Справа № 360/704/24
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2024-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

28 серпня 2024 рокум. ДніпроСправа № 360/704/24

Луганський окружний адміністративний суд у складі судді Пляшкової К.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом адвоката Чумака Романа Васильовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 26 червня 2024 року надійшла позовна заява адвоката Чумака Романа Васильовича (далі - представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - відповідач, ГУПФУ в Луганській області) з такими позовними вимогами:

1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 14 червня 2024 року № 56 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком згідно із пунктом 4 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

2) зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди з 24.11.1982 по 02.08.1983, з 15.02.1990 по 07.09.1990, з 06.10.1995 по 14.02.2001, з 20.02.2001 по 31.08.2001, з 01.04.2010 по 31.05.2010, з 01.09.2014 по 19.02.2019;

3) зобов`язати відповідача призначити позивачу з 06 червня 2024 року пенсію за віком згідно із пунктом 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач 06 червня 2024 року звернувся за призначенням пенсії за віком згідно з пунктом 4 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За результатами розгляду за принципом екстериторіальності заяви позивача відповідачем прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 14 червня 2024 року № 56, мотивоване відсутністю необхідного страхового стажу 25 років. Зазначеним рішенням визначено, що за наданими документами страховий стаж складає 23 роки 10 місяців 19 днів. До страхового стажу не зараховано періоди роботи за записами трудової книжки від 16.12.1985 серії НОМЕР_1 : у відділенні «Север» з 15.02.1990 по 07.09.1990, оскільки наказ на прийняття на роботу від 12.05.1990 має велику різницю з датою прийняття на роботу (потребує уточнення довідкою); з 06.10.1995 по 14.02.2001, оскільки в заголовку при прийнятті на роботу відсутня назва підприємства та відсутні відомості в Реєстрі (потребує уточнення довідкою та перевірки); з 20.02.2001 по 31.08.2001 у ТОВ «Юридична фірма «ЮрАудит» у зв`язку з відсутністю відомостей про суми нарахованої заробітної плати та інформації про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду в Реєстрі (потребує уточнення довідкою та перевірки); з 01.04.2010 по 31.05.2010 у Державному інституті підготовки кадрів у зв`язку з відсутністю сум нарахованої заробітної плати та інформації про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду в Реєстрі; ведення підприємницької діяльності з 08.08.2001 по 31.08.2001 у зв`язку з недолученням документів про систему оподаткування, сплату страхових внесків до Пенсійного фонду та відсутністю звітності в Реєстрі; з 01.09.2014 по 19.02.2019 у зв`язку з відсутністю звітності про суми нарахованої заробітної плати та інформації про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду в Реєстрі.

Загалом відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу позивача 11 років 9 місяців 7 днів.

Крім того, позивачем встановлено, що відповідачем не зараховано період навчання на підготовчому відділенні Київського торгово-економічного інституту на денній формі навчання з 24.11.1982 по 02.08.1983. Однак підстави для такого незарахування в рішенні відсутні.

Представник позивача з прийнятим рішенням не згоден, оскільки вважає, що недотримання правил ведення трудової книжки роботодавцем може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже й не може впливати на його особисті права.

Також обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Внаслідок невиконання обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України працівник позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту. У свою чергу, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення працівника права на призначення чи перерахунок пенсії.

За нормами законодавства, що діяло у 1982-1983 роках, слухачі підготовчого відділення за правовим статусом були прирівняні у правах до студентів вищого навчального закладу, час навчання позивача на підготовчому відділенні за денною формою навчання не переривав трудового стажу, тому підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Щодо не зарахування періоду ведення підприємницької діяльності представник позивача зазначив, що відсутність даних про сплату страхових внесків (єдиного внеску) сама по собі не може бути підставою для не зарахування до страхового стаж періоду зайняття позивачем підприємницькою діяльністю, оскільки така інформація відсутня не з вини позивача, тобто у зв`язку з обставинами, що не залежали від його волі і на які він не міг вплинути. Позивач зі свого боку вчинив всі залежні від нього дії для підтвердження факту зайняття підприємницькою діяльністю та сплати ЄСВ.

Оскільки наданими разом із заявою про призначення пенсії документами підтверджено наявність у позивача страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком згідно із пунктом 4 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», представник позивача вважає, що відповідач має зарахувати спірний стаж до страхового стажу та призначити позивачу пенсію за віком з дня звернення за її призначенням.

Ухвалою від 01 липня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву; витребувано від ГУПФУ в Луганській області докази, яких не вистачає для розгляду справи.

Від ГУПФУ в Луганській області 16 липня 2024 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав.

ОСОБА_1 06 червня 2024 року звернувся із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 4 статті 115 Закону № 1058-IV у віці 60 років. Заяву відпрацьовано за принципом «єдиної» черги завдань та «єдиної» черги спеціалістів, спеціалістом з призначення пенсій ГУПФУ в Луганській області та головним спеціалістом з призначення пенсії ГУПФУ в Хмельницькій області.

До заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 , зокрема, надав: трудову книжку серії НОМЕР_1 від 16.12.1985; військовий квиток серії НОМЕР_2 від 05.08.1980; диплом НОМЕР_3 від 30.06.1989; довідку про навчання № 01/13-284 від 19.03.2024, посвідчення УБД серії НОМЕР_4 від 29.05.2003; анкету-запит про підтвердження військової служби МОУ від 11.02.2003 № 218; довідку Центрального архіва м. Подольськ Московської області б/н, б/д; свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія НОМЕР_5 від 05.05.1997; довідку № 197 від 31.01.2006, видану Головним управлінням статистики у м. Києві. Довідка згідно з додатком 2 до Порядку № 637 заявником не надана.

За результатами розгляду документів страховий стаж заявника склав 23 роки 10 місяців 19 днів (стаж враховано по 31.08.2014).

До страхового стажу позивача не зараховані спірні періоди з таких підстав:

навчання на підготовчому відділенні з 24.11.1982 по 02.08.1983 - оскільки після закінчення навчання на підготовчому відділенні вищого навчального закладу не дають диплом про здобуття певного освітнього рівня, а в дипломі про здобуття вищої освіти період навчання не включає час навчання на підготовчому відділенні, підстав для зарахування в страховий стаж періоду навчання на підготовчому відділенні з 24.11.1982 по 02.08.1983 немає;

роботу з 15.02.1990 по 07.09.1990 - не можливо зарахувати, оскільки наказ на прийняття на роботу від 12.05.1990 суттєво різниться з датою прийняття на роботу, що є порушенням вимог пункту 2.3 Інструкції № 162;

роботу з 06.10.1995 по 14.02.2001 - у трудовій книжці в заголовку при прийнятті на роботу з 06.10.1995 (трудова книжка НОМЕР_1 ) відсутня назва підприємства, що є порушенням вимог пункту 2.14 Інструкції № 58, та відсутні відомості в Реєстрі суми нарахованої заробітної плати та інформації про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду;

роботу з 20.02.2001 по 31.08.2001 та з 01.04.2001 по 31.08.2001 - не можливо зарахувати, у зв`язку з відсутністю відомостей про суми нарахованої заробітної плати та інформації про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду в Реєстрі;

роботу з 01.04.2010 по 31.05.2010 - не можливо зарахувати, у зв`язку з відсутністю відомостей про суми нарахованої заробітної плати та інформації про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду в Реєстрі;

періоди ведення підприємницької діяльності з 08.08.2001 по 31.08.2001 та 01.09.2014 по 19.02.2019 - не зараховано у зв`язку з не долученням документів про систему оподаткування про сплату страхових внесків та відсутністю звітності в Реєстрі, що передбачені пунктом 4 Порядку № 637; в Реєстрі відсутні суми нарахованої заробітної плати та інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду на дату звернення за призначенням пенсії.

У зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV та 25 років згідно з пунктом 4 статті 115 Закону № 1058-IV, та відсутністю довідки згідно з додатком 2 до Порядку 637 ОСОБА_1 рішенням від 14 червня 2024 року № 56 відмовлено в призначенні пенсії.

Від представника позивача 17 липня 2024 року надійшла відповідь на відзив, в якій представником викладено пояснення та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень, та мотиви їх відхилення.

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) через вебпортал Пенсійного фонду України звернувся із заявою від 06 червня 2024 року про призначення пенсії за віком.

Із заяв по суті справи слідує, що позивачем разом із заявою про призначення пенсії за віком надано: трудову книжку серії НОМЕР_1 від 16.12.1985; військовий квиток серії НОМЕР_2 від 05.08.1980; диплом НОМЕР_3 від 30.06.1989; довідку про навчання № 01/13-284 від 19.03.2024, посвідчення УБД серії НОМЕР_4 від 29.05.2003; анкету-запит про підтвердження військової служби МОУ від 11.02.2003 № 218; довідку Центрального архіва м. Подольськ Московської області б/н, б/д; свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія НОМЕР_5 від 05.05.1997; довідку № 197 від 31.01.2006, видану Головним управлінням статистики у м. Києві.

За принципом екстериторіальності заяву позивача про призначення пенсії розглянуто ГУПФУ в Луганській області та прийнято рішення від 14 червня 2024 року № 56 про відмову в призначенні пенсії, мотивоване відсутністю у позивача необхідного страхового стажу 25 років.

У рішенні вказано, що вік заявника 60 років 7 місяців 24 дні; за наданими документами страховий стаж складає 23 роки 10 місяців 19 днів.

