Справа № 320/26195/23
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2024-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2024 року м.Київ № 320/26195/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Головенко О.Д., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛАМ Україна» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ОЛАМ Україна» з позовом до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.07.2023 № 1363/ж10/31-00-04-02-01 та № 1189/ж10/31-00-04-02-01.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.08.2023 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зауважував про відсутність порушення ним вимог податкового законодавства, оскільки договірні відносини щодо поставки товару та надання послуг між ним та контрагентами - ТОВ «Міжрегіональна аграрна база», ПСП «Асольд - агро» мали реальний характер, товар поставлено, а послуги надані та оплачені.

Зазначає, що вказані факти підтверджуються документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку та податковій звітності. Позивач звертав увагу також на те, що відповідачем не було надано жодного належного доказу на підтвердження фіктивності (безтоварності) договорів, укладених між ним та контрагентами - ТОВ «Міжрегіональна аграрна база», ПСП «Аскольд - агро» у періоді, що перевірявся, а тому твердження податкового органу про безпідставне завищення ТОВ "ОЛАМ УКРАЇНА" суми податкового кредиту та, як наслідок, заниження зобов`язань зі сплати податку на додану вартість, є необґрунтованими.

Крім того, при укладенні та виконанні договорів з контрагентами позивач діяв добросовісно, відповідно до ділової мети підприємницької діяльності та не був обізнаний про будь-які можливі правопорушення зі сторони контрагентів, а тому не повинен нести негативні наслідки за недотримання податкової дисципліни іншими платниками податків.

Отже, на думку позивача, рішення податкового органу є незаконними, оскільки при їх прийнятті відповідачем невірно встановлено факти та застосовано норми закону.

Позивач стверджує про незаконність перевірки з огляду на те, що у наказі на проведення перевірки наказано провести перевірку з питання декларування заявленого до відшкодування з бюджету ПДВ по декларації за березень 2023 року, а тому відповідач мав перевірити лише виключно наявність зареєстрованих податкових накладних, а не досліджувати інші первинно-господарські документи.

Також наполягає на перевищенні відповідачем повноважень при проведені перевірки, оскільки вважає, що перевірка мала проводитися виключно ГУ ДПС у м. Києві, а не Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, у відзиві на позовну заяву зазначив, що посадові особи контролюючого органу при проведенні перевірки та оформленні її результатів діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Звертав увагу суду, що у ході перевірки позивача було виявлено завищення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 1 120 291,00 грн, а тому у бюджетному відшкодуванні було відмовлено шляхом прийняття податкових повідомлень - рішень.

Вказує, що позивачем не надано до перевірки документи, які підтверджують походження товару, отриманого від ТОВ «Міжрегіональна аграрна база», а також встановлено не відповість реквізитів податкової накладної, виписаної по взаємовідносинам з ПСП «Аскольд - агро», що підтверджує доводи податкового органу про нереальність господарських операцій.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані сторонами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ОЛАМ УКРАЇНА» () зареєстровано 17.11.2005 № 0014756 Печерською районною державною адміністрацією Київської області, має статус юридичної особи та являється платником податку на додану вартість з 01.12.2005.

До основних видів діяльності позивача входить: основний (код КВЕД 46.21) оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; (код КВЕД 46.33) оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами; (код КВЕД 46.37) оптова торгівля кавою, чаєм, какао та прянощами; (код КВЕД 46.75) оптова торгівля хімічними продуктами; (код КВЕД 52.29) інша допоміжна діяльність у сфері транспорту.

На підставі направлень від 07.06.2023 № 522/ж3, від 29.05.2023 № 484/ж3 та наказу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 17.05.2023 № 198/ж1 керуючись п.п. 19-1.1 п. 19-1.1 ст. 19-1 , п.п. 20.1.4. п. 20.1. ст. 20, п.п. п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82, п.п. 69. 2 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України (далі - ПК України) проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ОЛАМ УКРАЇНА» щодо питання законності декларування від`ємного значення, в тому числі бюджетного відшкодування з бюджету податку на додану вартість, яке ставить більше 100 тис. грн по декларації з додатку на додану вартість за березень 2023 року (вх. від 20.04.2023) з урахуванням періодів декларування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків.

