Справа № 120/140/24
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

28 серпня 2024 р. Справа № 120/140/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

У Вінницький окружний адміністративний суд звернулася з адміністративним позовом військова частина НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідачем нанесено збитків державі внаслідок втрати військового майна на суму 13126,74 грн та безпідставно набуто кошти в сумі 82171,96 грн.

З метою стягнення з відповідача вказаних коштів, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою від 08.01.2024 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позову.

15.01.2024 позивач подав заяву на усунення недоліків позову та долучив квитанцію про сплату судового збору.

Згідно ч. 3 ст. 171 КАС України, якщо відповідачем у позовній заяві, щодо якої відсутні підстави для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті провадження у справі, вказана фізична особа, яка не є підприємцем, суддя не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

19.01.2024 суд направив запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи, щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання фізичної особи ОСОБА_1 .

02.02.2024 надійшла відповідь, згідно з якою ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 07.02.2024 відкрито провадження у справі та вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання. Цією ж ухвалою надано строк для подання заяв по суті.

Відповідно до матеріалів справи ухвала суду направлена на адресу відповідача, що відповідає відомостям з Реєстру Вінницької міської територіальної громади про реєстрацію місця проживання особи: АДРЕСА_1 .

Проте, конверт із вкладенням повернувся на адресу суду з відміткою: "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до ч. 3 ст. 124 КАС України судовий виклик або судове повідомлення учасників справи здійснюється, зокрема, шляхом надсилання повістки рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою), кур`єром із зворотною розпискою за адресами, вказаними цими особами, або шляхом надсилання тексту повістки в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу.

Частиною одинадцятою статті 126 КАС України передбачено, що розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, однак своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася.

Враховуючи, що інших заяв по суті та документів не надходило, суд розглядає справу в письмовому провадженні за наявними в ній доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.08.2022 № 435, ОСОБА_1 з 04.08.2022 зарахований до списків особового складу частини на всі види забезпечення на посаду солдата резерву взводу запасної роти військової частини НОМЕР_1 (а.с. 24).

На підставі рапорту заступника командира військової частини з морально - психологічного забезпечення - начальника відділення морально - психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно господарської діяльності) "Про призначення службового розслідування" від 09.11.2022 № 2779, наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно господарської діяльності) "Про перепризначення службового розслідування від 09.11.2022 № 2779 за фактом зникнення безвісти солдата резерву 13 запасної роти військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , було проведено службове розслідування, з метою уточнення причин і умов, що сприяли зникненню безвісти та недопущення подібних випадків у майбутньому (а.с. 18-23).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) "Про результати службового розслідування" від 03.10.2023 № 2037 сформовано висновок про те, що встановити місце перебування військовослужбовців, серед яких є ОСОБА_1 , не представилось можливим.

Згідно з ордером на отримання речового майна № 1/958 позивач отримав інвентарне майно, а саме: мішок спальний - 1 шт., шолом - 1 шт., бронежилет - 1 шт., килим спальний ізоляційний - 1 шт. Відповідно до довідки - розрахунку від 27.09.2023 № 330 загальна вартість інвентарного майна, отриманого ОСОБА_1 складає 13126,74 грн.

Відповідно до довідки фінансово - економічної служби від 27.09.2023 № 0989/10 позивач після самовільного залишення військової частини отримав грошове забезпечення в розмірі 25075,19 грн та додаткову винагороду в розмірі 57096,77 грн.

Встановлено про необхідність оголошення службового становища солдату ОСОБА_1 пов`язаного із самовільним залишенням військової частини НОМЕР_1 без зброї (а.с. 72-76).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.12.2023 № 353, солдат ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив військову частину, а тому його знято з усіх видів забезпечення, припинено виплати з 05.08.2023, увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 з 03.10.2023 (а.с. 79).

26.12.2023 військова частина НОМЕР_1 звернулася до позивача із листом № 0989/3/218, у якому просила негайно повернутися до військової частини або зв`язатися з командиром підрозділу та повідомити про своє місцезнаходження і причини відсутності на військовій службі, повернути майно речової служби та безпідставно набуті кошти на суму 82171,96 грн чи в добровільному порядку відшкодувати заподіяні державі майнові збитки на загальну суму 95298,70 грн шляхом перерахування коштів на рахунок військової частини.

Також, запропоновано ознайомитись із матеріалами службового розслідування у розташуванні військової частини (а.с. 80).

Однак, відповідач у добровільному порядку вартість завданої майнової шкоди не відшкодував, тому позивач, вважаючи, що колишній солдат резерву 13 запасної роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , наніс збитків державі внаслідок втрати військового майна на суму 13126,74 грн та безпідставно набув грошові кошти військової частини НОМЕР_1 у сумі 82171,96 грн, звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обставинам справи, суд зазначає таке.

