Справа № 320/14359/24
Суддя: Жукова Є.О.
Дата ухвалення: 2024-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2024 року м. Київ № 320/14359/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати постанову ВП №61689990 від 31.08.2023 про стягнення виконавчого збору у розмірі 9446,00 грн та постанову ВП №61689990 від 31.08.2023 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 500,00 грн, постановлені головним державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бистрицькою Т.В.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач протиправно прийняв 31.08.2023 у виконавчому провадженні №61689990 постанови стягнення виконавчого збору у розмірі 9446,00 грн та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 500,00 грн, оскільки вказані постанови прийняті з порушенням процедури, визначеної Законом України «Про виконавче провадження». Просить суд задовольнити позов.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2024 позовну заяву розподілено судді Жуковій Є.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.04.2024 відкрито провадження у справі №320/14359/24, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов та витребуваних документів.

Відповідно до довідок про доставку електронного листа, документ в електронному вигляді «Ухвала про відкриття спрощеного провадження без проведення судового засідання» від 05.04.2024 по справі №320/14359/24 доставлено до електронного кабінету ОСОБА_2 та Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 10.04.2024.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 повторно витребувано від Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) завірені належним чином копії матеріалів виконавчого провадження ВП №61689990.

Відповідно до довідки про доставку електронного листа, документ в електронному вигляді «Ухвала» від 10.06.2024 по справі №320/14359/24 доставлено до електронного кабінету Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 10.06.2024.

11 червня 2024 року до відділу документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярію) Київського окружного адміністративного суду від Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов відзив на позовну заяву із копією матеріалів виконавчого провадження ВП №61689990.

Відповідач в своєму відзиві зазначає, що 31.08.2023 державним виконавцем складено акт відповідно до якого неповнолітню ОСОБА_3 , 2005 року народження в особі законного представника ОСОБА_4 вселено в буд. АДРЕСА_1 . Належним чином повідомлений боржник ОСОБА_2 не з`явилась, про причини неявки державного виконавця не повідомлено.

Згідно з статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. 31.08.2023 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору №61689990.

31 серпня 2023 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у відповідності до статті 42 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: витрат пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій у сумі 500,00 грн. 31.08.2023 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №61689990 відповідно до пункту 9 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». Станом на 31.08.2023 виконавчий збір та витрати виконавчого провадження сплачено не було.

01 вересня 2023 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження № 72659809 з примусового виконання постанови державного виконавця № 61689990 від 31.08.2023 про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави виконавчого збору у розмірі 9446,00 грн. 07 грудня 2023 року виконавче провадження № 72659809 закінчено згідно з пунктом 9 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: рішення виконано повно і фактично згідно виконавчого документу, кошти перераховані на користь держави.

01 вересня 2023 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження №72659897 з примусового виконання постанови державного виконавця №61689990 від 31.08.2023 про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави витрат виконавчого провадження у розмірі 500 грн. 07.12.2023 виконавче провадження № 72659897 закінчено згідно пункту 9 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: рішення виконано повно і фактично згідно виконавчого документу, кошти перераховані на користь держави. Просить суд відмовити у задоволенні позову.

Позивач правом на подачу відповіді на відзив згідно вимог статті 163 КАС України не скористався.

З метою додержання розумного строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд визнав за можливе розгляд справи здійснювати за наявними матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07.11.2019 у справі №759/11775/19 позов ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про вселення, усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та встановлення порядку користування житловим приміщенням задоволено частково. Вирішено вселити неповнолітню ОСОБА_3 , 2005 р року народження в особі законного представника ОСОБА_4 , в буд. АДРЕСА_1 . В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 на користь держави з кожного по 384,20 грн судового збору.

Постановою Київського апеляційного суду від 13.02.2020 у справі №759/11775/19 апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 листопада 2019 року - без змін.

На виконання вказаного судового рішення Святошинським районним судом м. Києва 12.03.2020 був виданий виконавчий лист.

01 квітня 2020 року до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшла заява ОСОБА_4 про відкриття виконавчого провадження виконавчого листа, виданого 12.03.2020 Святошинським районним судом м. Києва на виконання рішення суду у справі №759/11775/19.