За результатами проведеної перевірки податковим органом складено акт від 19.06.2023 № 1293/ж5/31-00-04-02-01/33832039 про результати документальної позапланової виїзної перевірки.

Як вбачається з даного акту перевірки, Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків встановлено порушення п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, 198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200, п. 201.1 ст. 201 ПК України, в результаті чого завищено податковий кредит по декларації з податку на додану вартість за березень 2023 року у сумі 1 120 291,00 грн завищеного від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду (показник рядка 19 декларації), що призвело до завищення суми заявленої до відшкодуванню з бюджету на суму ПДВ 100 988,02 грн.

На підставі акту перевірки податковим органом прийняті спірні податкові повідомлення рішення від 10.07.2023 № 1363/ж10/31-00-04-02-01, яким зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного податкового періоду на 1 019 303,00 грн та № 1189/ж10/31-00-04-02-01, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у сумі 100 988,02 грн, а також застосовано штрафні санкції в розмірі 50 494,01 грн.

Не погоджуючись за вказаними податковими повідомленням рішеннями позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між учасниками справи, суд виходив з такого.

ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Податок на додану вартість належить до загальнодержавних податків (п.п. 9.1.3 п. 9.1 ст. 9 ПК України).

Відповідно до п.п. 14.1.8 п. 14.1 ст. 14 ПК України бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Під витратами відповідно до п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України розуміється сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк); п. п. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V ПК України (п.п. 14.1.178 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V ПК України (п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Відповідно до п.п. 19-1.1.1 п. 19-1.1 ст. 19-1 ПК України контролюючі органи, зокрема, здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.

Глава 8 розділу ІІ ПК України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення.

Так, за змістом норм п. 75.1 ст. 75 зазначеного ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом. Зокрема, відповідно до п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 ПК України, - якщо платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Водночас п. 200.11 ст. 200 ПК України передбачено, що контролюючий орган має право протягом 60 календарних днів, що настають за граничним строком подання податкової декларації, а в разі якщо така податкова декларація надана після закінчення граничного строку - за днем її фактичного подання, провести документальну перевірку платника податку у порядку, передбаченому п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 цього Кодексу.

Рішення про проведення документальної перевірки має бути прийнято не пізніше закінчення граничного строку проведення камеральної перевірки.

Правовий аналіз наведених вище норм ст. 78 і 200 ПК України дає підстави для висновку, про наявність у контролюючого органу за описаних обставин двох випадків для проведення документальної позапланової перевірки: перший у випадку подання декларації, в якій заявлено до відшкодування з бюджету суми податку на додану вартість; другий при поданні декларації з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень. При цьому у першому випадку позапланова перевірка проводиться за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V ПК України.

Аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 19.02.2021 у справі № 821/1235/17, від 21.07.2021 у справі №420/2382/20.

Як убачається з акту документальної позапланової перевірки відповідача, перевірка проведена на підставі п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 ПК України. Предметом дослідження в ході здійснення зазначених перевірок були податкові декларації позивача, в яких останнім окрім заявлених до відшкодування з бюджету сум податку на додану вартість також й були задекларовані показники від`ємного значення з цього податку в розмір більше 100 тис. грн.

У контексті наведеного суд враховує правову позицію Верховного Суду сформовану ним з питання застосування норм п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 ПК України у подібних правовідносинах (постанова від 24.01.2023 у справі № 640/6754/21).

Так, проаналізувавши приписи п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78, п.п. 200.1 і 200.4 ст. 200 ПК України, п.п. 2 п. 5 розд. V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21, у сукупності суд касаційної інстанції сформулював висновок про те, що податок на додану вартість підлягає або сплаті до бюджету, або бюджетному відшкодуванню в залежності від того, яке значення має різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду: позитивне чи від`ємне. Наслідком накопичення за результатами звітного (податкового) періоду податкового кредиту в більшому розмірі, ніж податкових зобов`язань з податку на додану вартість, є виникнення від`ємного значення з цього податку, яке в подальшому призводить до виникнення права на бюджетне відшкодування ПДВ.