Правовий режим майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, і повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном визначає Закон України від 21 вересня 1999 року № 1075-XIV "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" (далі - Закон № 1075-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону № 1075-XIV військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Статтею 3 Закону № 1075-XIV передбачено, що військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку.

Згідно зі статтею 7 Закону № 1075-XIV особи, винні у порушенні вимог цього Закону, притягаються до відповідальності згідно із законом.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України від 3 жовтня 2019 року № 160-IX "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" (далі - Закон № 160-IX)

У статті 1 цього Закону визначено, що пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Відповідно до статті 3 Закону № 160-IX підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: наявність шкоди; протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; вина особи в завданні шкоди.

Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі статтею 4 Закону № 160-IX особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.

Статтею 7 Закону № 160-IX передбачено, що розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Відповідно до статті 8 Закону № 160-IX у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Наказ доводиться до винної особи під підпис.

Відповідно до статті 10 Закону № 160-IX відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.

Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті.

Згідно зі статтею 12 Закон № 160-IX у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Аналіз зазначених вище норм свідчить про те, що держава забезпечує військовослужбовців достатнім матеріальним забезпеченням, в т. ч. речовим майном. До інвентарного майна серед іншого належать: спеціальний одяг та одяг для несення варти, льотно-технічне обмундирування, спеціальний одяг та спорядження для виконання спеціальних завдань, контейнери, спальні мішки та каремати. Інвентарне майно видається тільки в тимчасове користування/експлуатацію; таке майно експлуатується як майно другої категорії і використовується до повного зношення. Інвентарні речі здаються на речовий склад військової частини.

Отже, у разі звільнення військовослужбовця зі служби останній повинен повернути на речовий склад військової частини видане йому інвентарне майно, а у випадку знищення, втрати такого майна - відшкодувати його вартість.

Разом з цим, механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі - Порядок № 260).

Пунктом 3 розділу І Порядку № 260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є:

штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина);

накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження;

накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення;

накази про присвоєння військових звань;

грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Відповідно до п. 15 розділу І Порядку № 260, грошове забезпечення не виплачується: за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а цивільне законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Враховуючи, що спеціальним законодавством, яким врегульовано порядок оплати праці військовослужбовців, не визначено підстав відрахувань з їх грошового забезпечення, тому за аналогією закону до спірних відносин слід застосувати норми Цивільного Кодексу України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 753/15556/15-ц зазначила, що у статті 1215 Цивільного кодексу України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і, відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Так, матеріалами справи підтверджено та судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 "Про результати службового розслідування" від 03.10.2023 № 2037 завершено службове розслідування щодо солдата ОСОБА_1 та притягнуто до матеріальної відповідальності в розмірі 95298,70 грн у зв`язку із безпідставним набуттям коштів та вчиненням самовільного залишення військової частини з 05.08.2022, а також втратою інвентарного майна речової служби військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з ордером на отримання речового майна № 1/958 позивач отримав інвентарне майно, а саме: мішок спальний - 1 шт., шолом - 1 шт., бронежилет - 1 шт., килим спальний ізоляційний - 1 шт. Відповідно до довідки - розрахунку від 27.09.2023 № 330 загальна вартість інвентарного майна, отриманого ОСОБА_1 , складає 13126,74 грн (а.с. 37-38).

Відповідно до довідки фінансово - економічної служби від 27.09.2023 № 0989/10 позивач після самовільного залишення військової частини отримав грошове забезпечення в розмірі 25075,19 грн та додаткову винагороду в розмірі 57096,77 грн (а.с. 35).

Докази оскарження позивачем наказу, яким його притягнуто його до матеріальної відповідальності до суду надано не було.

Разом з тим, як встановлено під час розгляду адміністративної справи відповідач у добровільному порядку не відшкодував вартість завданої майнової шкоди на суму 95298,70 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог військової частини про стягнення суми збитків нанесених державі внаслідок втрати військового майна у розмірі 13126,74 грн та безпідставно набутих коштів, що підлягають поверненню на суму 82171,96 грн.

За нормами ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведене свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Судові витрати, сплачені позивачем при поданні позовної заяви, відповідно до ч. 2 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 суму збитків нанесених державі внаслідок втрати військового майна на суму 13126,74 грн (тринадцять тисяч сто двадцять шість гривень 74 копійки) та безпідставно набуті кошти, що підлягають поверненню на суму 82171,96 (вісімдесят дві тисячі сто сімдесят одна гривня 96 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 );

Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ).

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна