Справа № 320/15959/23
Суддя: Перепелиця А.М.
Дата ухвалення: 2024-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2024 року № 320/15959/23

Київський окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Перепелиця А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними рішення, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить:

- визнати неправомірним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову ОСОБА_2 у призначенні пенсії за віком;

- визнати неправомірним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 10.04.2023 про відмову ОСОБА_2 у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 стаж роботи в Київському заводі електронних обчислювальних і керуючих машин (який було перейменовано в Державне науково-виробниче підприємство "Електронмаш", а потім в Державне підприємство "Електронмаш") з 21.07.1978 по 01.01.1995, а також період роботи в Акціонерному товаристві відкритого типу "ТІОС" з 04.11.1996 по 03.07.1998, до страхового пенсійного стажу;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати періоди навчання ОСОБА_1 з 01.09.1976 по 21.07.1978 та з 01.12.1986 по 01.06.1987 до страхового пенсійного стажу;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 заробітну плату за період з 01.01.1989 по 31.12.1993 під час обчислення пенсії за віком.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказує, що відповідачами протиправно не зарахований період роботи позивача з 21.07.1978 по 01.01.1995, з 04.11.1996 по 03.07.1998на підприємствах, в наслідок чого прийнято протиправне рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії з віком.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.05.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та витребуваних документів.

До суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, який проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав правомірності спірного рішення, оскільки у позивача відсутній необхідний стаж на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років.

Від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві також надійшов відзив на позов, який проти задоволення позову заперечував, зазначив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 29.03.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві через відділ обслуговування громадян № 8 з заявою про призначення пенсії за віком від 29.03.2023. Заява була передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Відповіддю ГУПФ України в місті Києві від 10.04.2023 мені було повідомлено, що рішенням ГУПФ України в Харківській області мені було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, а саме позивачу не зараховано наступні періоди стажу:

період роботи з 21.07.1978 по 01.01.1995, оскільки дата звільнення не відповідає даті наказу про звільнення, чим порушено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством соціального захисту населення України від 29 липня 1993 рок № 58;

період роботи з 04.11.1996 по 03.07.1998, оскільки відсутня назва підприємства, чим порушено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством соціального захисту населення України від 29 липня 1993 рок № 58.

Позивач вважає рішення про відмову в призначенні пенсії за віком протиправним, звернувся з даним позовом до суду.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно із ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно із ст.26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу:

по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 15 до 16 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 15 до 17 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 15 до 18 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 15 до 19 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Починаючи з 1 січня 2028 року, у разі наявності 40 і більше календарних років страхового стажу, пенсія за віком призначається незалежно від віку.

Відповідно до ст.24 Закон № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У межах спірних правовідносинах спірне питання полягає у правомірності незарахування відповідачем періодів трудової діяльності позивачаз 21.07.1978 по 01.01.1995 та з 04.11.1996 по 03.07.1998.

Із матеріалів справи, зокрема, копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , встановлено, що записи у трудовій книжці позивача виконані чітко, зрозуміло, та в повному обсязі містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити відповідних наказів, на підставі яких вони внесені.

Так, відповідач стверджує, що до страхового стажу не зараховано період з 21.07.1978 по 01.01.1995 оскільки дата звільнення не відповідає даті наказу про звільнення.

Проте, судом досліджено період з 21.07.1978 по 01.01.1995 який зазначено в трудовій книжці позивача та встановлено, що дата прийняття на роботу та звільнення з роботи належно закріплені печатками підприємства та завірені підписами уповноваженої особи. Дана печать є чіткою та зрозумілою.

Також, з метою отримання довідки про підтвердження трудового стажу за період з 21.07.1978 по 01.01.1995 позивач звертався до Державного підприємства «Електронмаш». Відповіддю від 28.03.2023 № 6 зазначено, що Державне підприємство «Електронмаш» не може надати довідку про стаж роботи на підприємстві через відсутність архівної документації, яку було викрадено з архіву, наразі йде слідство (ЄДР №0000329).