Для висновку про правомірність декларування платником податків від`ємного значення ПДВ податковий орган в межах проведення документальної позапланової перевірки, призначеної на підставі п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 ПК України, перевіряє правильність декларування платником податків як податкового зобов`язання з ПДВ, так і податкового кредиту з цього податку за звітний (податковий) період. Податковий орган при проведенні такої перевірки не обмежений розміром від`ємного значення ПДВ, який задекларовано у податковій декларації, оскільки повинен пересвідчитись у правильності визначення платником податків від`ємного значення різниці між сумами податкового зобов`язання та податкового кредиту. Протилежний підхід суперечитиме поняттю від`ємне значення ПДВ у розумінні норм ПК України та нівелюватиме мету проведення перевірки на підставі п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 ПК України, яка носить превентивний характер, що полягає у запобіганні безпідставному декларуванню від`ємного значення ПДВ.

В силу припису ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, виходячи зі встановлених судом обставин та враховуючи сформульовану Верховним Судом правову позицію з питання застосування положень п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 ПК України у подібних спірних правовідносинах, суд вважає, що відповідачем не було допущено перевищення законодавчо визначених повноважень при проведенні документальних позапланових виїзних перевірок.

За наслідками проведення перевірки та складення акту Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків як контролюючими органом було прийнято податкові повідомлення-рішення від 10.07.2023 № 1363/ж10/31-00-04-02-01 та № 1189/ж10/31-00-04-02-01.

У контексті наведеного суд зазначає, що в розумінні п.п. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 ПК України контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, - яким є Державна податкова служба України, а також його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених п.п. 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Згідно із п. 58.1 ст. 58 ПК України контролюючі органи уповноваженні надсилати (вручати) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до ст. 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт, в тому числі завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу.

Відповідно до п. 7 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 227, ДПС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи. ДПС та її територіальні органи є контролюючими органами (податковими органами, органами стягнення).

В той же час за змістом затвердженого наказом Державної податкової служби України від 12.11.2020 № 643 Положення про Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, визначено, що назване Міжрегіональне управління є територіальним органом, утвореним на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України. Міжрегіональне управління забезпечує реалізацію повноважень ДПС у взаємовідносинах з великими та іншими платниками, які перебувають на обліку в цьому управлінні, і здійснює їх податкове супроводження. Міжрегіональне управління є правонаступником майна, прав та обов`язків Офісу великих платників податків ДПС () у відповідних сферах діяльності.

А тому, на думку суду, оскільки ТОВ ОЛАМА УКРАЇНА перебуває на податковому обліку саме в ЦМУ ДПС, суд вважає безпідставними аргументи позивача про відсутність у відповідача повноважень як таких на прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень.

Щодо посилань позивача на те, що оскаржувані повідомлення-рішення не містять виклад порушень, встановлених в ході перевірки, суд дослідивши та проаналізувавши їх зміст встановив, що останні містять всі необхідні для такої форми податкових повідомлень-рішень реквізити, передбачені нормами п.п. 58.1.2 п. 58.1 ст. 58 ПК України та Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платника податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 № 1204.

Щодо встановлених у ході перевірки позивачем порушень, судом встановлено, що відповідачем ставляться під сумнів господарські відносини між позивачем із його контрагентами по ланцюгу постачання, а також на думку відповідача реквізити податкової накладної, що виписана одним з контрагентів не відповідає встановленим вимогам, то суд зазначає таке.

Згідно з п. 185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст. 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст. 186 цього Кодексу; ввезення товарів на митну територію України; вивезення товарів за межі митної території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 187.1 ст. 187 ПК України визначено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

придбання або виготовлення товарів та послуг;

придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Також п. 198.2 ст. 198 ПК України визначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з п. 187.8 ст. 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об`єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до п. 187.9 ст. 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.

Пунктом 198.5 ст. 198 ПК України визначено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п. 189.1 ст. 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 01.07.2015, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до ст. 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених п.п. 196.1.7 п. 196.1 ст. 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до ст. 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених п.п. 197.1.28 п. 197.1 ст. 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 ст. 197 цього Кодексу);

в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених п. 189.9 ст. 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:

придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;

придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Згідно п. 201.1 ст. 200 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити:

порядковий номер податкової накладної; дата складання податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг; платники податків, крім випадків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду; індивідуальний податковий номер.