За розглядом документів до страхового стажу не зараховано періоди роботи за записами трудової книжки від 16.12.1985 серії НОМЕР_1 :

- у відділенні «Север» з 15.02.1990 по 07.09.1990, оскільки наказ на прийняття на роботу від 12.05.1990 має велику різницю з датою прийняття на роботу (потребує уточнення довідкою);

- з 06.10.1995 по 14.02.2001, оскільки в заголовку при прийнятті на роботу відсутня назва підприємства та відсутні відомості в Реєстрі (потребує уточнення довідкою та перевірки);

- з 20.02.2001 по 31.08.2001 у ТОВ «Юридична фірма «ЮрАудит» у зв`язку з відсутністю відомостей про суми нарахованої заробітної плати та інформації про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду в Реєстрі (потребує уточнення довідкою та перевірки);

- з 01.04.2010 по 31.05.2010 у Державному інституті підготовки кадрів у зв`язку з відсутністю сум нарахованої заробітної плати та інформації про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду в Реєстрі;

- ведення підприємницької діяльності з 08.08.2001 по 31.08.2001 у зв`язку з недолученням документів про систему оподаткування, сплату страхових внесків до Пенсійного фонду та відсутністю звітності в Реєстрі; з 01.09.2014 по 19.02.2019 у зв`язку з відсутністю звітності про суми нарахованої заробітної плати та інформації про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду в Реєстрі.

Згідно з розрахунком страхового стажу форми РС-право за заявою від 06 червня 2024 року до страхового стажу позивача зараховано такі періоди: з 05.08.1980 по 12.11.1982 військова служба строкова (2 роки 3 місяці 8 днів), з 01.09.1983 по 06.11.1985 навчання у вищих/середніх НЗ (2 роки 2 місяці 6 днів), з 09.12.1985 по 02.09.1986 (0 років 8 місяців 24 дні), з 18.11.1986 по 30.06.1989 навчання у вищих/середніх НЗ (2 роки 7 місяців 13 днів), з 01.07.1989 по 14.02.1990 (0 років 7 місяців 14 днів), з 07.09.1990 по 02.12.1991 (1 рік 2 місяці 26 днів), з 06.12.1991 по 12.05.1992 (0 років 5 місяців 7 днів), з 13.05.1992 по 04.10.1995 (3 роки 4 місяці 22 дні), з 01.03.2001 по 31.03.2001 (0 років 1 місяць 0 днів), з 01.09.2001 по 31.12.2003 (2 роки 4 місяці 0 днів), з 01.01.2004 по 31.12.2006 (3 роки 0 місяців 0 днів), з 01.01.2007 по 31.03.2007 (0 років 1 місяць 6 днів), з 01.04.2007 по 31.03.2010 (2 роки 6 місяців 21 день), з 01.06.2010 по 31.08.2014 (2 роки 3 місяці 22 дні), всього 23 роки 10 місяців 19 днів.

Військовим квитком від 05.08.1980 серії НОМЕР_2 підтверджено, що ОСОБА_1 в період з 05.08.1980 по 12.11.1982 проходив строкову військову службу.

Згідно із посвідченням від 29.05.2003 серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Дослідженням трудової книжки позивача від 16.12.1985 серії НОМЕР_1 встановлено наявність у ній таких записів про спірний період роботи позивача:

з 15.02.1990 (наказ від 12.05.1990 № 3) по 07.09.1990 (наказ від 07.09.1990 № 7) - працював на посаді заступника директора з економічної частини відділення «Север» (записи №№ 8-9);

з 06.10.1995 (наказ від 06.10.1995 № 10-ок) по 14.02.2001 (наказ від 14.02.2001 № 12-ок) - працював на посаді начальника валютного відділу АБ «ЛІКО» (записи №№ 15-16);

з 20.02.2001 (наказ від 20.02.2001 № 5-вк) по 12.09.2001 (наказ від 12.09.2001 № 8-вк) - працював на посаді генерального менеджера ТОВ «Юридична фірма «ЮрАудит» (записи №№ 18-19);

з 02.04.2007 (наказ від 30.03.2007 № 36-к) по 31.08.2014 (наказ від 31.07.2014) - працював у Державному інституті підготовки кадрів (записи №№ 22-28).

Дослідженням диплому від 30.06.1989 серії НОМЕР_3 встановлено, що ОСОБА_1 1983 році вступив до Київського торгово-економічного інституту і в 1989 році закінчив повний курс Київського інституту народного господарства за спеціальністю економіка праці, рішенням Державної екзаменаційної комісії від 30.06.1989 ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію економіста.

Згідно із довідкою Київського національного економічного університету імені Вадима Гетьмана від 19.03.2024 № 01/13-284 ОСОБА_1 навчався на підготовчому відділенні Київського торгово-економічного інституту на денній формі навчання за спеціальністю «Економіка торгівлі» з 24.11.1982 по 02.08.1983 (накази від 24.11.1982 № 2790 та від 02.08.1983 № 1612). З 01.09.1983 по 06.11.1985 ОСОБА_1 продовжував навчання на денній формі навчання цього ж вузу і за цією ж спеціальністю (накази від 02.08.1983 № 1612, від 06.11.1985 № 2012, академічна довідка серії Р № 247955, реєстраційний № 22/127 від 16.11.1985). З 18.11.1986 по 30.06.1989 ОСОБА_1 навчався на денній формі навчання Київського інституту народного господарства ім. Д.С. Коротченка (зараз - Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана) за спеціальністю «Економіка праці» (накази від 18.11.1986 № 324-ст, від 30.06.1989 № 165-ст) ОСОБА_1 здобув кваліфікацію економіста та отримав диплом спеціаліста з відзнакою серії ЛВ № 429396, реєстраційний № 306 від 30.06.1989.

