Справа № 440/9435/24
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2024-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

28 серпня 2024 рокум. ПолтаваСправа № 440/9435/24

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Удовіченко С.О., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань про поновлення на посаді, визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань в якій просить:

1. Врахувати, що на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 ЗУ "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору за подання даного позову.

2. Не обмежувати доступ до суду та поновити строк на звернення до суду з даним позовом. Причини пропуску визнати поважними.

3. Ухвалити рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді державної служби в Департаменті з питань виконання кримінальних покарань, шляхом визнання протиправним та скасування наказу Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України від 18.03.2020 № 149/ОС-20 Про звільнення.

4. Розглянути справу в порядку загального позовного провадження.

5. Витребувати в Департаменті з питань виконання кримінальних покарань оригінал наказу Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України від 18.03.2020 № 149/ОС Про звільнення та оригінали наказів Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України стосовно переведення державних службовців Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань.

6. Звернути увагу що у зв`язку із звільненням ОСОБА_1 Департамент з питань виконання кримінальних покарань не повністю виконав рішення у справі № 640/8379/20 і виплатив ОСОБА_1 заробітну плату не за увесь період навчання у Національній академії державного управління при Президентові України, і тому суд повинен поновити ОСОБА_1 на роботі в Департаменті з питань виконання кримінальних покарань, щоб було повністю виконане рішення у справі № 640/8379/20. Без задоволення даного позову не може бути повністю виконане рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.09.2020 у справі № 640/8379/20, яке набрало законної сили, і не може бути вирішена справа № 640/12615/19.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями, справа № 440/9435/24 розподілена 07.08.2024 судді Удовіченку С.О.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.08.2024 визнано неповажними підстави, вказані позивачем у позовній заяві про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду. Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань про поновлення на посаді, визнання протиправним та скасування наказу залишено без руху. Позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Недоліки необхідно усунути шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду: заяви із зазначенням інших підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів на їх підтвердження.

Згідно Довідки Полтавського окружного адміністративного суду про доставку електронного листа, ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 12.08.2024 про залишення позовної заяви без руху доставлена до електронного кабінету ОСОБА_1 12.08.2024 об 21:55.

14.08.2024 до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 (вх. № 47630/24 від 14.08.2024) про відвід судді.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.08.2024 для вирішення питання про відвід судді Удовіченка Сергія Олександровича заяву ОСОБА_1 про відвід судді у справі № 440/9435/24 передано для визначення судді у порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду (суддя Бойко С.С.) від 15.08.2024 заяву ОСОБА_1 від 14.08.2024 про відвід судді Удовіченка С.О. у справі №440/9435/24 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань про поновлення на посаді, визнання протиправним та скасування наказу - залишено без задоволення. Справу передано судді Удовіченку С.О. для продовження вирішення питання щодо розгляду.

14.08.2024 до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 (вх.№47713/24 від 14.08.2024) про виправлення описки у судовому рішенні у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань про поновлення на посаді, визнання протиправним та скасування наказу.

14.08.2024 до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 (вх. № 49870/24 від 14.08.2024) про допущені описки у заяві від 14.08.2024 про виправлення описки у судовому рішенні.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22.08.2024 заяву ОСОБА_1 від 14.08.2024 (вх. № 47713/24 від 14.08.2024) про виправлення описки у судовому рішенні у справі №440/9435/24 з урахуванням заяви ОСОБА_1 від 14.08.2024 (вх. № 49870/24 від 14.08.2024) про допущені описки у заяві від 14.08.2024 про виправлення описки у судовому рішенні задоволено частково. Виправлено описки в описовій частині ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 12.08.2024 про залишення позовної заяви без руху, а саме зазначено "COVID-19" замість "00710-19" та "SARS-CoV-2" замість "ЗАКЗ-СоУ-2". В решті заяву залишено без задоволення.

26.08.2024 ОСОБА_1 до суду подано заяву (вх. № 50162/24) про відвід судді Удовіченка С.О.

Ухвалою суду (у складі судді Удовіченка С.О.) від 27.08.2024 для вирішення питання про відвід судді Удовіченка Сергія Олександровича заяву ОСОБА_1 про відвід судді у справі № 440/9435/24 передано для визначення судді у порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду (суддя Ясиновський І.Г.) від 27.08.2024 заяву ОСОБА_1 від 26.08.2024 (вх. № 50162/24) про відвід судді Удовіченка С.О. у справі №440/9435/24 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань про поновлення на посаді, визнання протиправним та скасування наказу - залишено без задоволення.

