Справа № 480/2445/24
Суддя: С.В. Воловик
Дата ухвалення: 2024-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2024 року Справа № 480/2445/24

Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Воловика С.В., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в місті Суми адміністративну справу № 480/2445/24 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовною заявою до Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України (далі відповідач-1, Мінреінтеграції), Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України (далі відповідач-2, Комісія), у якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 26.01.2024 про не підтвердження факту позбавлення позивача особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України;

- зобов`язати відповідача встановити факт позбавлення позивача особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України і перебування у російському полоні в період часу з 01 по 12 квітня 2022 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначив, що з початку широкомасштабного вторгнення російської федерації займався волонтерською діяльністю, надаючи гуманітарну допомогу жителям міста Суми і населених пунктів Сумської області. Під час зайняття цією діяльністю, 01.04.2022 позивач потрапив у полон, в якому перебував до 12.04.2022, що підтверджується довідкою російської федерації та чернеткою записів щодо покамерного розміщення полонених у камері № 11 п`ятого бараку слідчого ізолятору (5/11) у місті Курськ російської федерації.

З метою підтвердження факту позбавлення особистої свободи, ОСОБА_1 звернувся до Мінреінтеграції з відповідною заявою, за результатами розгляду якої, листом № 22/К-7958-б.4-1300 від 28.02.2024 відповідач повідомив про прийняте рішення щодо не підтвердження факту позбавлення особистої свободи.

На переконання позивача, вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки зі змісту листа не можливо встановити підставу для відмови у визнанні факту позбавлення особистої свободи та переліку конкретних документів, які не були прийняті до уваги.

ОСОБА_1 наголосив на тому, що факт перебування у полоні підтверджується показами свідків, інформацією Білопільського міського голови ОСОБА_2 про обмін полоненими, інформацією Сумського міського голови ОСОБА_3 про надання матеріальної допомоги після звільнення з полону, випискою про перебування на стаціонарному лікуванні забою поперекового відділу хребта післятравматичної лівобічної неврології 1,4-1,5 зі стійко вираженим больовим симптомом; остеохондрозу шийного відділу хребта, вторинної артеріальної гіпертензії 1 ст., вторинної синусової тахікардії.

Ухвалою суду від 02.04.2024 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 480/2445/24, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення осіб, встановлені строки для подання заяв по суті справи.

Не погоджуючись з позовними вимогами, Мінреінтеграції у відзиві (а.с. 28-30) зазначило, що відповідно до статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їх сімей», прийняття рішень з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, здійснюється Комісією з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, яка здійснює свою діяльність відповідно до Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1281 від 15.11.2022.

Згідно з указаним Положенням, прийняття рішення про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України чи про не підтвердження такого факту, є виключно дискреційними повноваженнями Комісії. У Мінреінтеграції відсутні повноваження та право втручатись, впливати чи надавати будь-які рекомендації в частині прийняття відповідних рішень Комісією. Функції та повноваження стосовно яких заявлено позовні вимоги, не притаманні Мінреінтеграції, як суб`єкту владних повноважень, а відтак, у разі задоволення позовних вимог, буде відсутній правовий механізм реалізації виконання рішення суду.

Ухвалою суду від 02.07.2024 відповідача зобов`язано надати суду належним чином завірену копію протоколу засідання Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії від 26.01.2024.

Ухвалою суду від 08.08.2024 до участі у справі другим відповідачем залучено Комісію з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії, встановлені строки для подання заяв по суті справи.

Не погоджуючись з позовними вимогами, Комісія у відзиві (а.с. 61-64) зазначила, що позивач не надав жодного документа на підтвердження віднесення його до переліку осіб вказаних у підпункті «а» чи підпункті «б» пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їх сімей».

Відповідач зауважив на тому, що разом з заявою про встановлення факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, ОСОБА_1 були подані: посвідчення особи, відповідь Білопільського міського голови Юрія ЗАРКО № 857/03-22 від 15.09.2023, відповідь Сумського міського голови Олександра ЛИСЕНКА № 1252/03.02.02-07 від 21.03.2023, виписка з історії хвороби № 3825, витяг з ЄРДР по кримінальному провадженню № 0000490, постанова Сумського РУП ГУНП в Сумській області про залучення ОСОБА_1 у якості потерпілого, лист ДП «Український національний центр розбудови миру», яке виконує функції Національного Інформаційного Бюро, № 5534-22 від 06.10.2022.