Дослідженням довідки Головного управління статистики у м. Києві від 31.01.2006 № 197, повідомлення Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва від 07.02.2006 б/н, свідоцтва серії НОМЕР_5 , витягу з ЄРС для ФОП станом на 07.06.2024 встановлено, що ОСОБА_1 з 08.08.2001 зареєстрований як фізична особа-підприємець, 19.02.2019 внесений запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП.

Листом від 21.03.2024 № 26658/6/26-15-24-01-03-08 Головне управління ДПС у м. Києві повідомило представника позивача про розгляд адвокатського запиту про надання копій документів, які підтверджують здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності за період з 08.08.2001 по 19.02.2019 та сплачені страхові внески. У лист вказано, що з даними інформаційних ресурсів ДПС України ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) зареєстрований як ФОП в ДПІ у Печерському районі Головного управління ДПС у м. Києві, дата державної реєстрації - 08.08.2001, державна реєстрація припинення підприємницької діяльності ФОП проведена - 19.02.2019, стан платника податків: 11 - припинено, але не знято з обліку. Повідомлено, що на виконання вимог пункту 70 «Плану заходів з проведення реорганізації ДПІ у районах Головного правління ДФС у м. Києві шляхом їх приєднання до Головного управління ДФС у м. Києві» документи, справа ФОП ОСОБА_1 не передавались, акт приймання-передавання відсутній, тому надання інформації щодо використання спеціального патенту, свідоцтва про сплату єдиного податку, патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян не можливо. Головне управління ДПС у м. Києві не має можливості надати інформацію щодо сплати єдиного податку з 08.08.2001 по 31.12.2018 по ОСОБА_1 . Відповідно до облікових даних інтегрованих карток платника податків інформаційно-комунікаційної системи контролюючого органу по платнику ОСОБА_1 відсутня сплата єдиного податку з 01.01.2019 по 19.02.2019. В інтегрованій картці платника ОСОБА_1 за кодом платежу 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність) за період з 01.10.2013 по 19.02.2019, сплата відсутня.

Дослідженням індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України (довідка форми ОК-5) встановлено, що в Реєстрі відсутні відомості про сплату страхових внесків за застраховану особу ОСОБА_1 до березня 2001 року, з квітня по серпень 2001 року, з квітня по травень 2010 року, з вересня 2014 року.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV, тут і надалі положення нормативно-правових актів наведені в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно із пунктом 2 статті 11 Закону № 1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту 5 статті 14 Закону № 1058-IV страхувальниками відповідно до цього Закону є застраховані особи, зазначені у пунктах 2, 3 і 13 статті 11 та частині першій статті 12 цього Закону.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 20 Закону № 1058-ІV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески (частина друга статті 20 Закону № 1058-ІV).

Відповідно до абзацу першого частини третьої статті 20 Закону № 1058-ІV обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Згідно з абзацом першим частини п`ятої статті 20 Закону № 1058-ІV страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (частина десята статті 20 Закону № 1058-ІV).

Згідно з абзацом першим частини дванадцятої статті 20 Закону № 1058-ІV страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Абзацом першим частини першої статті 21 Закону № 1058-IV визначено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з абзацом першим частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до абзацу першого частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно із абзацом першим частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років (абзаци другий, восьмий частини першої статті 26 Закону № 1058-IV).

Згідно із частиною четвертою статті 26 Закону № 1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до частини першої статті 44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Згідно з частиною третьою статті 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до абзаців першого та другого пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

Згідно з абзацом першим частини п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, осіб начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3-1 «Прикінцевих положень» Закону № 1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Згідно з пунктами «а» та «б» статті 3 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом:

особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, гіг-спеціалісти, які залучені резидентами Дія Сіті за гіг-контрактами відповідно до Закону України «Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні», - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України;

особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно із частиною третьою статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується також:

будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків (пункт «а»);

навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі (пункт «д»).

Статтею 62 Закону № 1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В період з 20 червня 1974 року по 17 серпня 1993 року порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях визначала Інструкція, затверджена постановою Держкомпраці від 20.06.1974 № 162 (Далі - Інструкція № 162), та яка втратила чинність у зв`язку із набранням чинності Інструкцією, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців.

Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з пунктом 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття па роботу.

