Справа № 520/13612/24
Суддя: Григоров Д.В.
Дата ухвалення: 2024-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

02 вересня 2024 року справа № 520/13612/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Григоров Д.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті (м-н Свободи, буд. 5, Держпром, 6 під,7 пов.,м. Харків,61022, ) про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив :

- визнати протиправною та скасувати постанову про застосовування адміністративного-господарського штрафу № 068148 від 20.02.2024р.;

В обгрунтування заявленого позову зазначив, що вважає оскаржувану постанову незаконною та необгрунтованою.

Зокрема, позивач вказував, що не був автомобільним перевізником у спірних правовідносинах в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки, як він вважає, автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу. Крім того, позивач вказував, що не повідомлявся про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що порушило його право брати участь у розгляді питання притягнення його до відповідальності.

З врахуванням викладених доводів позивач вважав, що не може нести відповідальність за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Ухвалою суду від 27.05.2024р. відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, за яким з позовними вимогами не погодився та просив у їх задоволенні відмовити.

При цьому він вказував, що оскаржувана постанова є цілком обгрунтованою та законною. Особу перевізника встановлено за даними договору обов`язкового особистого страхування водіїв від нещасних випадків на транспорті, Полісу обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті, пояснень водія транспортного засобу, що в сукупності вказує на те, що саме позивач є замовником перевезення.

Стосовно повідомлення позивача про розгляд справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт відповідач вказував, що здійснив повідомлення на наявну поштову адресу позивача, однак лист, який містив таке повідомлення отриманий не був, оскільки позивач не прибув для його отримання до відділення поштового зв`язку. Відтак справу було розглянуто без участі позивача.

Представник позивача надав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі з урахуванням викладеної правової позиції.

Представник відповідача надав до суду заперечення на відповідь на відзив та зазначив, що у тексті відзиву помилково зроблено посилання на договір обов`язкового особистого страхування водіїв від нещасних випадків на транспорті від 29.12.2023р. № 0187060, поліса № 78/12/23-0009-0254569/23ДН, оскільки ці документи надані водієм та не прийняті інспектором на підтвердження. Використання позивачем цього транспортного засобу встановлено з пояснень водія, який хоча не є оформленим співробітником, однак виконує перевезення пасажирів на користь позивача, ним надався витяг з ліцензії № 454 від 14.09.2022р. Крім того, ним повідомлено, що відсутність необхідних документів зумовлена необхідністю завершення процесу оформлення документів, необхідних для виконання пасажирських перевезень.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступне.

Керуючись Законом України «Про автомобільний транспорт», Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 (далі Порядок № 1567), на підставі Щотижневого графіку проведення рейдових перевірок Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях та направлення на перевірку № НР 000959 від 29.01.2024 співробітниками Відділу проводилась рейдова перевірка на а/д М-03, 516 км.

Відповідно до пункту 3, 4 Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті та її територіальних органів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 422 від 20.05.2013р. (далі Порядок № 422) посадовими особами державними інспекторами був перевірений транспортний засіб марки MERCEDES -BENZ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 .

На момент проведення перевірки було встановлено наступне порушення ст. 30 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: під час здійснення перевезення пасажирів на міжобласному маршруті Харків- Курахове через Покровськ згідно трафарету відсутній витяг з дозволу, що передбачено п. 30 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою КМУ № 176 від 18.02.1997р., у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»: абз. 3 ч. 1 : перевезення пасажирів за відсутності документів, визначених ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме витягу з дозволу.

У зв`язку з виявленням вищезазначеного порушення державними інспекторами було складено акт № АР 035212 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 01.02.2024р.

В ході перевірки державними інспекторами було встановлено, що транспортний засіб марки MERCEDES -BENZ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 належить ОСОБА_3 , проте, як вважали інспектори, використовується у господарській діяльності позивачем ФОП ОСОБА_1 .

Доходячи означеного висновку державні інспектори посилалися на слова водія ОСОБА_2 , про що міститься посилання в акті перевірки № АР 035212 від 01.02.2024р. Стосовно наданих відповідачем до суду копій договору обов`язкового особистого страхування водіїв від нещасних випадків на транспорті від 29.12.2023 № 0187060, поліса № 78/12/23-0009-0254569/23ДН, копії витягу з ліцензії на перевезення пасажирів ФОП ОСОБА_1 судом встановлено, що в договорі та полісі зазначено інший транспортний засіб ніж той, що вказано в акті перевірки № АР 035212 від 01.02.2024р, зазначений акт посилання на ці документи не містить. Так само він не містить і посилання на ліцензію, з якої можливо було встановити, що ФОП ОСОБА_1 здійснював перевезення пасажирів в даному випадку.