Разом з цим, у листі Білопільського міського голови вказано про ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 в той час, коли з заявою звернувся ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Комісія наголосила на тому, що додаткова інформація щодо факту затримання та звільнення військовими рф ОСОБА_1 на дату засідання була відсутня, а додані до заяви документи не підтверджують здійснення останнім діяльності або вчинення по відношенню до нього дій, передбачених підпунктами «а» чи «б» пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їх сімей».

Дослідивши подані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 18.04.2023 звернувся до Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України із заявою, у якій просив встановити факт позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України у період з 01.04.2022 по 14.04.2022.

До вказаної заяви позивачем були додані: «удостоверение личности» від 02.04.2022 (а.с. 16), лист Білопільської міської ради № 857/03-22 від 15.03.2023 (а.с. 11), лист Сумського міського голови № 1252/030202-07 від 21.03.2023 (а.с. 14), виписка з історії хвороби (а.с. 10), витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000490 (а.с. 12, 65), постанова про залучення у якості потерпілого (а.с. 65), лист ДП «Український національний центр розбудови миру», яке виконує функції Національного Інформаційного Бюро, № 5534-22 від 06.10.2022 (а.с. 66)

За результатами розгляду заяви позивача, на засіданні Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України 26.01.2024, згідно з протоколом № 1 ДСК, було прийнято рішення не встановлювати факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України ОСОБА_1 (а.с. 44-46)

Про прийняте рішення позивач був повідомлений листом Мінреінтеграції № 22/К-7958-6.4-1300 від 28.02.2024 (а.с. 5)

Надаючи правову оцінку правовідносинам що виникли між сторонами та вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що на виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод т та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Основи соціального і правового захисту осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, а також членів їхніх сімей, визначаються Законом України «Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей» № 2010-IX від 26.01.2022 (далі Закон № 2010-ІХ)

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону № 2010-ІХ, дія цього Закону поширюється на громадян України які є цивільними особами, що перебувають під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, яких було позбавлено особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України державою-агресором, її органами, підрозділами, формуваннями, іншими утвореннями під час перебування на тимчасово окупованих територіях України або на території держави-агресора:

а) у зв`язку із здійсненням такими громадянами діяльності, спрямованої на вираження поглядів, цінностей, позицій щодо відстоювання державного суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України, а також за здійснювану професійну, громадську, політичну чи правозахисну діяльність, пов`язану із відстоюванням державного суверенітету, незалежності, територіальної цілісності і недоторканності України, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України, захистом прав та свобод осіб, позбавлених особистої свободи через таку діяльність, якщо були підстави вважати, що здійснення такої діяльності становило реальну або потенційну небезпеку для незаконного переслідування особи державою-агресором, її органами, підрозділами, формуваннями, іншими утвореннями;

б) у зв`язку з незаконними діями держави-агресора, її органів, підрозділів, формувань, інших утворень з явною або прихованою метою спонукання України, іншої держави, державного органу, організації, у тому числі міжнародної, юридичних або фізичних осіб до дій або утримання від здійснення дій як умови звільнення громадянина України.

Згідно зі статтею 3 Закону № 2020-ІХ, прийняття рішень з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України здійснюється Комісією з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України (далі - Комісія).

Комісія утворюється при центральному органі виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованих територій України та здійснює свою діяльність відповідно до Положення про Комісію з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, яке затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованих територій України.

Завданнями Комісії є:

1) розгляд заяв та матеріалів (довідки, інформація, інші документи), визначених статтею 4 цього Закону, щодо встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, визнання членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України;

2) прийняття рішень про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, про визнання членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, чи про непідтвердження факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України;

3) аналіз практики застосування законодавства з питань соціального та правового захисту осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України.

