Справа № 679/707/24
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2024-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 679/707/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Томілін О.М.

Суддя-доповідач - Сушко О.О.

27 серпня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Мацького Є.М. Залімського І. Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мукомел Людмили Андріївни на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 24 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Нетішинського сектору Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення та про скасування рішення про примусове повернення в країну походження або до 3-ої країни,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2024 року представник позивача звернувся до суду з цим позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ПН МХМ №001119 від 26 березня 2023 року, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн., а також визнати протиправним та скасувати рішення Шепетівського сектору Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області від 26.03.2023 року про примусове повернення позивача в країну походження або третьої країни.

Відповідно до рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та направити справу для розгляду до іншого суду.

В обґрунтування скарги представник позивача зазначила, що суд першої інстанції розглянув справу за її відсутності, не врахувавши поважність причин неявки у судове засідання.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що громадянин Республіки Молдова ОСОБА_2 порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме перевищив термін перебування на території України на 1 день повторно протягом року, отже, станом на 26.03.2024 позивач на території України перебував незаконно.

За порушення частини 3 статті 203 КУпАП, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, перевищенні терміну перебування на 1 день повторно протягом року, 26.03.2024 стосовно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення серії та номеру ПР МХМ 001199 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 26.03.2024 ПН МХМ 001199 позивач притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 5100 гривень.

Нетішинським сектором Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області 26.03.2024 було прийняте рішення № 015267 про примусове повернення в країну походження або до 3-ої країни громадянина Республіки Молдова ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано останнього покинути територію України у термін до 24.04.2024.

Також, позивача повідомлено, що за порушення законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інтересів національної безпеки України чи охорони громадського порядку, прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні, прийнято рішення про його примусове повернення. Останній зобов`язався не пізніше 24.04.2024 залишити територію України.

У визначений строк, а саме 26.03.2024 позивача ознайомлено з вимогами статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо видворення в примусовому порядку у разі ухилення від виїзду за межі України.

Позивач та його представник двічі не з`явилися в судові засідання, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Від представника позивача двічі надходили клопотання про перенесення розгляду справи, до яких було долучено довідку №7 від 01.05.2024 про перебування представника позивача на лікарняному.

Суд першої інстанції у відповідності до вимог ч. 1, п. 2 ч. 3, ч. 5 ст. 205 КАС України розглянув справ за відсутності позивача та його представника.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає та встановлює Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Приписами пункту 7 частини першої статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» надано визначення поняття іноземця та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, як іноземця та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, якщо інше не встановлено законом.

Згідно пункту 14 частини першої статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант це, зокрема, іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

За змістом частин першої-третьої статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Положеннями частин першою та третьою статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 16 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Підпунктом 2 пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №150 від 15 лютого 2012 року встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Статтею 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

Нормами частин 1 та 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в свою чергу, передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення.

Положеннями пунктів 4 та 5 розділу І Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України №353/271/150 від 23 квітня 2012 року (далі Інструкція) встановлено, що іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусове видворення на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Відтак, позивачем порушено законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, що у відповідності до положень статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» є підставою для прийняття рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Підстав для заборони примусового повернення або примусового видворення позивача, встановлених статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», судом не встановлено.

Позивач зазначає, що має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, а тому відповідач повинен був врахувати обставини його сімейного стану під час прийняття оскаржуваного рішення.

Однак, сам по собі факт наявності у іноземця на території України дружини та дітей, як і відсутність у країні походження близьких родичів, а також будь-якого майна, не спростовує встановлені відповідачем порушення з боку позивача та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, адже чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і не звільняють особу від відповідальності за вчинення порушення міграційного законодавства України.

Крім того, бажання іноземця чи особи без громадянства зберегти свої сімейні права та дотримуватися прав та законних інтересів дитини покладає саме на цю особу передбачені діючим законодавством обов`язки щодо оформлення права на проживання (перебування) в Україні, а за відсутності волевиявлення та здійснення будь-яких дій такої особи з метою легалізації на території України (щонайменше звернення до міграційних органів з цього приводу), вказані права не можуть бути реалізовані шляхом незастосування державними органами до цієї особи наслідків незаконного перебування в Україні всупереч діючого законодавства.

Також варто зазначити, що саме по собі проживання особи на території України протягом тривалого часу та факт наявності дружини та дітей, не означає автоматично, що особа абсолютно захищена від примусового повернення до країни походження міркуваннями збереження її приватного життя, внаслідок зобов`язань держави відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте, у даному конкретному випадку жодних підтверджень офіційного перебування позивача у шлюбі з громадянкою України як і народження дитини суду не надано.

Стосовно посилання позивача щодо порушення права на захист суд також відхиляє, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення від 26.03.2024 позивач особисто зазначив, що послуг перекладача та адвоката не потребує, українську мову розуміє.

За таких обставин, застосовані до позивача заходи, передбачені частиною першою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» є адекватним реагуванням уповноваженого органу на порушення позивачем міграційного законодавства.

Разом з тим, оскільки позивачу не заборонено в`їзд в Україну, тож після здійснення необхідних дій щодо законності перебування в Україні, він матиме можливість повернутися. При цьому доводи позивача про те, що йому немає куди виїжджати, суд також відхиляє, оскільки, як свідчать матеріали справи та особисті твердження позивача у позові, він регулярно на тривалий та нетривалий час покидав територію України, а в подальшому повертався.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мукомел Людмили Андріївни залишити без задоволення, а рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 24 травня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Мацький Є.М. Залімський І. Г.