У свою чергу, 22.08.2024 до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 (вх. № 49718/24 від 23.08.2024) про усунення недоліків.

У заяві ОСОБА_1 зазначила, що 12.08.2024 21:25 ухвала Полтавського окружного адміністративного суду про залишення позовної заяви без руху надійшла у Електронний кабінет ЄСІТС.

ОСОБА_1 у заяві вказує, що під час вирішення питання відкриття провадження не досліджено доводів позовної заяви на підставі яких строк повинен бути поновлений, а саме:

Не досліджено, що на час оформлення оскаржуваного наказу позивач була слухачкою Національної академії державного управління при Президентові України, а не провідним спеціалістом державної служби, якого згідно оскаржуваного наказу звільнили. Доказом цьому є наказ Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України від 16.09.2019 №125/ОС-19 Про навчання ОСОБА_1 , копія якого додана до позову, та копія архівної довідки Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 15.08.2024 № 010-17/809: Видана ОСОБА_1 в тому, що вона дійсно 01.09.2019 була зарахована слухачкою денної форми навчання Національної академії державного управління при Президентові України за спеціальністю Публічне управління та адміністрування галузь знань Публічне управління та адміністрування за державним замовленням (наказ академії № 410-ос від 30.07.2019).

В грудні 2020 р. ОСОБА_1 закінчила повний теоретичний і практичний курс денної форми навчання Національної академії державного управління при Президентові України за спеціальністю 281 - Публічне управління та адміністрування, присвоєно освітній ступінь магістра та отримала диплом магістра відповідного зразка. З 31.12.2020 була відрахована зі складу слухачів Національної академії державного управління при Президентові України у зв`язку із закінченням навчання (наказ академії № 918-ос від 22.12.2020 § 2).

Студентам денної форми навчання Національної академії державного управління при Президентові України, які закінчили навчання за державним замовленням, була надана відпустка на 30 (тридцять) календарних днів та виплачена місячна стипендія за рахунок стипендіального фонду (наказ академії № 918-ос від 22.12.2020 § 3).

Отже, неможливо визначити початок відліку розумного строку для оскарження оскаржуваного наказу:

1) чи потрібно рахувати з дати оформлення оскаржуваного наказу - 18.03.2020, коли була слухачкою НАДУ при Президентові України, а звільнявся провідний спеціаліст державної служби,

2) чи потрібно обраховувати з 31.12.2020, коли у зв`язку із закінченням навчання була відрахована із слухачів НАДУ при Президентові України,

3) чи з 31.01.2021, коли закінчилася відпустка у зв`язку із закінченням навчання,

4) чи потрібно обраховувати із 02.05.2022, коли Шостий апеляційний адміністративний суд розглянув вчасно подані зауваження на протокол судового судового засідання у строк, який у 28,8 разів перевищує, передбачений КАС України,

5) чи потрібно обраховувати з 23.09.2022, коли не будучи слухачкою НАДУ при Президентові України, після приїзду з ФРН, куди евакуювалася на початку війни, Департамент з питань виконання кримінальних покарань видав трудову книжку на прохідній Департаменту з питань виконання кримінальних покарань з дозволу начальника Відділу юридичного забезпечення Авілової Т.К.,

6) чи потрібно обраховувати з 03.08.2024, коли на порталі prokadry.com.ua за посиланням: https://prokadry.com.ua/article/3707-qqq-17-m5-lkvdatsya-pdprimstvazvlnennya- pratsvnikv ознайомилася із інтернет-статтею юриста і члена Експертної ради "Експертус Кадри" Віктора Кирпенка "Ліквідація підприємства: звільнення працівників", у якій було зазначено про таке поняття як "удавана" ліквідація і дізналася про порушення прав удаваною ліквідацією Адміністрації ДКВС України.

Не досліджено постанову Верховного Суду від 29.08.2022 по справі № 500/1912/22 (№ у ЄДРСР - 106545406), яку подала як доказ необхідності поновлення строку для звернення до суду. Верховний Суд зазначив: "Протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод".

Не досліджено зазначення у позовній заяві, що 04.11.2019 року Хорольський районний суд Полтавської області по справі 548/1869/19 не мав наміру обмежити позивачу доступ до суду і через правову необізнаність позивача поновив пропущений на 11,5 років строк для подання позивачем заяви про прийняття спадщини (№ у ЄДРСР - 85374254), а по справі № 548/2407/18 Хорольський районний суд Полтавської області поновив цей строк, який був пропущений більше, ніж на 13 років (№ у ЄДРСР - 79237545).