Для виконання покладених встановлених завдань, Комісія має право:

1) залучати до роботи Комісії представників центральних і місцевих органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, громадських об`єднань, наукових та інших установ, а також окремих фахівців за їхньою згодою;

2) одержувати безоплатно від центральних і місцевих органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб інформацію, документи та матеріали, необхідні для виконання покладених на Комісію завдань, у строк не більше 15 календарних днів, а якщо це стосується надання великого обсягу інформації, документів та матеріалів - не більше 30 календарних днів з дня надходження відповідного звернення Комісії до відповідного органу, посадової особи;

3) розглядати інші питання в межах повноважень, визначених законом та Положенням про Комісію з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України.

Прийняті Комісією рішення про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України вносяться до Єдиного реєстру осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України.

На виконання статті 4 Закону № 2010-ІХ, підставою для встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України відповідно до підпункту "а" пункту 2 частини першої статті 2 цього Закону є такі документи:

1) заява особи або її законного представника, або члена сім`ї особи, подана за зразком, встановленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованих територій України;

2) документи та/або відомості, що підтверджують факт (факти) порушення норм Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року стосовно заявника при його захопленні, незаконному затриманні, незаконному арешті, незаконному триманні або іншим чином незаконному позбавленні особистої свободи державою-агресором, її органами, підрозділами і формуваннями, іншими утвореннями, у зв`язку із здійсненням такою особою діяльності, спрямованої на вираження поглядів, цінностей, позицій щодо відстоювання державного суверенітету, незалежності, територіальної цілісності і недоторканності України, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України, а також за здійснювану професійну, громадську, політичну чи правозахисну діяльність, пов`язану з відстоюванням державного суверенітету, незалежності, територіальної цілісності і недоторканності України, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України, захистом прав та свобод осіб, позбавлених особистої свободи через таку діяльність, та про підтвердження дійсності підстав вважати, що здійснення такої діяльності становило реальну або потенційну небезпеку для незаконного переслідування особи державою-агресором, її органами, підрозділами, формуваннями, іншими утвореннями;

3) витяг з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань (за наявності кримінального провадження стосовно особи);

4) повідомлення органів сил безпеки та сил оборони стосовно особи.

Підставою для встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України відповідно до підпункту "б" пункту 2 частини першої статті 2 цього Закону є такі документи:

1) заява особи або її законного представника, або члена сім`ї особи, подана за зразком, встановленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованих територій України;

2) документи та/або відомості, що підтверджують факт та обставини позбавлення особи особистої свободи;

3) документи та/або відомості, що підтверджують факт (факти) порушення норм Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року стосовно заявника при його захопленні, незаконному затриманні, незаконному арешті, незаконному триманні або іншим чином незаконному позбавленні особистої свободи державою-агресором, її органами, підрозділами і формуваннями, іншими утвореннями з явною або прихованою метою спонукання України, іншої держави, державного органу, організації, у тому числі міжнародної, юридичних або фізичних осіб до дій або утримання від здійснення дій як умови звільнення громадянина України;

4) витяг з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань (за наявності кримінального провадження стосовно особи);

5) повідомлення органів сил безпеки та сил оборони стосовно особи.

Частиною 6 статті 4 Закону № 2010-ІХ передбачено, що під час розгляду заяв Комісією беруться до уваги:

1) інформація, відомості та/або дані, надані особою (заявником), її законним представником, іншою близькою особою, адвокатом чи іншим представником заявника за договором;

2) документи (довідки) щодо достовірності відомостей (інформації), наведених особою та/або стосовно особи, надані центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами на запит Комісії;

3) рішення з відповідних питань міжнародної судової установи, юрисдикція якої визнана Україною;

4) інша інформація, надана чи оприлюднена міжнародними, правозахисними та іншими організаціями.

У разі потреби Комісія заслуховує пояснення осіб, стосовно яких подані документи та/або відомості, та/або свідків, законного представника особи, іншої близької особи, адвоката чи іншого представника заявника, які надали Комісії свідчення, інформацію, відомості.

Згідно з пунктом 1 Положення про Комісію з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1281 від 15.11.2022 (далі Положення), Комісія з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України утворюється при Мінреінтеграції з метою виконання завдань, визначених Законом України Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей.