У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дату народження, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Відповідно до пункту 2.3 Інструкції № 162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Абзацом першим пункту 2.15 Інструкції № 162 визначено, що студентам, учням, аспірантам та клінічним ординаторам, які мають трудові книжки, навчальний заклад (науковий заклад) вносить записи про час навчання у денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих та середніх спеціальних навчальних закладів, у партійних школах та школах профруху. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукового закладу) про зарахування на навчання та відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів клінічних ординаторів.

Згідно із пунктом 4.1 Інструкції № 162 при звільненні працівника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства чи спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства чи печаткою відділу кадрів.

Пунктом 1.1 Інструкції № 58 визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства (пункт 1.5 Інструкції № 58).

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції № 58 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Згідно з абзацами першим та третім пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до абзацу першого пункту 2.14 Інструкції № 58 у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства.

Пунктом 4.1 Інструкції № 58 визначено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Абзацами першим та другим пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до абзацу першого пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Абзацами другим, третім пункту 4 Порядку № 637 визначено, що періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22-1).

Згідно із абзацами першим, другим пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Заява про призначення, перерахунок пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі - вебпортал) або засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія) з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 року за № 991/27436.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку (пункт 1.7 розділу І Порядку № 22-1).

Відповідно до абзаців першого, другого, четвертого пункту 1.8 розділу І Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал або засобами Порталу Дія днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі або засобами Порталу Дія заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

Згідно із підпунктом 6 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення дострокової пенсії за віком, зокрема посвідчення учасника бойових дій.

Згідно з пунктом 4.1 розділу ІV Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Відповідно до абзацу чотирнадцятого пункту 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно із абзацами другим, третім, четвертим пункту 4.3 розділу ІV Порядку № 22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Згідно з пунктом 4.7 розділу IV Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.

Відповідно до абзацу першого пункту 4.10 розділу IV Порядку № 22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

З вищеописаних матеріалів справи судом встановлено, що позивач звернувся через вебпортал Пенсійного фонду України із заявою від 06 червня 2024 року про призначення дострокової пенсії за віком.

Для розгляду заяви позивача відповідно до пункту 4.2 Порядку № 22-1 за принципом екстериторіальності визначено ГУПФУ в Луганській області, рішенням якого від 14 червня 2024 року № 56 відмовлено позивачу в призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу.

З вищенаведених правових норм слідує, що позивач має право на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV за умови досягнення 55 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років.

За даними паспорта громадянина України позивач досяг 55 річного віку. На день звернення позивача із заявою про призначення пенсії його вік становив 60 років 7 місяців 24 дні. Тобто позивач досяг віку, необхідного для призначення пенсії відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV.

Що стосується наявності у позивача необхідного для призначення пенсії за віком страхового стажу, суд зазначає таке.

За розрахунком стажу для визначення права позивача на призначення пенсії за віком, здійсненим відповідачем, страховий стаж позивача складає 23 роки 10 місяців 19 днів.

При цьому, як слідує з рішення ГУПФУ в Луганській області від 14 червня 2024 року № 56, до страхового стажу позивача не зараховані: робота у відділенні «Север» з 15.02.1990 по 07.09.1990; робота в Акціонерному банку «ЛІКО» з 06.10.1995 по 14.02.2001; робота у ТОВ «Юридична фірма «ЮрАудит» з 20.02.2001 по 31.08.2001; робота у Державному інституті підготовки кадрів з 01.04.2010 по 31.05.2010; ведення підприємницької діяльності з 08.08.2001 по 31.08.2001 та з 01.09.2014 по 19.02.2019.

Щодо наведених ГУПФУ в Луганській області у рішенні від 14 червня 2024 року № 56 мотивів незарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи у відділенні «Север» з 15.02.1990 по 07.09.1990 та в Акціонерному банку «ЛІКО» з 06.10.1995 по 14.02.2001, суд зазначає таке.

Відповідачем у рішенні зазначено, що період роботи позивача у відділенні «Север» з 15.02.1990 по 07.09.1990 не підлягає зарахуванню до страхового стажу, оскільки наказ на прийняття на роботу від 12.05.1990 має велику різницю з датою прийняття на роботу, тому потребує уточнення довідкою; в Акціонерному банку «ЛІКО» з 06.10.1995 по 14.02.2001 - в заголовку при прийнятті на роботу відсутня назва підприємства та відсутні відомості в Реєстрі, тому потребує уточнення довідкою та перевірки.

З вище вказаних правових норм слідує, що страховий стаж особи за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01 січня 2004 року) обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV, - за даними трудової книжки, після впровадження системи персоніфікованого обліку (після 01 січня 2004 року) - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

При цьому, значення трудової книжки, як основного документа, що підтверджує пільговий стаж роботи, встановлено статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої, або необхідних записів у ній.

Як вже вище зазначено, дослідженням трудової книжки позивача від 16.12.1985 серії НОМЕР_1 встановлено, що у ній наявні записи про роботу позивача з 15.02.1990 (наказ від 12.05.1990 № 3) по 07.09.1990 (наказ від 07.09.1990 № 7) на посаді заступника директора з економічної частини відділення «Север» (записи №№ 8-9); з 06.10.1995 (наказ від 06.10.1995 № 10-ок) по 14.02.2001 (наказ від 14.02.2001 № 12-ок) - на посаді начальника валютного відділу АБ «ЛІКО» (записи №№ 15-16).