Не досліджено зазначення у позовній заяві, що поліція саботувала розгляд кримінальних проваджень.

Не досліджено дати отримання трудової книжки, що це було 23.09.2022 під час повномасштабної війни.

Не досліджено, що 03.08.2024 на порталі prokadry.com.ua за посиланням: https://prokadry.com.ua/article/3707-qqq-17-m5-lkvdatsya-pdprimstva-zvlnennyapratsvnikv ознайомилася із інтернет-статтею юриста і члена Експертної ради "Експертус Кадри" Віктора Кирпенка "Ліквідація підприємства: звільнення працівників", у якій було зазначено про таке поняття як "удавана" ліквідація та що з метою захисту працівників від звільнення під час такої "удаваної" ліквідації, законодавець ввів у КЗпП термін "повна ліквідація".

Не досліджено обставину, що на підставі статті 47 КЗпП України фактично звільнена з посади провідного спеціаліста державної служби 23.09.2022, коли правонаступником Адміністрації ДКВС України - Департаментом з питань виконання кримінальних покарань видана трудова книжка.

Не досліджено роздруківку із ЄДРСР, поданої, про те, що рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.09.2021 по справі № 640/8319/20 не набрало законної сили.

26.08.2024 до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про доповнення до заяви від 22.08.2024 (вх. № 49940/24 від 26.08.2024) про усунення недоліків в яких зазначила, що не мала фізичної можливості звернутися із даним позовом через зайнятість в інших справах та просила під час розгляду питання поновлення строку на звернення до суду з даним позовом дослідити всі документи, які були додані до позовної заяви, заяви про усунення недоліків та доповнень до заяви про усунення недоліків.

Вирішуючи питання про поважність причин пропуску строку звернення до суду у справі 440/9435/24 та оцінюючи доводи ОСОБА_1 зазначені у заявах про усунення недоліків, суд приходить до наступних висновків.

За змістом частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У свою чергу частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Однією з підстав для поновлення строку може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Реалізувати своє право на захист у порядку адміністративного судочинства, потрібно вчасно, а поновити пропущений строк суд може, якщо для цього є поважні та об`єктивні причини.

Процесуальні строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

При цьому, іншого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, строк, передбачений частиною другою статті 122 КАС України, є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Частиною першою статті 121 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У постанові Верховного Суду від 29.09.2022 у справі № 500/1912/22 колегія суддів зазначила, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду аналізуючи застосування правового інституту строків звернення до адміністративного суду у постанові від 20.11.2019 у справі № 9901/405/19 вказала, що закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин пропуску такого строку. Вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки. Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Таким чином, КАС України передбачає можливість поновлення пропущеного процесуального строку лише у разі його пропуску з поважних причин. Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини які зумовили такі причини є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Подібні висновки виклав Верховний Суд у постанові від 10.01.2024 у справі №420/1782/23, де вказав, що при вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущений; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем оскаржується наказ Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України від 18.03.2020 № 149/ОС-20 "Про звільнення" та як наслідок поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді державної служби в Департаменті з питань виконання кримінальних покарань.

Однак ОСОБА_1 звернулася до суду лише 07.08.2024, тобто більш ніж через 4 роки після звільнення.

Стосовно доводів позивача відносно того з якого часу необхідно обраховувати початок строку для оскарження наказу, а саме чи потрібно рахувати з дати оформлення оскаржуваного наказу - 18.03.2020, коли була слухачкою НАДУ при Президентові України, а звільнявся провідний спеціаліст державної служби, чи потрібно обраховувати з 31.12.2020, коли у зв`язку із закінченням навчання була відрахована із слухачів НАДУ при Президентові України, чи з 31.01.2021, коли закінчилася відпустка у зв`язку із закінченням навчання, чи потрібно обраховувати із 02.05.2022, коли Шостий апеляційний адміністративний суд розглянув вчасно подані зауваження на протокол судового судового засідання у строк, який у 28,8 разів перевищує, передбачений КАС України, чи потрібно обраховувати з 23.09.2022, коли не будучи слухачкою НАДУ при Президентові України, після приїзду з ФРН, куди евакуювалася на початку війни, Департамент з питань виконання кримінальних покарань видав трудову книжку на прохідній Департаменту з питань виконання кримінальних покарань з дозволу начальника Відділу юридичного забезпечення Авілової Т.К., чи потрібно обраховувати з 03.08.2024, коли на порталі prokadry.com.ua за посиланням: https://prokadry.com.ua/article/3707-qqq-17-m5-lkvdatsya-pdprimstvazvlnennya- pratsvnikv ознайомилася із інтернет-статтею юриста і члена Експертної ради "Експертус Кадри" Віктора Кирпенка "Ліквідація підприємства: звільнення працівників", у якій було зазначено про таке поняття як "удавана" ліквідація і дізналася про порушення прав удаваною ліквідацією Адміністрації ДКВС України.