03 квітня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61689990 та направлено сторонам для ознайомлення та виконання.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.04.2020 зупинено виконання (дію) рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07.11.2019 та постанови Київського апеляційного суду від 13.02.2020 до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

16 грудня 2020 року постановою державного виконавця поновлено виконавче провадження №61689990.

16 грудня 2020 року державним виконавцем залучено працівників Святошинського УП ГУНП в м. Києві, у кількості двох осіб, для забезпечення охорони громадського порядку та фізичного захисту державних виконавця/ів та залучених осіб, при проведенні виконавчих дій, які будуть проводитись 12.01.2021 о 10 год 00 хв за адресою: м. Київ, вул. М. Краснова, 34.

11 січня 2021 року постановою начальника Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) визнано дії головного державного виконавця Ковтуна В.В. щодо винесення постанови про поновлення вчинення виконавчих дій №61689990 від 16.12.2020 передчасними та такими, що вчинені з порушенням вимог статті 34 Закону України «Про виконавче провадження». Скасовано постанову про поновлення вчинення виконавчих дій №61689990 від 16.12.2020. Скасовано постанову про залучення працівників органів внутрішніх справ №61689990 від 16.12.2020. Зобов`язано головного державного виконавця Ковтуна В.В. привести виконавче провадження №61689990 у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.01.2021 касаційне провадження за касаційними скаргами ОСОБА_6 , яка діє як законний представник ОСОБА_7 , Поліщука О.О., який діє як законний представник ОСОБА_8 , Гегедош В.М., яка діє як законний представник ОСОБА_9 , на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07.11.2019 та постанову Київського апеляційного суду від 13.02.2020 року, закрито.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.01.2022 поновлено ОСОБА_5 , Поліщуку О.О., який діє в інтересах ОСОБА_8 , Гегедош В.М., яка діє в інтересах ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 строк на касаційне оскарження рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07.11.2019 та постанов Київського апеляційного суду від 13.02.2020 та від 25.10.2021. Відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційного скаргою ОСОБА_5 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07.11.2019 та постанову Київського апеляційного суду від 13.02.2020 у справі за позовом ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про вселення, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та встановлення порядку користування житловим приміщенням. Відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 на постанову Київського апеляційного суду від 25.10.2021 в указаній справі. Відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_11 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , яка діє в інтересах ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 на постанову Київського апеляційного суду від 13.02.2020 в указаній справі. Відкрито касаційне провадження за касаційними скаргами ОСОБА_11 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , яка діє в інтересах ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07.11.2019 та постанову Київського апеляційного суду від 25.10.2021 в указаній справі. Витребувано із Святошинського районного суду м. Києва цивільну справу № 759/11775/19. У задоволенні клопотань ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , яка діє в інтересах ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 про зупинення виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07.11.2019, постанов Київського апеляційного суду від 13.02.2020 та від 25.10.2021 відмовлено.

17 серпня 2023 року постановою державного виконавця поновлено виконавче провадження №61689990.

17 серпня 2023 року державним виконавцем залучено працівників Святошинського УП ГУНП в м. Києві, у кількості двох осіб, для забезпечення охорони громадського порядку та фізичного захисту державних виконавця/ів та залучених осіб, при проведенні виконавчих дій, які будуть проводитись 31.08.2023 о 10 год 00 хв за адресою: м. Київ, вул. М. Краснова, 34.

17 серпня 2023 року державним виконавцем направлено вимогу сторонам виконавчого провадження №61689990.

31 серпня 2023 року державним виконавцем складено акт відповідно до якого неповнолітню ОСОБА_3 , 2005 року народження в особі законного представника ОСОБА_4 вселено в буд. АДРЕСА_1 .

31 серпня 2023 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 9446,00 грн в рамках виконавчого провадження №61689990.

31 серпня 2023 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 500,00 грн в рамках виконавчого провадження №61689990.

31 серпня 2023 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Не погоджуючись з постановами державного виконавця про стягнення виконавчого збору та стягнення витрат виконавчого провадження від 31.08.2023, позивач звернулася із цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку матеріалам та обставинам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з частиною першою статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За правилами частини першої статті 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до приписів частин першої, третьої та четвертої статті 27 Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України..