Також судом встановлено, що в порушення вимог пункту п.3 Інструкції № 162 запис про прийом позивача на роботу у відділення «Север» внесений до трудової книжки до видання відповідного наказу, а в записах про роботу позивача в АБ «ЛІКО» в порушення вимог пункту 2.14 Інструкції № 58 як заголовок не зазначено повне найменування підприємства.

Однак, суд враховує, що відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. Тому неправильне оформлення трудової книжки та неповнота деяких записів у ній, не може ставитись в провину власнику трудової книжки. Окремі недоліки та неточності, наявні в трудовій книжці позивача, не залежали та не залежать від його волевиявлення.

Верховним Судом у постанові від 06 лютого 2018 року в справі № 677/277/17 висловлено правову позицію, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Суд також ураховує, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року в справі № 754/14898/15-а.

У свою чергу, записи про роботу позивача у відділенні «Север» та АБ «ЛІКО» містять інформацію про факт його роботи, період зайнятості, посади.

Достовірність таких записів підтверджена підписами уповноважених осіб, якими їх внесено, скріпленими печатками підприємств.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що ГУПФУ в Луганській області безпідставно не враховано трудову книжку від 16.12.1985 серії НОМЕР_1 за документ, що підтверджує роботу позивача з 15.02.1990 по 07.09.1990 у відділенні «Север» та з 06.10.1995 по 14.02.2001 в Акціонерному банку «ЛІКО», та не зараховано вказані періоди до його страхового стажу.

Відповідно позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо наведених ГУПФУ в Луганській області у рішенні від 14 червня 2024 року № 56 мотивів незарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи у ТОВ «Юридична фірма «ЮрАудит» з 20.02.2001 по 31.08.2001 та у Державному інституті підготовки кадрів з 01.04.2010 по 31.05.2010, суд зазначає таке.

Відповідачем у рішенні зазначено, що вказані періоди роботи не підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача через відсутність в Реєстрі відомостей про суми нарахованої заробітної плати та інформації про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду.

З вище наведених положень статті 20 Закону № 1058-ІV слідує, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків покладено на страхувальника, та вказані внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника таких внесків.

Оскільки обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, яке здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи, а невиконання цього обов`язку страхувальником позбавляє працівника соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, суд вважає це неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

У свою чергу, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не може бути підставою для позбавлення працівника права на призначення чи перерахунок пенсії, оскільки працівник не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії працівникові періоду його роботи.

Зазначена позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеним у постановах від 24 травня 2018 року в справі № 490/12392/16-а , від 04 серпня 2018 року в справі № 482/434/17, від 01 листопада 2018 року в справі № 199/1852/15, від 17 липня 2019 в справі № 144/669/17.

Застосовуючи вказаний правовий висновок Верховного Суду до спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що спірний період роботи позивача у ТОВ «Юридична фірма «ЮрАудит» з 20.02.2001 по 31.08.2001 та у Державному інституті підготовки кадрів з 01.04.2010 по 31.05.2010 безпідставно не зарахований відповідачем до страхового стажу позивача, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується мотивів незарахування відповідачем до страхового стажу періодів підприємницької діяльності позивача з 08.08.2001 по 31.08.2001 (у зв`язку з недолученням документів про систему оподаткування, сплату страхових внесків до Пенсійного фонду та відсутністю звітності в Реєстрі) та з 01.09.2014 по 19.02.2019 (у зв`язку з відсутністю звітності про суми нарахованої заробітної плати та інформації про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду в Реєстрі), то суд зазначає таке.

З вищенаведених положень Закону № 1788-XII та Закону № 1058-IV слідує, що зарахування підприємницької діяльності до страхового стажу особи здійснюється за умови сплати страхових внесків.

Законодавець передбачив зарахування як до трудового, так і до страхового стажу фізичних осіб-підприємців періоди ведення ними підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, незалежно від сум сплачених ними страхових внесків (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

При цьому, Порядком № 637 та Порядком № 22-1 визначено, що за документ, який підтверджує ведення фізичною особою-підприємцем підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку, приймаються: до 01 січня 2004 року - свідоцтво про сплату єдиного податку або спеціальний торговий патент, або патент про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідка про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування; після 01 січня 2004 року - індивідуальними відомостями про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (довідка форми ОК-5).

На підтвердження здійснення позивачем підприємницької діяльності в матеріали справи надано: довідку Головного управління статистики у м. Києві від 31.01.2006 № 197, повідомлення Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва від 07.02.2006 б/н, свідоцтва серії НОМЕР_5 , витягу з ЄРС для ФОП станом на 07.06.2024, лист Головного управління ДПС у м. Києві від 21.03.2024 № 26658/6/26-15-24-01-03-08, дослідженням яких встановлено, що ОСОБА_1 в період з 08.08.2001 по 19.02.2019 був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Проте вказані документи не містять інформації, що позивач у спірному періоді перебував на спрощеній системі оподаткування та сплачував за себе страхові внески у складі єдиного податку.