З даного приводу суд зазначає, що розумні строки в адміністративному судочинстві це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.12.2022 у справі № 990/102/22.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на звернення з позовом, тобто, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порівняльний аналіз термінів "дізнався" та "повинен дізнатися" дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

При визначенні початку строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Вищевказані правові висновки відображені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.02.2021 при розгляді справи № 9901/141/20.

Верховний Суд в постанові від 11.11.2021 у справі №260/611/21 зазначив, що "... реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою. При цьому, отримання позивачем листа відповідача від 10 грудня 2020 №1723/02-12 у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку".

Позивачем до позовної заяви долучено супровідний лист Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України від 10.02.2020 № 5/1-1034/гр до якого додано попередження про припинення державної служби та звільнення із займаної посади у зв`язку з ліквідацією Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до постанови КМУ від 24.01.2020 № 20 "Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції".

За приписами частини третьої статті 87 Закону України "Про державну службу" суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 11 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

З урахуванням цих обставин ОСОБА_1 мала високу вірогідність і повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів при звільненні у березні 2020 року.

Більш того, після закінчення в грудні 2020 року повного теоретичного і практичного курсу денної форми навчання Національної академії державного управління при Президентові України та завершення у січні 2021 відпустки, ОСОБА_1 не могла не знати про своє звільнення не виконуючи трудових обов`язків та не отримуючи заробітної плати.

При цьому, як зазначено судом вище реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.

Крім того, ОСОБА_1 у своїй же заяві зазначає, що трудову книжку отримала 23.09.2022

У рядку № 5 даної трудової книжки наявний запис від 18.03.2020 про звільнення з посади у зв`язку з ліквідацією Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до пункту 11 частини першої статті Закону України "Про державну службу" з припиненням державної служби, згідно наказу № 149/ос-20 від 18.03.2020.

Стосовно посилань ОСОБА_1 на те, що остання 03.08.2024 ознайомилась на порталі prokadry.com.ua за посиланням: https://prokadry.com.ua/article/3707-qqq-17-m5-lkvdatsya-pdprimstva-zvlnennyapratsvnikv із інтернет-статтею юриста і члена Експертної ради "Експертус Кадри" Віктора Кирпенка "Ліквідація підприємства: звільнення працівників", у якій було зазначено про таке поняття як "удавана" ліквідація та що з метою захисту працівників від звільнення під час такої "удаваної" ліквідації, законодавець ввів у КЗпП термін "повна ліквідація", суд зазначає, що ознайомлення з даною інформацією не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права.

Відносно посилань ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 29.08.2022 по справі № 500/1912/22, як на безумовну підставу для поновлення строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Щодо питання поновлення строку звернення до суду у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, то вказане питання було предметом дослідження Верховним Судом, зокрема у постановах від 04.04.2023 у справі № 140/1487/22, від 23.01.2023 у справі № 496/4633/18, від 23.12.2022 у справі № 760/5369/19, від 29.09.2022 у справі № 500/1912/22, від 02.06.2022 у справі у №757/30991/18-а.

Так, у вищевказаних постановах Верховний Суд зауважив, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" (далі Закон № 389-VIII) воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Частинами першою та четвертою статті 26 Закону № 389-VIII встановлено, що правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

У період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, судів, органів прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, розвідувальних органів та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність (частина перша статті 10 Закону № 389-VIII).

Полтавський окружний адміністративний суд не припиняв роботи у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, безперервно здійснював своє діяльність, забезпечував усім особам, у тому числі й позивачу, можливість реалізації права на судовий захист. В умовах воєнного стану доступ до суду є безперешкодним та безперервним у межах режиму роботи суду.

Крім того, як зазначила ОСОБА_1 в позовній заяві з ФРН остання повернулася 22.09.2022.