Також п. 201.4 ст. 200 ПК України визначено, що платники податку в разі здійснення постачання товарів/послуг протягом періоду, за який складається така податкова накладна, постачання яких має безперервний або ритмічний характер:

покупцям - платникам податку - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведені податкові накладні на кожного платника податку, з яким постачання мають такий характер протягом періоду, за який складається така податкова накладна, з урахуванням усього обсягу постачання товарів/послуг відповідному платнику протягом такого місяця;

покупцям - особам, не зареєстрованим платниками податку, - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням всього обсягу постачання товарів/послуг таким покупцям, з якими постачання мають такий характер, протягом такого місяця.

У разі якщо станом на дату складення зазначених податкових накладних сума коштів, що надійшла на поточний рахунок продавця як оплата (передоплата) за товари/послуги, перевищує вартість поставлених товарів/послуг протягом місяця, таке перевищення вважається попередньою оплатою (авансом), на суму якої складається податкова накладна у загальному порядку не пізніше останнього дня такого місяця.

Для цілей цього пункту ритмічним характером постачання вважається постачання товарів/послуг одному покупцю два та більше разів на місяць.

Податкова накладна може бути складена за щоденними підсумками операцій (якщо податкова накладна не була складена на ці операції) у разі:

здійснення постачання товарів/послуг за готівку кінцевому споживачеві (який не є платником податку), розрахунки за які проводяться через касу/реєстратори розрахункових операцій або через банківську установу чи платіжний пристрій (безпосередньо на поточний рахунок постачальника);

виписки транспортних квитків, готельних рахунків або рахунків, які виставляються платнику податку за послуги зв`язку, інші послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, що містять загальну суму платежу, суму податку та податковий номер постачальника (продавця), крім тих, форма яких встановлена міжнародними стандартами;

надання платнику податку касових чеків, що містять суму поставлених товарів/послуг, загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального та податкового номерів постачальника).

Платники податку в разі здійснення постачання товарів/послуг, база оподаткування яких, визначена відповідно до ст. 188 і 189 цього Кодексу, перевищує фактичну ціну постачання таких товарів/послуг, можуть скласти не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням сум податку, розрахованих виходячи з перевищення бази оподаткування над фактичною ціною, визначених окремо по кожній операції з постачання товарів/послуг.

Відповідно до п 200.4 ст. 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з п. 200.1 цієї статті, така сума:

враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до п. 200-1.3 ст. 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно п. 200-1.3 ст. 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Як вбачається з матеріалів справи для забезпечення здійснення господарської діяльності позивач на підставі договорів поставки від 01.02.2022 № 0218/22 та № 0219/22 придбав у ТОВ «Міжрегіональна аграрна база».

Відповідно до договору 0218/22 позивач придбав понад 750 тон кукурудзи ІІІ класу, умови поставки DAP, згідно норм Інкотермс 2010 року, місце поставки зерновий склад ТОВ «ЄВТ Грейн», спеціалізований морський порт «Ольвія».

Відповідно до договору 0219/22 позивач придбав понад 1000 тон кукурудзи ІІІ класу, умови поставки DAP, згідно норм Інкотермс 2010 року, місце поставки зерновий склад ТОВ «ЄВТ Грейн», спеціалізований морський порт «Ольвія».

Судом було встановлено, що ТОВ «Олам Україна» до перевірки документів ТОВ «Міжрегіональна аграрна база» виступає посередником який здійснював придбання сільськогосподарської продукції «кукурудза ІІІ клас», реалізованої для ТОВ «Олам Україна» у заявленого підприємства-виробника ТОВ «ВПГ Агро плюс».