Справу про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт було розглянуто за відсутності представника позивача та на підставі розгляду зазначеного вище акту перевірки в.о. начальника відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті було прийнято Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 068148 від 20.02.2024р., відповідно до якої з позивача стягнуто штраф у розмірі 17 000 грн. за порушення ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» (згідно акту проведення перевірки від 01.02.2024р. № АР 035212), відповідальність за яке передбачена абз. 3, ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Притягаючи позивача до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт в даній справі відповідач виходив з того, що саме він має відповідати за наявне порушення, як особа, яка здійснювала перевезення пасажирів.

Суд з такими доводами відповідача не погоджується та зауважує, що, розглядаючи справу в межах доводів позовних вимог, судом встановлено, що позивач фактично не заперечує проти наявності порушення законодавства про автомобільний транспорт, які було зафіксовано в акті перевірки № АР 035212 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 01.02.2024р. Жодних доводів про невідповідність висновків перевірки фактичним обставинам справи позовна заява не містить. Стосовно проведення перевірки позивач вказував, що позивачеві не було надано копію наказу на проведення перевірки, копію направлення на проведення перевірки в якому зазначається ким виданий, кого уповноважено, строк проведення перевірки; в акті відсутня індивідуальна печатка посадової особи, яка його складала.

Доводи позовної заяви в решті зведено до того, що позивач не є перевізником в розумінні законодавства про автомобільний транспорт.

Вирішуючи справу з урахуванням доводів позовної заяви та заперечень проти них, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 3 Закону України "Про автомобільний транспорт", цей закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 р. затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) (в подальшому Положення № 103).

Відповідно до п. 1 Положення № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно із пп. 1 п. 4 Положення № 103, основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

Відповідно до п. 8 Положення № 103 Укртрансбезпека, здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.

Підпунктами 2, 54, 58, 62 пункту 5 Положення № 103 встановлено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті; проводить перевірки за додержанням суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт; здійснює контроль наявності, видачу дозвільних документів на здійснення перевезень та контроль відповідності виду перевезення, що фактично здійснюється; здійснює інші повноваження, визначені законом.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 р. (в подальшому Порядок - № 1567).

Згідно із пп. 2-4 Порядку № 1567, державному контролю підлягають усі транспортні засоби, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю, в тому числі шляхом проведення рейдових перевірок.

Відповідно до пункту 14 Порядку № 1567, рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Пунктом 15 Порядку № 1567 встановлений вичерпний перелік підстав під час проведення рейдової перевірки, серед яких зазначено наявність, визначених статтями 39, 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання водієм режиму праці та відпочинку; виконання водієм інших вимог Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Оформлення результатів перевірки та застосування адміністративно-господарських штрафів, передбачені пунктами 20-30 цього Порядку.

Виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

У разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадові особи, що провели перевірку, роблять про це запис (п. 20-22 Порядку № 1567).

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про автомобільний транспорт", державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Статтею 18 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Згідно із ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Аналіз вищевказаної норми законодавства вказує, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте, зазначено на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.

Що стосується питання хто саме повинен нести відповідальність за наведене вище порушення, з огляду на те, що спірним у цій справі є питання чи є позивач автомобільним перевізником у розумінні положень Закону № 2344-III та, відповідно особою, на яку покладається відповідальність за недотримання вимог статті 39 цього Закону, суд враховує наступне.

Абзацом 1 частини першої статті 60 Закону № 2344-IIІ визначено, що суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт - є автомобільний перевізник.

В розумінні вимог статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Відповідно до частини першої статті 34 Закону № 2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів та забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Статтею 39 Закону № 2344-ІІІ встановлено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для регулярних пасажирських перевезень:

для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України;

для пасажира - квиток на проїзд в автобусі та на перевезення багажу (для пільгового проїзду - посвідчення особи встановленого зразка чи довідка, на підставі якої надається пільга), а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - електронний квиток та документи для пільгового проїзду.

Документи для регулярних спеціальних пасажирських перевезень:

для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із замовником транспортних послуг, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, схема маршруту, розклад руху, інші документи, передбачені законодавством України.

Верховний Суд, аналізуючи у постанові від 19.10.2023р. у справі № 640/27759/21 законодавство, що врегульовує спірні правовідносини зазначив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.

В даній справі судом встановлено, що під час перевірки транспортного засобу водієм фактично не було надано уповноваженим особам контролюючого органу документи, які беззаперечно свідчать про особу автомобільного перевізника. Власником перевіреного транспортного засобу є інша ніж позивач особа ОСОБА_3 , що відповідач не заперечує.