Дослідженням індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України (довідка форми ОК-5) встановлено, що в Реєстрі відсутні відомості про сплату позивачем за себе страхових внесків у спірному періоді.

При цьому, позивачем разом із заявою про призначення пенсії та до суду не надано визначених законодавством торгового патенту, свідоцтва про сплату єдиного податку, патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку або довідки про сплату страхових внесків, а також доказів сплати ним страхових внесків у вказаних періодах (платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ тощо).

Вказана у листі Головного управління ДПС у м. Києві від 21.03.2024 № 26658/6/26-15-24-01-03-08 інформація не свідчить про наявність підстав для зарахування спірних періодів підприємницької діяльності позивача до його страхового стажу, а містить лише інформацію, що контролюючий орган не має можливості надати інформацію щодо сплати єдиного податку з 08.08.2001 по 31.12.2018 по ОСОБА_1 .

Твердження представника позивача, що відсутність даних про сплату страхових внесків (єдиного внеску) сама по собі не може бути підставою для не зарахування до страхового стаж періоду зайняття позивачем підприємницькою діяльністю, оскільки така інформація відсутня не з вини позивача, тобто у зв`язку з обставинами, що не залежали від його волі і на які він не міг вплинути, суд відхиляє як такі, що суперечать положенням статті 24 Закону № 1058-IV та підпункту 1 пункту 3-1 «Прикінцевих положень» Закону № 1058-IV.

Щодо посилань представника позивача на не надання відповідачем жодних доказів несплати позивачем страхових внесків у зв`язку з чим така обставина є невстановленою та не може слугувати підставою для незарахування періоду здійснення позивачем підприємницької діяльності до страхового стажу при призначенні пенсії, судом відхиляються як такі, що суперечать обставинам справи.

Так ГУПФУ в Луганській області в матеріали справи надано довідку форми ОК-5, згідно з якою в Реєстрі відсутні відомості про сплату позивачем страхових внесків під час здійснення підприємницької діяльності у спірному періоді.

У свою чергу, за положеннями чинного законодавства саме на позивача як страхувальника, який у спірному періоді був зобов`язаний належно виконувати свої обов`язки та сплачувати за себе страхові внески до Пенсійного фонду України, покладений обов`язок доведення суду виконання такого обов`язку.

Правовий висновок Верховний Суд, викладений у постанові від 11 жовтня 2023 року по справі № 340/1454/21, на який посилається представник позивача, судом не враховується, як нерелевантний до спірних правовідносин.

Підсумовуючи вищевикладене, за встановлених обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно не зараховано до страхового стажу позивача на підставі наданих ним документів періоди підприємницької діяльності з 08.08.2001 по 31.08.2001 та з 01.09.2014 по 19.02.2019, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Також судом встановлено, що ГУПФУ в Луганській області до страхового стажу позивача не зарахований період навчання на підготовчому відділенні Київського торгово-економічного інституту з 24.11.1982 по 02.08.1983, підтверджений довідкою Київського національного економічного університету імені Вадима Гетьмана від 19.03.2024 № 01/13-284. Проте мотивів такого незарахування оскаржуване рішення не містить.

Вимогу щодо зарахування періоду навчання на підготовчому відділенні до страхового стажу представник позивача обґрунтовує положеннями чинного на час навчання позивача законодавства, а саме: Положенням про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженим Постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 № 590, Постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР від 20.08.1969 № 681 «Про організацію підготовчих відділень при вищих навчальних закладах», Постановою ЦК КПУ та Ради Міністрів УРСР від 08.10.1969 № 573, Положенням про підготовче відділення при вищому навчальному закладі (затвердженим наказами Міністерства вищої та середньої освіти СРСР від 26.09.1969 № 712, від 17.05.1971 № 394, від 31.05.1974 № 468, від 14.07.1987 № 504).

Надаючи оцінку наведеним аргументам, суд виходить з такого.

Як вже зазначалось вище, відповідно до пункту «д» частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Статтею 53 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що студент (слухач) - особа, яка в установленому порядку зарахована до вищого навчального закладу і навчається з метою здобуття певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів.

Згідно з Положенням про організацію навчального процесу у вищих навчальних закладах, затвердженим наказом Міністерства освіти України від 02.06.1993 № 161, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23.11.1993 за № 173, студенту, який захистив дипломний проект (роботу), склав державні екзамени відповідно до вимог освітньо-професійної програми підготовки, рішенням державної комісії присвоюється відповідно освітній рівень (кваліфікація) та видається державний документ про освіту (кваліфікацію).

