Справа № 140/6434/24
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2024-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року ЛуцькСправа № 140/6434/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі ГУ ПФУ в Миколаївській області, відповідач) з наступними позовними вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність щодо відмови у зарахуванні усіх періодів трудової діяльності до страхового стажу та у праві на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (позовна вимога 1);

- зобов`язати зарахувати до страхового стажу періоди роботи 02.07.1983 по 31.12.2003 та призначити з 06.02.2024 пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (позовна вимога 2).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

ГУ ПФУ в Миколаївській області, за наслідками розгляду заяви позивача, рішенням від 14.02.2024 №73 відмовив останньому у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку у зв`язку з не підтвердженням факту постійного проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 - 3 роки.

Позивач з таким рішенням не погоджується, що й стало причиною звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 04.07.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

Представник відповідача ГУ ПФУ в Миколаївській області у відзиві на позов позовні вимоги не визнала. В обґрунтування своєї позиції вказала, що при визначені періоду проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення не прийнято до уваги довідки від 21.12.2023 №162, виданої Барапівською сільською радою Звягельського району Житомирської області, про проживання з 26.04.1986 по 26.01.1987, з 04.06.1987 по 30.10.1989 в селі Бобриш Ємільчинського району Житомирської області, без реєстрації, згідно акту опитування свідків, оскільки акт опитування свідків не є первинним документом підтвердження місяця проживання у вказаній зоні.

Згідно поданих документів, період проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення не визначено. Отже, початкова величина зниження пенсійного віку не застосовується, оскільки за наданими документами не підтверджено проживання або роботу з моменту аварії по 31.07.1986 в зоні гарантованого добровільного відселення, як це передбачено статтею 55 Закону №796.

Документами не підтверджено право на зниження пенсійного віку. Отже, за наданими до заяви про призначення пенсії документами встановлено, що право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону №796 відсутнє, у зв`язку з не підтвердженням факту проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років. З урахуванням викладеного, ГУ ПФУ в Миколаївській області від 14.02.2024 №73 позивачу відмовлено в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796.

Таким чином, рішення Головного управління є правомірним та законним, прийнятим в межах, у спосіб та у відповідності до чинного законодавства України, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Крім того представник відповідача зазначила, що загальний страховий стаж позивача обчислено відповідачем, згідно вимог законодавства (на підставі наданих документів та даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та становить 36 років 09 місяців 29 днів).

До страхового стажу позивача не можливо зарахувати періоди роботи протягом липня 1983 по грудень 2003, згідно із трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_1 від 28.03.1985, оскільки на титульному аркуші не зазначена повна дата народження, відсутня печатка підприємства, всупереч вимогам Інструкції №58 та Інструкції №162, що була чинною на момент заповнення трудової книжки позивача. Також, за період роботи з 24.06.1984 по 01.01.1986 наявне виправлення дати звільнення, відсутні підстави внесення запису про звільнення. Відтак, відсутні правові підстави для зарахування до страхового стажу позивача спірних періодів.

Представник відповідача зауважила, що прийняття певного рішення в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів є дискреційними повноваженнями відповідача, втручання до яких з боку суду є неприпустимим.

З урахуванням наведеного, відповідач просив у задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 30.08.2002 Волинською обласною державною адміністрацією є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) (а.с. 8).

Відповідно до довідки від 21.12.202 №162, виданою Усолусівським старостинським округом Барашівської сільської ради Звягельського району Житомирської області гр. ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що вона дійсно була зареєстрована та проживала в селі Бобриця Ємільчинського району Житомирської області з дня народження по 20.04.1986 року, згідно запису по господарських книг: з 26.04.1986 року по 26.01.1987 року, та з 04.06.1987 року по 30.10.1989 року, проживала без реєстрації, згідно акту опитування свідків.

Село Бобриця віднесено до 3 зони гарантованого добровільного відселення, яке згідно Постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991 р. включене до 3 зони внаслідок аварії на ЧАЄС (а.с.19).

Позивач звернулась до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

ГУ ПФУ в Миколаївській області, за наслідками розгляду заяви позивача, рішенням від 14.02.2024 №73 відмовило в останньому у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку.

Рішення мотивоване тим, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи з липня 1983 до грудня 2003, оскільки на титульному аркуші не зазначена повна дата народження та відсутня печатка підприємства, яке заповнювало трудову книжку. Крім того, за період роботи з 24.06.1986 по 01.01.1986 наявне виправлення дати звільнення та відсутні підстави внесення запису про звільнення. Також, при визначенні періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не прийнято до уваги довідки від 21.12.2023 №162, виданої Барашівською сільською радою про проживання з 26.04.1986 по 26.01.1987, з 04.06.1987 по 30.10.1989 в с. Бобриця Ємільчинського району Житомирської області без реєстрації, згідно акту опитування свідків, оскільки акт опитування свідків не є первинним документом підтверджуючим проживання (а.с.10).

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Згідно із абзацом восьмим пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які: постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

За приписами частини третьої статті 65 Закону №796-ХІІ посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Частинами першою, другою статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Потерпілі від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років - 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років; початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

З оскаржуваного рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області від 14.02.2024 №73 вбачається, що позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ у зв`язку з тим, що на титульному аркуші не зазначена повна дата народження та відсутня печатка підприємства, яке заповнювало трудову книжку та наявне виправлення дати звільнення та відсутні підстави внесення запису про звільнення. Крім того, при визначенні періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не прийнято до уваги довідки від 21.12.2023 №162, виданої Барашівською сільською радою про проживання з 26.04.1986 по 26.01.1987, з 04.06.1987 по 30.10.1989 в с. Бобриця Ємільчинського району Житомирської області без реєстрації, згідно акту опитування свідків, оскільки акт опитування свідків не є первинним документом підтверджуючим проживання.