Визначаючи особу перевізника, відповідач керувався лише словами водія, проте не перевірив якими належними документами їх підтверджено.

Таким чином, визначаючи у спірних правовідносинах особу, яка має нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідач дійшов невірного висновку про те, що цією особою є позивач, керуючись припущенням.

Такі самі висновки у подібних правовідносинах викладено Верховним Судом в Постанові від 14.12.2023р. у справі № 340/5660/22, де Суд наголосив на тому, що у кожному конкретному випадку при визначенні суб`єкта, який має відповідати за порушення законодавства про автомобільний транспорт уповноважений контролюючий орган встановлює таку особу саме на підставі тих документів, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності.

З огляду на викладене, притягнення позивача до відповідальності за порушення вимог Закону України "Про автомобільний транспорт" не можна визнати обгрунтованим та законним.

Що стосується недоліків акту перевірки, на які вказано у позовній заяві та питання, а також повідомлення позивача про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, на порушення порядку якого наголошував позивач у позовній заяві, суд зазначає наступне.

Пунктом 20 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою КМУ №1567 від 08.11.2006р., встановлено, що виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

Згідно з пунктом 21 Порядку №1567 у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Пунктом 25 Порядку №1567 передбачено, що справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Відповідно до пунктів 26 та 27 Порядку №1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності). У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем було сформовано повідомлення про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт; позивача поінформовано про необхідність прибути до відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях.

Як слідує з Списку згрупованих відправлень за Формою 103 від 06.02.2024р., а також квитанції поштового відділення Харків-22 від 06.02.2024р., зазначене вище повідомлення було направлено на адресу позивача: вул. Центральна, 27, Донецька обл., Покровський р-н, Новотроїцьке. Така ж адреса визначена позивачем у позовній заяві в даній справі.

Як слідує з наявного в матеріалах справи роздрукування листа АТ "Укрпошта" від 25.06.2024р. № 1.10.004.-16907-24, відправлення з повідомленням про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт не було вручено під час доставки через відсутність адресата за вказаною адресою.

З урахуванням наведеного слід зазначити, що відповідачем виконано обов`язок щодо завчасного повідомлення позивача про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт. Інших обов`язків з цього приводу наведений вище Порядок № 1567 на нього не покладає, адже в межах даних правовідносин законодавець передбачив лише повідомлення відповідної особи про час і місце розгляду справи про порушення, під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності). Тобто, таке повідомлення має бути надіслано і вручене до дати розгляду справи.

Таким чином відповідач діяв добросовісно та здійснив відправлення повідомлення про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, розраховуючи, що лист буде завчасно вручено позивачу, з урахуванням строків пересилання поштових відправлень.

Оцінюючи доводи позивача стосовно невчасного отримання повідомлення про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, суд зазначає, що з аналізу положень пунктів 73, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270) вбачається, що інформація про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу надсилається адресату у вигляді текстового повідомлення за номером телефону мобільного зв`язку, зазначеним на поштовому відправленні, поштовому переказі, а в разі відсутності номера телефону мобільного зв`язку - шляхом вкладення до абонентської поштової скриньки бланка повідомлення про надходження поштового відправлення або в інший спосіб, встановлений оператором поштового зв`язку; у разі відсутності адресата поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику за закінченням встановленого строку зберігання.

Таким чином, не прибувши до відділення зв`язку без зайвих невиправданих зволікань для того щоб отримати відправлення відповідача та ознайомитися з його змістом вчасно, що надало б позивачу можливість взяти участь у розгляді питання накладення штрафу у сфері автомобільного транспорту, позивач діяв без належної обачності.

Крім того, суд враховує, що у постанові від 22.05.2020 р. у справі № 825/2328/16 Верховний Суд зазначив, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи з міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultraviresaction - invalidact). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд наголошує, що у відповідності до практики Європейського суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 року у справі № 813/1790/18.

З урахуванням викладеного доводи позовної заяви про неналежне складання акту та не повідомлення позивача про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт не знайшли свого підтвердження.

Підсумовуючи, суд вказує, що статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки відповідачем не доведено правомірність оскаржуваної постанови, а тому позовні вимоги про визнання її протиправною та скасування є обґрунтованими, а адміністративний позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 6-11, 139, 242 246, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про застосовування адміністративного-господарського штрафу № 068148 від 20.02.2024р., винесену в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті.

Стягнути на користь ФОП ОСОБА_1 (код НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 968,96ГРН. (девятсот шістдесят вісім гривень) 96 коп.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.В. Григоров