Згідно з пунктом 7 Положення, організаційною формою роботи Комісії є засідання. Засідання Комісії скликаються у разі потреби, але не рідше ніж один раз на квартал. Комісія правоможна вирішувати питання, якщо на засіданні присутні не менш як дві третини її членів.

Рішення Комісії вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало більше половини присутніх на засіданні членів Комісії. У разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос головуючого на засіданні. У разі відсутності достатньої кількості голосів під час голосування за прийняття рішення про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України факт позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України вважається непідтвердженим.

За результатами розгляду поданих заяв, документів та/або відомостей Комісія приймає рішення про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, про визнання особи членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, чи про непідтвердження факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, відмову у визнанні особи членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України.

Рішення Комісії оформляється протоколом, який підписується головою, заступником голови, секретарем та всіма членами Комісії, які брали участь у засіданні.

Прийняті Комісією рішення про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, про визнання особи членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, вносяться до Єдиного реєстру осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України.

Пунктом 8 Положення передбачено, що для прийняття рішень про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, громадянин України, який є цивільною особою, що перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, якого було позбавлено особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України державою-агресором, її органами, підрозділами, формуваннями, іншими утвореннями під час перебування на тимчасово окупованих територіях України або на території держави-агресора у зв`язку із провадженням таким громадянином діяльності, спрямованої на вираження поглядів, цінностей, позицій щодо відстоювання державного суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України, а також за проваджувану професійну, громадську, політичну чи правозахисну діяльність, пов`язану із відстоюванням державного суверенітету, незалежності, територіальної цілісності і недоторканності України, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України, захистом прав та свобод осіб, позбавлених особистої свободи через таку діяльність, якщо були підстави вважати, що провадження такої діяльності становило реальну або потенційну небезпеку для незаконного переслідування особи державою-агресором, її органами, підрозділами, формуваннями, іншими утвореннями, або його законний представник, член сім`ї такого громадянина або законний представник члена сім`ї звертається до Мінреінтеграції із заявою за формою, встановленою Мінреінтеграції.

До заяви додаються:

документи та/або відомості, що підтверджують факт (факти) порушення норм Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року стосовно заявника під час його захоплення, незаконного затримання, незаконного арешту, незаконного тримання або іншим чином незаконного позбавлення особистої свободи державою-агресором, її органами, підрозділами і формуваннями, іншими утвореннями у зв`язку із провадженням такою особою діяльності, спрямованої на вираження поглядів, цінностей, позицій щодо відстоювання державного суверенітету, незалежності, територіальної цілісності і недоторканності України, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України, а також за проваджувану професійну, громадську, політичну чи правозахисну діяльність, пов`язану з відстоюванням державного суверенітету, незалежності, територіальної цілісності і недоторканності України, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України, захистом прав та свобод осіб, позбавлених особистої свободи через таку діяльність, та про підтвердження дійсності підстав вважати, що провадження такої діяльності становило реальну або потенційну небезпеку для незаконного переслідування особи державою-агресором, її органами, підрозділами, формуваннями, іншими утвореннями;

витяг з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань (за наявності кримінального провадження стосовно особи);

повідомлення органів сил безпеки та сил оборони стосовно особи;

звернення, написане в довільній формі в присутності особи, що надає професійну правничу допомогу, або консула, що підтверджується їх підписами, про уповноваження особою, яку було позбавлено особистої свободи, або членом її сім`ї іншої особи на отримання такої допомоги у період дії в Україні або окремих її місцевостях правового режиму воєнного стану, у разі коли особа, яку було позбавлено особистої свободи, та члени її сім`ї позбавлені можливості отримати щорічну державну грошову допомогу, яка надається особі, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України під час перебування такої особи в місцях несвободи.

До звернення додається довідка з реквізитами особового рахунка особи, уповноваженої особою, яку було позбавлено особистої свободи, або членом її сім`ї, відкритого в банківській установі;

Громадянин України, який є цивільною особою, що перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, якого було позбавлено особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України державою-агресором, її органами, підрозділами, формуваннями, іншими утвореннями під час перебування на тимчасово окупованих територіях України або на території держави-агресора у зв`язку з незаконними діями держави-агресора, її органів, підрозділів, формувань, інших утворень з явною або прихованою метою спонукання України, іншої держави, державного органу, організації, у тому числі міжнародної, юридичних або фізичних осіб до дій або утримання від здійснення дій як умови звільнення громадянина України, або його законний представник, член сім`ї такого громадянина або законний представник члена сім`ї звертається до Мінреінтеграції із заявою за формою, встановленою Мінреінтеграції.