При вирішенні спору суд враховує, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону № 796-ХІІ є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років до 01.01.1993, при цьому, особам, які додатково до вказаних вище умов, з моменту аварії по 31.07.1986 проживали у зоні гарантованого добровільного відселення встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки.

З матеріалів справи вбачається, що позивач дійсно була зареєстрована та проживала в селі Бобриця Ємільчинського району Житомирської області з дня народження по 20.04.1986 року, згідно запису по господарських книг: з 26.04.1986 року по 26.01.1987 року, та з 04.06.1987 року по 30.10.1989 року, проживала без реєстрації, згідно акту опитування свідків. Село Бобриця віднесено до 3 зони гарантованого добровільного відселення, яке згідно Постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991 р. включене до 3 зони внаслідок аварії на ЧАЄС. Відтак, позивач має право на встановлення початкової величини зниження пенсійного віку у 3 роки, за умови, що позивач станом на 01.01.1993 прожила або відпрацювала у вказаній зоні не менше 3 років.

Щодо тверджень представника відповідача щодо не врахування акту опитування свідків, так як він не є первинним документом підтверджуючим проживання, суд зазначає наступне. Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1).

Згідно з п. 2.1 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додається, зокрема, документ, який засвідчує особливий статус особи, а саме посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»). Отже, у довідці має бути зазначено період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, та така має бути видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями). При цьому, законодавець не встановив та не затвердив певного зразка довідки та вимог до неї.

Враховуюче те, що позивачем було надано акт опитування від 15.12.2023 №22, суд вважає, що відповідачем протиправно не взято до уваги наданий документ.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем також не зараховано період роботи з липня 1983 до грудня 2003, оскільки на титульному аркуші не зазначена повна дата народження та відсутня печатка підприємства, яке заповнювало трудову книжку, та період роботи з 24.06.1986 по 01.01.1986, так як наявне виправлення дати звільнення та відсутні підстави внесення запису про звільнення.

Стосовно даної позиції відповідача суд зазначає, що трудова книжка позивача містить усі необхідні записи щодо трудової діяльності позивача у спірний період, тому, на переконання суду, не відповідність на титульному аркуші щодо не зазначення повної дати народження, відсутності печатки підприємства, виправлення дати звільнення, та відсутність підстав внесення запису про звільнення є формальною підставою для не зарахування даного страхового стажу.

Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не взято до уваги, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Крім того, позивач не може нести відповідальності за правильність заповнення її трудової книжки.

Аналогічний висновок вказаний і в постановах Верховного Суду від 17.07.2018 у справі №220/989/17, від 19.12.2019 у справі №307/541/17.

Також, суд зазначає, що відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Відтак, враховуючи вищенаведене, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності. Однак, ГУ ПФУ в Миколаївській області таким правом не скористалося.

Крім того, суд звертає увагу, що позивач має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 виданого 30.08.2002 Волинською обласною державною адміністрацією, тоді як згідно із абзацом восьмим пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (категорія 3) видається особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що рішенням ГУ ПФУ в Миколаївській області від 14.02.2024 №73 позивачу протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ з тих мотивів, що період проживання (роботи) позивача на території, яка відноситься до зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993, становить менше трьох років.

Разом з тим, при вирішенні позовних вимог зобов`язального характеру суд враховує, що відповідач ГУ ПФУ в Миколаївській області при розгляді заяви позивача про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ обмежився лише дослідженням періоду проживання (роботи) позивача в зоні гарантованого добровільного відселення до 01.01.1993, та констатувавши, що період проживання (роботи) позивача на території, яка відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, станом на 01.01.1993 становить менше трьох років, з цих підстав відмовив у призначенні пенсії згідно із оскаржуваним рішенням.

З урахуванням наведеного, за відсутності правової оцінки, наданої територіальним органом Пенсійного фонду України щодо наявності усіх умов для надання позивачу пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ (у цьому випадку щодо наявності правових та фактичних підстав для зменшення позивачу пенсійного віку на 6 років), суд позбавлений у межах цієї справи можливості дійти категоричного висновку про наявність/відсутність у позивача права на призначення вказаної пенсії. Саме до повноважень органів ПФУ віднесено зарахування певних періодів проживання та трудової діяльності до страхового стажу для призначення пенсій, тоді як суд такі повноваження не може перебирати та здійснює лише функцію судового контролю за правомірністю рішень про призначення/відмову у призначенні пенсій.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою управління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (зі змінами; далі Порядок №22-1), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Суд зазначає, що наслідком скасування рішення, прийнятого ГУ ПФУ в Миколївській області за результатом розгляду позовної заяви має бути виникнення саме у цього територіального управління Пенсійного фонду України обов`язку провести повторний розгляд заяви щодо призначення пенсії, що узгоджується з висновком Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зробленого у постанові від 08.02.2024 по справі №500/1216/23.

Відтак, позовні вимоги про зобов`язання вчинити дії належить задовольнити частково у спосіб прийняття судом рішення про зобов`язання ГУ ПФУ в Миколаївській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та про відмову у задоволенні решти позовних вимог зобов`язального характеру.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. . Суд звертає увагу, що сума судового збору підлягає стягненню з відповідачів в повному обсязі, оскільки, часткове задоволення позову стосується лише способу захисту порушеного права обраного судом.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову у призначенні пенсії від 14 лютого 2024 року №73.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (54008, місто Миколаїв, вулиця Морехідна, 1, ).

Суддя В.В. Дмитрук