Податковий орган під час перевірки, в поданій до перевірки статистичній звітності ТОВ «ВПГ Агро плюс» (код №4-СГ «Про посівні площі господарстві 496,2 га (3049,72 га під кукурудзу), а саме «сільськогосподарських культур» Іванківський район Київської області: Обуховицька с/р 1191,66 га, в т.ч, під пшеницю - 1088,56 га, під соняшник 103,10 га; Іванківський район Київської області: Пісківська с/р, Дитятківська с/Р, Димарська с/р 2100,81 та, в т.ч. 1056,26 га під кукурудзу: Березнівський район Рівненська область - під кукурудзу 1993,46 га; Поліський район Київської області: Красятинська с/р, Марянівська с/р, Максимовицька с/р - 1210,27 гa;

В ході перевірки відповідачем було проведено аналіз інформації, що міститься в АІС «ПОДАТКОВИЙ БЛОК» по контрагенту ТОВ «ВПГ Агро плюс» (код ЄДРОУ 41630528).

Так, згідно наданих до перевірки документів по взаємовідносинах ТОВ «Міжрегіональна аграрна база» та ТОВ «ВПГ Агро плюс» встановлено, що договором поставки від 01.09.2020 № 0109-01/С (з урахуванням додаткових угод та специфікації № 20/10-1 від 20.10.2021) узгоджено придбання кукурудзи ІІІ класу кількістю 4620 т на загальну суму 25 412 310 грн, в т.ч. ПДВ 3 120 810 грн. Додатковою угодою № 4 від 31.12.2021 договору поставки від 01.09.2020 № 0109-01/С термін дії договору подовжено до 31.12.2022.

У відповідності до наданої копії видаткової накладної від 25.10.2021 № 678 ТОВ «ВПГ Агро плюс» оформлювало операції з постачання кукурудзи ІІІ класу у кількості 1020 т на адресу ТОВ «Міжрегіональна аграрна база». За період липень 2021 року - червень 2022 року ТОВ «ВПГ Агро плюс» зареєстровано в ЄРПН податкові накладні з періодом виписки жовтень 2021 року - лютий 2022 року на реалізацію ТОВ «Міжрегіональна аграрна база» кукурудзи ІІІ класу загальною кількістю 25 423 тон.

Тобто податковий орган підтверджує, що виписані податкові накладні по ланцюгу постачання, виписані у відповідності нормам ПК України, а також зареєстровані в ЄРПН.

Крім того, в акті перевірки податковий орган, з огляду на дані статистичної звітності, яка наводить дані про середню врожайність описує та надає оцінку об`єму товару, який було поставлено.

Суд звертає увагу на те, що такий аналіз з боку податкового органу не передбачений чинними нормами податкового або іншого законодавства України, зокрема, відповідачем не враховано обставини господарської діяльності (родючість гранту, погодні умови, наявність/відсутність поливу, сорт/гібрид рослини, кількість внесених добрив тощо).

Висновки щодо неспроможності постачальників виростити певний обсяг сільськогосподарської продукції є безпідставними, оскільки посадові особи контролюючого органу не є фахівцями в сфері сільського господарства, реальний економічний аналіз на підставі фактичних даних не проводив, а визначення спроможності контрагента позивача вирощувати належний обсяг сільськогосподарської продукції виходить за межі компетенції податкового органу.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення (ч. 1 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні).

Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов`язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 2.15 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, визначено, що первинні документи підлягають обов`язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції діючому законодавству, логічна ув`язка окремих показників.

На думку суду договори поставки № 0218/22 та № 0219/22 підтверджують виникнення у вищевказаного контрагенту зобов`язання щодо поставки пшениці позивачу, а у позивача обов`язку оплатити поставлену пшеницю.

Проаналізувавши зазначені вище копії документів у сукупності суд дійшов висновку, що надані позивачем первинні документи оформлені у відповідності до вимог Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, і в повній мірі відображають зміст і характер вчинених господарських операцій, а також підтверджують рух активів між учасниками господарських операцій (товарно-матеріальних цінностей і коштів).

Станом момент укладення спірних договорів поставок та виписки податкових накладних за звітні періоди на підставі цих договорів, контрагенти позивача були зареєстровані як юридична особа та платник податку на додану вартість, що не заперечується відповідачем. Основним з видів господарської діяльності контрагентів позивача за даними Єдиного державного реєстру є саме вирощування зернових культур, що відповідає характеру та суті вчинених спірних господарських операцій.