До заяви додаються:

документи та/або відомості, що підтверджують факт та обставини позбавлення особи особистої свободи;

документи та/або відомості, що підтверджують факт (факти) порушення норм Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року стосовно заявника під час його захоплення, незаконного затримання, незаконного арешту, незаконного тримання або іншим чином незаконного позбавлення особистої свободи державою-агресором, її органами, підрозділами і формуваннями, іншими утвореннями з явною або прихованою метою спонукання України, іншої держави, державного органу, організації, у тому числі міжнародної, юридичних або фізичних осіб до дій або утримання від здійснення дій як умови звільнення громадянина України;

витяг з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань (за наявності кримінального провадження стосовно особи);

повідомлення органів сил безпеки та сил оборони стосовно особи.

Згідно з пунктом 10 Положення, під час прийняття рішення про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України за наявності відповідної інформації Комісія встановлює дату початку строку позбавлення особи особистої свободи, а у разі звільнення особи з місць несвободи - дату її звільнення.

Отже, зміст вказаних норм дає підстави дійти висновку про те, що Комісія уповноважена приймати рішення щодо встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України за наявності відповідної заяви та за умови подання визначеного переліку документів. У разі відсутності документів, які підтверджують факт позбавлення особи особистої свободи у зв`язку з обставинами, зазначеними у статті 2 Закону № 2010-ІХ, Комісія має право прийняти рішення про відмову у встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, проте, таке рішення має бути обґрунтованим, тобто, повинно містити інформацію про конкретні обставини, що зумовили прийняття такого рішення.

У цій справі, судом встановлено, що протокол засідання Комісії № 1 ДСК від 26.01.2024, відповідно до якого було прийнято рішення про не встановлення факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України ОСОБА_1 , не містить інформації щодо обставин, які зумовили прийняття такого рішення. Зокрема, у вказаному протоколі не зазначено, які саме документи для встановлення факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України не були подані позивачем, чи які конкретно із поданих документів не були враховані Комісією і чому, чи про інші обставини, які стали підставою для висновків про не встановлення факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України.

Посилання відповідача-2 у відзиві на зазначення іншої дати народження ОСОБА_1 у листі Білопільського міського голови Юрія ЗАРКА № 857/03-22 від 15.03.2023 (07.06.1967 замість 25.06.1967), суд не приймає до уваги, оскільки, по-перше, про наявність цих розбіжностей не вказано в оскаржуваному рішенні, а по-друге, помилка у даті народження позивача в одному документі, не може бути підставою для відмови останньому у встановленні факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України.

За таких обставин, суд робить висновок про невідповідність оскаржуваного рішення критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, критерію обґрунтованості, та про наявність підстав для задоволення позовних вимог про його скасування.

Разом з цим, на переконання суду, позовна вимога щодо зобов`язання Комісії встановити факт позбавлення ОСОБА_1 особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України і перебування у російському полоні у період часу з 1 по 12 квітня 2022 року, не підлягає задоволенню, оскільки встановлення вказаного факту є дискреційним повноваженням відповідача-2 і суд не вправі втручатись у цю дискрецію.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою повного та ефективного захисту прав ОСОБА_1 про захист яких поданий позов, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Комісію повторно розглянути заяву позивача про встановлення факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України та прийняти рішення за результатами її розгляду з урахуванням правової оцінки спірних правовідносин, наданої судом.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України про не підтвердження факту позбавлення позивача особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України ОСОБА_1 , прийняте згідно з протоколом № 1 ДСК від 26.01.2024.

Зобов`язати Комісію з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України (03186, м. Київ, бульв. Чоколівський, 13) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про встановлення факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України та прийняти рішення за результатами її розгляду з урахуванням правової оцінки спірних правовідносин, наданої судом.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Воловик