Із змісту наведених норм видно, що навчанням у вищому навчальному закладі є період з дня зарахування особи до вищого навчального закладу на денну, вечірню або заочну форму навчання до дня її відрахування у зв`язку із завершенням навчання та отриманням відповідного документа про вищу освіту державного зразка.

Згідно з Положенням про підготовче відділення при вищому навчальному закладі, підготовчі відділення, як і підготовчі курси, створюються для загальноосвітньої підготовки для вступу до вищого навчального закладу, навчання на яких дає право вступу до цих навчальних закладів без вступних іспитів.

Навчання на підготовчих відділеннях (курсах) є додатковою послугою навчального закладу, мета якої - підготовка до вступу до навчального закладу.

Оскільки після навчання на підготовчих відділеннях (курсах) особа не здобуває певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів, до стажу роботи зараховується лише період з дня зарахування студентом першого курсу вищого навчального закладу до закінчення чи відрахування.

Верховним Судом у постановах від 21 лютого 2020 року у справі № 456/2503/16-а, від 11 травня 2022 року у справі № 445/2374/16-а, від 09 квітня 2024 року у справі № 380/15284/22 висловлено правову позицію, що підготовчі курси (підготовчі відділення) при вищому навчальному закладі не є рівноцінними самим вищим навчальним закладам, перелік яких наведено в статті 25 Закону України «Про вищу освіту», а навчання на підготовчому відділенні (курсах) не є складовою навчання у вищому навчальному закладі, оскільки у випадку, якщо особа не вступить до останнього з будь-якої причини (відмова від вступу, нездача іспитів тощо), період навчання на підготовчих курсах (відділеннях) не можна вважати здобуттям вищої освіти.

За таких обставин, враховуючи сформовану Верховним Судом практику, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно не зараховано до страхового стажу позивача період його навчання на підготовчому відділенні Київського торгово-економічного інституту з 24.11.1982 по 02.08.1983, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Підсумовуючи все вище викладене, зважаючи, що відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу позивача періоди його роботи у відділенні «Север» з 15.02.1990 по 07.09.1990, в Акціонерному банку «ЛІКО» з 06.10.1995 по 14.02.2001, у ТОВ «Юридична фірма «ЮрАудит» з 20.02.2001 по 31.08.2001, у Державному інституті підготовки кадрів з 01.04.2010 по 31.05.2010, суд дійшов висновку, що рішення ГУПФУ в Луганській області від 14 червня 2024 року № 56 не відповідає критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Зважаючи, що підтверджений відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення страховий стаж позивача (23 роки 10 місяців 19 днів) з урахуванням спірних періодів роботи позивача, які безпідставно не зараховані відповідачем до його страхового стажу, сукупно складають більше 25 років, суд, як наслідок скасування рішення від 14 червня 2024 року № 56 про відмову в призначенні пенсії, керуючись повноваженнями, визначеними частинами другою та четвертою статті 245 КАС України, вважає за необхідне зобов`язати ГУПФУ в Луганській області призначити позивачу дострокову пенсію за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV із зарахуванням до страхового стажу позивача періодів його роботи з 15.02.1990 по 07.09.1990, з 06.10.1995 по 14.02.2001, з 20.02.2001 по 31.08.2001, з 01.04.2010 по 31.05.2010.

Саме такий спосіб захисту порушених прав позивача на думку суду є належним та ефективним.

Щодо дати призначення пенсії суд зазначає, що, оскільки позивач звернувся із заявою про призначення пенсії пізніше трьох місяців з дня досягнення ним пенсійного віку, то відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV має право на призначення пенсії з дня звернення за пенсією - з 06 червня 2024 року.

Щодо вимоги позивача покласти на ГУПФУ в Луганській області обов`язок проведення відповідних виплат, то в її задоволенні слід відмовити з огляду на положення абзацу першого пункту 4.10 розділу IV Порядку № 22-1, згідно з яким після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Оскільки ГУПФУ в Луганській області не є органом, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання позивача, а є органом, який засобами програмного забезпечення визначений за принципом екстериторіальності для розгляду заяви позивача про призначення пенсії, суд вважає, що відповідач зобов`язаний тільки призначити позивачу дострокову пенсію за віком (прийняти рішення про призначення пенсії).

Що стосується інших обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд вважає за необхідне зауважити, що у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» зазначено, що суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника. Виходячи з позиції цього суду, що висловлена в пункті 42 рішення «Бендерський проти України», судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

Вказані вимоги зобов`язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку вживати передбачені законом заходи з метою з`ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з`ясування об`єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, та в достатній мірі висвітлити мотиви прийняття конкретних рішень.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, за встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Чумака Романа Васильовича в інтересах ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (місцезнаходження: 93404, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Шевченка, будинок 9, код за ) про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 14 червня 2024 року № 56 про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 06 червня 2024 року із зарахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи з 15.02.1990 по 07.09.1990, з 06.10.1995 по 14.02.2001, з 20.02.2001 по 31.08.2001, з 01.04.2010 по 31.05.2010.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Пляшкова