З наявних матеріалів справи суд також встановив наявність взаємозв`язку між витратами ТОВ «ОЛАМ УКРАЇНА» на придбання кукурудзи і здійсненням ним основного виду господарської діяльності оптова торгівля зерном, та відповідно дійшов висновку про підтвердження позивачем належними доказами факту використання у власній господарській діяльності придбаних у контрагентів партій зернових та їх отримання у пунктах поставок.

Таким чином, суд вважає, що матеріалами справи підтверджено наявність у позивача належних первинних документів, фізичних і технічних можливостей для здійснення операцій з придбання зернових, а також наявність зв`язку між фактом придбання такого товару і подальшою господарською діяльністю, що, в свою чергу, є обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій.

У свою чергу відповідач, на думку суду, під час розгляду справи не навів будь-яких переконливих доводів та не надав належних доказів, які б ставили під сумнів реальність здійснених позивачем господарських операцій, та/або свідчили б про невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, та/або про наявність інших обставин що підтверджують недобросовісність позивача і його контрагента-постачальника як платників податків та, як наслідок, виключають право позивача на формування податкового кредиту й від`ємного значення з податку на додану вартість за наслідками спірних господарських операцій, з наступних мотивів.

Так, посилання відповідача на безтоварність господарських операцій між позивачем та його контрагентом фактично зводяться до висновку про відсутність в останнього достатньої кількості земельних ділянок для виробництва задекларованого у поданій звітності сільськогосподарської продукції (зокрема, кукурудзи), із вказівкою виключно на загальну адресу сайту Держкомстатистики й інформацію з поданої товариствами звітності форм № 4-сг, № 21-сг. Разом із тим, такі доводи контролюючого органу носять характер необґрунтованих суб`єктивних припущень, оскільки податкові органи в силу наданої їм законодавчої компетенції не є тими органами, які уповноважені надавати висновки відносно спроможності сільськогосподарських виробників виробляти обсяги продукції в залежності від розмірів площ земельних ділянок, наявних у користуванні останніх. У зв`язку з цим суд не бере до уваги дані доводи як такі, що неопосередковані належними і достовірними доказами (як то результатами аналізу компетентним органом діяльності сільськогосподарського виробника у порядку та за методикою, визначеними чинним законодавством).

Водночас суд відзначає, що матеріали справи містять документальні докази наявності у розпорядженні (користуванні) контрагентів позивача земельних ділянок, основних засобів й трудових ресурсів, необхідних для здійснення товарної сільськогосподарської діяльності.

Крім того, під час розгляду справи відповідач не пред`явив суду будь-які належні докази нікчемності правочинів, укладених між ТОВ «ОЛАМ УКРАЇНА» та ТОВ «Міжрегіональна аграрна база», а також жодні достовірні документальні докази на підтвердження факту підписання договорів поставок і первинних документів до них неуповноваженими на те особами.

Також відповідач не надав суду будь-які достовірні відомості з документальним підтвердженням про притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб названих підприємств (безпосередньо відповідальних за укладення і виконання спірних правочинів) за скоєння кримінальних правопорушень, передбачених Кримінальним кодексом України.

З огляду на викладене, суд вважає, що висновки контролюючого органу про нереальність господарських операцій між ТОВ «ОЛАМ УКРАЇНА» та ТОВ «Міжрегіональна аграрна база», та у взаємозв`язку із цим про завищення позивачем показників податкового кредиту за звітні періоди є безпідставними й такими, що повністю спростовуються матеріалами даної справи.

Наведене дає підстави для висновку про протиправність прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення від 10.07.2023 № 1363/ж10/31-00-04-02-01 та необхідність його скасування.

При цьому інші наведені сторонами у своїх процесуальних документах доводи та заперечення даних висновків суду не спростовують.

Щодо податкового повідомлення рішення від 10.07.2023 № 1189/ж10/31-00-04-02-01, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у сумі 100 988,02 грн, а також застосовано штрафні санкції в розмірі 50 494,01 грн, суд зазначає наступне.

Як вбачається з висновків акту перевірки від 19.06.2023 № 1293/ж5/31-00-04-02-01/33832039, відповідач дійшов висновку про невідповідність обов`язкових реквізитів податкової накладної № 2 від 03.02.2022 наданим до перевірки первинних документів, а саме платіжним документам від 04.02.2022 № 1112 та від 23.03.2022 № 2633.