Більш того, наказ Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України від 18.03.2020 № 149/ОС-20 Про звільнення винесено до введення в Україні воєнного стану.

Стосовно посилань позивача на рішення Хорольського районного суду Полтавської області, суд зазначає, що за приписами частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відносно тверджень, що рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.09.2021 по справі № 640/8319/20 не набрало законної сили, суд зазначає, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2021 по справі № 640/8319/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.09.2021 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань про поновлення на роботі залишено без задоволення (https://reestr.court.gov.ua/Review/101693192).

При цьому, ухвалою Верховного Суду від 24.01.2022 по справі № 640/8319/20 касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 вересня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2021 у справі № 640/8319/20 повернуто особі, яка її подала (https://reestr.court.gov.ua/Review/103033496).

Вищевказане спростовує доводи позивача, що рішення по справі № 640/8319/20 не набрало законної сили та те, що про останнє не було відомо.

Крім того, розгляд справи № 640/8319/20 не перешкоджав ОСОБА_1 оскаржити у встановлений Кодексом адміністративного судочинства України строк наказ від 18.03.2020 № 149/ОС "Про звільнення".

Як зазначено у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2021 по справі № 640/8319/20 "... наказ Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України від 18.03.2020 №149ЮС-20, позивачкою не оскаржено.

Поряд з викладеним, апелянт стверджує про наявність підстав для поновлення на роботі, посилаючись, зокрема, на наказ від 16.09.2019 №125/ОС-19 «Про навчання ОСОБА_1 », який не стосується правовідносин щодо звільнення та поновлення останньої".

Таким чином про оскаржуваний наказ позивачу було достименно відомо ще при розгляді справи 640/8319/20.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Згідно із частиною третьою статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень" суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Отже, суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Стосовно інших доводів позивача, суд зазначає, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист, для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Однак, вказані позивачем обставини не можуть визнаватися поважними, які є об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, які не дозволяли вчасно реалізувати право на судовий захист, для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.07.2018 у справі № 521/21851/16-а, від 04.03.2020 року у справі №2040/5999/18.

Право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі, гарантує й стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка ратифікована Україною відповідним Законом від 17.07.1997 №475/97-ВР.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

У пункті 36 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Європейський суд) від 04.12.1995 у справі "Белле проти Франції" (Bellet v. France) ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

В той же час, у своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. У цьому відношенні Високі Договірні Сторони користуються певними межами свободи розсуду, хоча остаточне рішення про те, чи було дотримано вимог Конвенції, має виносити Суд. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права. Крім того, обмеження суперечитиме пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не ставить законної мети і якщо не забезпечено відповідного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою (див. рішення у справі «Вайт і Кеннеді проти Німеччини» [GC], №26083/94, ECHR 1999-I, пункт 59; рішення у справі "Т. Р. та К. М. проти Сполученого Королівства" [GC], №28945/95, пункт 98, ECHR 2001; рішення у справі "Z. та інші проти Сполученого Королівства" [GC], №29392/95, пункт 93, ECHR 2001, рішення від 12 липня 2001 року у справі за заявою №42527/98 «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини» (CASE OF PRINCE HANS-ADAM II OF LIECHTENSTEIN v. GERMANY), пункт 44).

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду. Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання іншого, не менш важливого принципу - верховенства права, а точніше, одного з його елементів - принципу правової визначеності.

Проте, позивачем будь-яких об`єктивних обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку звернення до суду, не зазначено та відповідно належних та допустимих доказів не надано.

Оцінюючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позивачем не наведено достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод для звернення до суду протягом встановленого законом строку, а наведені позивачем у заяві обставини носять суб`єктивний характер та отже не є достатніми для висновку про наявність підстав для поновлення строку звернення до суду, тому підстави для поновлення строку не є поважними тому заява про поновлення строку звернення до суду не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Також пунктом 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків (частина п`ята статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною другою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Враховуючи наведене, позовна заява підлягає поверненню позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 169 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання причин пропуску строку звернення до суду та поновлення строку звернення до суду відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань про поновлення на посаді, визнання протиправним та скасування наказу повернути особі, яка її подала, а саме - позивачу.

Копію ухвали направити особі, яка її подала, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення судового рішення шляхом подання апеляційної скарги в порядку, визначеному частиною восьмою статті 18, частинами сьомою-восьмою статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Удовіченко