Таким чином, позивачем вчинено всі можливі дії щодо підтвердження оспорюваного періоду трудового стажу, однак, надати Відповідачам додаткові відомості щодо його роботи в Державному підприємстві «Електронмаш» немає можливості у зв`язку з обставинами, які від позивача не залежать.

Відповідач стверджує, що до страхового стажу не зараховано період з 04.11.1996 по 03.07.1998 оскільки відсутня назва підприємства.

Судом досліджено період з 04.11.1996 по 03.07.1998 який зазначено в трудовій книжці позивача та встановлено, щов записі про прийняття на роботу № 9 від 04.11.1996, написано назва підприємства - Акціонерне товариство відкритого типу «ТІОС», яка також зазначена на печатці підприємства біля запису про звільнення з роботи під № 10 від 03.07.1998.

Крім того, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України встановлено, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Також аналогічно зазначено в статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1-3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (надалі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи то періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Відповідно до п. 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.4 Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу,переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до абз. 8 п. 2.14 Інструкції №58 переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийняття на роботу.

Правова позиція щодо недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постановах Верховного Суду від 06.02.2018 по справі №677/277/17 та від 09.08.2019 у справі №654/890/17.

Також Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 у справі №423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Враховуючи з вищевикладеним, а також виходячи з очевидності та ступеня суттєвості, суд приходить до висновку про необґрунтованість дій пенсійного органу щодо не зарахування до стажу позивача періодів роботи з 21.07.1978 по 01.01.1995, з 04.11.1996 по 03.07.1998відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_2 з підстави не зазначення назви підприємства та з невідповідністю даті наказу про звільнення.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 10.04.2023 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком.

Щодо решти позовних вимог, суд зазначає наступне.

Враховуючи, що пенсійним органом стаж позивача, який дає право на призначення пенсії не обраховувався, то на даній стадії вказані позовні вимоги є передчасними і призведуть до втручання в дискреційні повноваження відповідача з реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта щодо обчислення сумарного стажу роботи для призначення пенсії за віком, в той час як суд не може перебирати на себе функцій суб`єкта владних повноважень.

На підставі вищевикладене, суд вважає за необхідне для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача задовольнити позовні вимоги шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_2 період роботи з 21.07.1978 по 01.01.1995 на Київському заводі електронних обчислювальних і керуючих машин (який було перейменовано в Державне науково-виробниче підприємство «Електронмаш», а потімв Державне підприємство «Електронмаш») та з 04.11.1996 по 03.07.1998 на Акціонерному товаристві відкритого типу «ТІОС`та повторно розглянути заяву ОСОБА_2 призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду у даній справі та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати заробітну плату за період з 01.01.1989 по 31.12.1993 під час обчислення за віком.

Щодо позовних вимог позивача про зарахування періодийого навчання з 01.09.1976 по 21.07.1978 та з 01.12.1986 по 01.06.1987, то суд зазначає, що дана позовна вимога не підлягає задоволенні, оскільки з рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії позивача та матеріалів справи не вбачається, що даний період не зарахований в страховий стаж.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 19, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 10.04.2023 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (адреса: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 16, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) період роботи з 21.07.1978 по 01.01.1995 на Київському заводі електронних обчислювальних і керуючих машин (який було перейменовано в Державне науково-виробниче підприємство «Електронмаш», а потім в Державне підприємство «Електронмаш») та з 04.11.1996 по 03.07.1998 на Акціонерному товаристві відкритого типу «ТІОС».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (адреса: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 16, ) зарахувати ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) заробітну плату за період з 01.01.1989 по 31.12.1993 під час обчислення за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (адреса: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 16, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду у даній справі.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір у розмірі 715 (сімсот п`ятнадцять) гривень 74 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (адреса: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 16, ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Перепелиця А.М.