Наявні матеріали справи свідчать, що позивачем було укладено договір поставки № 1280/21 від 15.12.2021, відповідно до умов якого ТОВ «Аскольд-агро» зобов`язувалося поставити позивачу кукурудзу ІІІ класу врожаю 2021 року на умовах поставки DAP, пункти поставки - зерновий термінал «Нептун» («М.В.Карго») МТП «Південний»/зерновий термінал ТОВ « 13Т», МТП «Чорноморськ».

Відповідно до видаткової накладної № ПС-0000018 від 03.02.2022, яка була виписана на виконання договору поставки № 1280/21 від 15.12.2021, позивачем було придбано товар (кукурудзу ІІІ класу врожаю 2021 року) в кількості 102,28 т на загальну суму 822 331,02 грн.

Також контрагентом ТОВ «Аскольд-агро» було виписано на адресу позивача рахунок № ПС- 0000019 від 03.02.2022, відповідно до якого ТОВ «ОЛАМ УКРАЇНА» мало сплатити за поставлений товар в кількості 102,28 т на загальну суму 822 331,02 грн (в тому числі ПДВ 100 988,02 грн).

Як слідує з банківської виписки за рахунком позивача, ним 04.02.2023 було сплачено на користь ТОВ «Аскольд-агро» 721 343 грн та 23.02.2023 - 100 988,02 грн (відповідно до рахунку № ПС-0000019 від 03.02.2022).

Фактичну поставку товару, приданого позивачем, до пункту розвантаження (ТОВ «М.В.Карго», вул. Морська, 1 с. Визирка, Лиманський р-н, Одеська обл.) підтверджено товарно-транспортними накладними № 1 від 01.02.2022, № 2 від 01.02.2022, № 3 від 01.02.2022, № 4 від 01.02.2022.

Також контрагентом ТОВ «Аскольд-агро» на адресу ТОВ «ОЛАМ УКРАЇНА» була виписана податкова накладна № 2 від 03.02.2022 на загальну суму 823 135,02 грн, в тому числі ПДВ 101 086,76 грн (щодо поставки 102,38 т кукурудзи ІІІ класу урожаю 2021 року).

Тобто контрагентом позивача в податковій накладній була допущена помилка щодо ваги поставленого товару - вказано 102,38 т кукурудзи замість 102,28 т, відповідно різниця в сумі ПДВ склала 98,74 грн.

Суд звертає увагу, що податковий орган у акті перевірки від 19.06.2023 № 1293/ж5/31-00-04-02-01/33832039 зазначає, що відомості щодо наявності податкової накладної № 2 від 03.02.2022 стало відомо з даних ЄРПН, тобто можно дійти висновку, що вказана податкова накладна зареєстрована в ЄРПН ще у лютому 2022 року.

Слід зауважити, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період (п. 201.10 ст. 201 ПК України).

У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Отже, господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та мають спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

На думку суду, податкова помилково не врахували, що для цілей податкового обліку беруться до уваги насамперед економічні наслідки, створені господарськими операціями, а не особливості оформлення відповідних операцій; не застосували підходу «превалювання суті над формою» та не з`ясували справжню сутність правовідносин, дослідивши лише відповідність податкових накладних формальним вимогам, передбаченим законодавством, а не фактичні відносини, що існували.

Аналогічна правова позиція містить в постанові Верховного Суду від 27.02.2020 у справі № 825/785/16.

Суд звертає увагу на те, що контролюючим органом не заперечується реальність виконання господарських операцій між позивачем та його контрагентами, на підставі яких продавцями сформовано спірні податкові накладні.

Крім того, зазначена податкова накладна була прийнята контролюючим органом та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних як такі, що відповідають вимогам ст. 201 ПК України, що не заперечується контролюючим органом.

За таких обставин наявність формального недоліку (помилка ваги поставленого товару) у податковій накладній не свідчить про відсутність господарської операції та у розумінні ст. 201 ПК України, не є безумовною підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися).

