажі, супроводжуваному та несупроводжуваному багажі і не призначені для підприємницької діяльності, відчуження або передачі іншим особам.

Крім того, згідно з п.3 ч.1 ст.370 МК України особистими речами вважаються особисті прикраси, у тому числі з дорогоцінних металів та каміння, що мають ознаки таких, що були в користуванні.

Колегія суддів зазначає, що з наведених вище обставин, в тому числі пояснень ОСОБА_1 , а також усіх оцінених у сукупності інших наявних в матеріалах справи доказів, підстави стверджувати про те, що вилучений митним органом товар, а саме: браслет з металу білого кольору з вставками каміння прозорого кольору в коробці виробника, наявне маркування виробника на коробці і браслеті 18 UNJ459 AU750 PGI Cartier, в кількості 1 шт з сертифікатом на браслет є особистою річчю позивачки, який був у користуванні, відсутні, оскільки вказаний браслет був запаконаний у коробку Cartier з відповідним сертифікатом на вказаний виріб датований 17.01.2024, ознаки того, що такий був у користуванні, відсутні, крім того, такий був захований у валізу багажного відділення автомобіля.

Колегія суддів також зауважує, що сам лише факт відсутності бирки, на що покликався суд першої інстанції, не надає товару статусу такого, що має ознаки користування чи характеризує його як «призначений для забезпечення звичайних повсякденних потреб фізичної особи, які відповідають меті перебування зазначеної особи відповідно в Україні або за кордоном», оскільки таке спростовується наведеними вище мотивами.

Колегією суддів досліджено долучений до матеріалів справи висновок експерта СЛЕД Держмитслужби від 07 лютого 2024 року №142000- 3301-0062, на підставі якого визначено вартість тимчасово вилученого товару у справі про порушення митних правил №0086/20900/24, зі змісту якого вбачається, що вартість предметів ПМП (у спірних правовідносинах браслета 18 UNJ459 AU750 PGI Cartier) становить 494776,80 грн, а тому підстави ставити під сумнів вказану вартість вилученого товару, а також те, що вказаний доказ є неналежний, у колегії суддів відсутні.

Таким чином, наведеними вище обставинами підтверджується, що ОСОБА_1 вчинила дії щодо недекларування товарів (крім валютних цінностей та товарів, що підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України), та які переміщуються громадянами, тому митним органом правомірно накладено на неї штраф у розмірі 30 відсотків вартості незадекларованого товару.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідачем доведено правомірність дій при складенні постанови про порушення митних правил №0086/20900/24 від 27 лютого 2024 року, оскільки позивач не задекларувала товар, який переміщувався нею через митний кордон України у сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування, чим порушила ч.2 ст.471 МК України, а тому оскаржувана постанова є правомірною та підстави для її скасування відсутні.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув на вказані обставини належної уваги, не дослідив їх належним чином та не надав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги підставними та обґрунтованими, такі знайшли своє підтвердження під час розгляду справи та спростовують висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Львівської митниці задовольнити.

Рішення Франківського районного суду міста Львова від 29 квітня 2024 року у справі №465/1787/24 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 28 серпня 2024 року.