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Станом на дату відкриття виконавчого провадження, а саме: 03.04.2020 мінімальна заробітна плата в Україні становила 4723,00 грн. У зв`язку із чим, постановлено стягнути з боржника - ОСОБА_2 виконавчий збір у розмірі 9446,00 грн.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Крім того, стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 26.06.2020 року у справі № 360/3324/19.

Підсумовуючи викладене, суд враховує, що зміст наведених норм дає підстави для висновку, що державний виконавець визначає суму виконавчого збору у постанові про відкриття виконавчого провадження, а у випадку повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) постанова про стягнення виконавчого збору має бути прийнята не пізніше наступного дня з дня наведених обставин. При цьому, останнє повноваження реалізується державним виконавцем, якщо виконавчий збір ще не стягнуто. Крім того, наведені норми дозволяють державному виконавцю вирішити питання про стягнення виконавчого збору як у постановах про відкриття виконавчого провадження, про закінчення виконавчого провадження, так і в окремій постанові, якою вирішується питання про стягнення виконавчого збору, під час здійснення виконавчого провадження.

Стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження, незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Винесення постанови про стягнення виконавчого збору можливе з моменту відкриття виконавчого провадження і до його припинення, зокрема, у випадках повернення виконавчих документів.

Перелік випадків, коли виконавчий збір не стягується, є вичерпним. Після відкриття виконавчого провадження вже розпочинається примусове виконання рішення і, як наслідок, стягнення виконавчого збору.

Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

Стосовно дотримання строків винесення постанови про стягнення виконавчого збору колегія керується приписами абзацу 3 частини п`ятої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Помилковим є ототожнення недотримання строків прийняття рішення державним виконавцем про стягнення виконавчого збору із порушенням процедури стягнення виконавчого збору.

Недотримання відповідачем строку винесення постанови про стягнення виконавчого збору за відсутності порушення процедури, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», не може слугувати самостійною та достатньою підставою для висновку про протиправність оскарженої постанови про стягнення виконавчого збору.

Щодо постанови про витрати виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Статтею 42 Закону визначено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Пунктом 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень №512/5 (далі Інструкція №512/5) визначено, що витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Отже, як приписами статей 27 та 42 Закону так і положеннями Інструкції №512/5 чітко визначено обов`язок державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору при надходженні виконавчого документа державному виконавцю одночасно із постановою про відкриття виконавчого провадження та про стягнення витрат виконавчого провадження.

При цьому, положення Інструкції №512/5 слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог, зокрема Закону № 1404-VІІІ, та такі, що не можуть йому суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Отже, виконавець повинен вчиняти виконавчі дії з дотриманням вимог Закону № 1404-VІІІ, а також відповідно до інших законів, які є обов`язковими при вчиненні ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов`язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження.

Таким чином, виконавець повинен діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України. В цьому реалізується «правомірна поведінка» державного виконавця.

Відтак, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження, незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання та при цьому, суд зауважує вкотре, до такі дії мають бути вчинені державним виконавцем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України.

Як наслідок, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження є аналогічно безумовною дією виконавця та за наслідками вчинених дій в ході виконавчого провадження, забезпечення організації таких дій із визначенням розміру та виду витрат виконавчого провадження згідно нормативно-правових актів Міністерства юстиції України.

Згідно частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною третьою статті 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абзац 2 частини другої статті 77 КАС України).

Відповідач обґрунтував та надав належні та достатні доказі щодо наявності обставин правових підстав для прийняття постанов від 31.08.2023 про стягнення виконавчого збору та стягнення витрат виконавчого провадження винесену державним виконавцем в межах виконавчого провадження №61689990.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про правомірність та законність винесених державним виконавцем постанов про стягнення виконавчого збору та стягнення витрат виконавчого провадження від 31.08.2023, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (частина перша статті 90 КАС України).

Відповідно до частин першої четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При цьому, суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах та системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Решта доводів та тверджень сторін по справі не впливають на висновки суду.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

2. Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жукова Є.О.