Крім того, податківцями не спростовано факти постачання вказаними контрагентами кукурудзи ІІІ класу, не надало доказів про недостовірність або суперечливість первинних документів за відповідними поставками, не довело недобросовісність ТОВ «ОЛАМ УКРАЇНА» як платника податку, що має право на податковий кредит.

Дослідивши первинні документи, якими позивач та його контрагенти супроводжували виконання договорів на надання вказаних послуг документально, господарські операції є економічно виправданими та відповідають основним видам господарської діяльності позивача.

У справі Стіл та інші проти Сполученого Королівства поняття «закон» та «законність» розглядаються в контексті не тільки ст. 10, а й ст. 5 «Право на свободу та особисту недоторканність» Конвенції. ЄСПЛ вказує, що вимога пункту 2 ст. 10 Конвенції про те, що обмеження здійснення свободи вираження поглядів, яке має бути встановлене законом, є рівнозначною вимозі, передбаченій у п. 1 ст. 5 Конвенції про те, що будь-яке позбавлення свободи має бути законним. ЄСПЛ наголошує: Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба - з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія. Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», у п. 1 ст. 5 зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, а й те, що будь-яке позбавлення свободи відповідає меті ст. 5 і не є свавільним.

На думку суду, відповідність господарської операції діловій меті, про що може свідчити і економічна обґрунтованість витрат на її здійснення, є необхідною умовою для реалізації платником податків права на отримання податкових преференцій, оскільки їх встановлення законодавцем має на меті стимулювання ділової активності учасників торгівельного обороту, що, у свою чергу, передбачає здійснення господарських операцій, що є об`єктом оподаткування, з метою досягнення економічного ефекту (ділової мети), а не тільки з метою отримання податкової вигоди. Відсутність економічної доцільності господарських операцій, окрім як здійснення їх з метою отримання податкової вигоди у вигляді витрат та/або податкового кредиту, є підставою для зменшення в податковому обліку платника податків сум витрат та/або податкового кредиту.

Завідома для платника податків відсутність розумної економічної причини щодо певних витрат при здійсненні господарської операції, як правило, виключає підстави для збільшення у податковому обліку витрат та/або податкового кредиту, оскільки таке у більшості своїй свідчить про відсутність ділової мети у такої господарської операції як притаманної риси господарської діяльності.

Таким чином, право на формування податкових вигод виникає у платника податків за наявності сукупності обставин та підстав, однією із яких є ділова мета.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 822/844/16.

Водночас, ч. 1 ст. 5 КАС України встановлено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, згідно з ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Дану справу суд вирішує, як справу майнового характеру, на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зі змісту якого вбачається, що збільшення податковим органом зобов`язань особи з податку є втручанням до його майнових прав.

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини вимога про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень, яке впливає на склад майна позивача, у тому числі шляхом безпідставного стягнення податків, зборів, штрафних санкцій тощо, є майновою.

У зв`язку з викладеним, протиправне винесення податковим органом спірного податкового повідомлення - рішення становить втручання у мирне володіння майном суб`єкта господарювання, що порушує ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

Розглядаючи справу «Інтерспав» проти України про порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, Європейський суд з прав людини висловив свою думку, яка полягає в наступному: «коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування податку на додану вартість, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування податку на додану вартість за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань».

У рішенні від 22.01.2009 у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський суд з прав людини, зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість другий раз, а також сплачувати пеню. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд вважає, що відповідач як суб`єкти владних повноважень не довів суду правомірність прийнятого податкового повідомлення рішення від 10.07.2023 № 1363/ж10/31-00-04-02-01 та № 1189/ж10/31-00-04-02-01.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивачем при подані даного адміністративного позову було сплачено судовий збір у розмірі 17 561,78 грн (платіжна інструкція від 18.07.2023 № 425), суд вважає за необхідне стягнути та повернути позивачу.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73 - 78, 90, 139, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення - рішення Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 10.07.2023 № 1363/ж10/31-00-04-02-01 та № 1189/ж10/31-00-04-02-01.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛАМ Україна» () судові витрати у сумі 17 561,78 (сімнадцять тисяч п`ятсот шістдесят одна) грн 78 коп за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.