Справа № 640/20437/21
Суддя: Парненко В.С.
Дата ухвалення: 2024-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2024 року справа №640/20437/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Парненко В.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

20.07.2021 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у місті Києві (далі - відповідач), в якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 09 червня 2021 року №0-2654.

В якості підстави позову зазначено про незгоду з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, оскільки контролюючим органом невірно обраховано суму податку оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням.

Відповідно до ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.08.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

На виконання положень пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2825-ІХ, Окружним адміністративним судом міста Києва скеровано за належністю матеріали цієї справи до Київського окружного адміністративного суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського окружного адміністративного суду позовну заяву передано на розгляд судді Парненко В.С.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.04.2024 р. адміністративну справу №640/20437/21 прийнято до провадження судді Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С., ухвалено здійснювати розгляд справи спочатку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

20.05.2024 до Київського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти вимог адміністративного позову у повному обсязі у зв`язку із наступним. Враховуючи те, що згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником житлового будинку загальною площею 310,2 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , контролюючим органом здійснено такий розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік (4 723,00 грн. х 1,5%) х 190,2 кв.м.= 13 474,72 грн., де: 4 723,00 грн. - розмір мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2020 року; 1,5% - ставка податку за 1 кв. метр житлового будинку; 190,2 кв.м. - площа житлового будинку, який належить позивачу на праві власності, з урахуванням пільги, визначеної абз.б) пп.266.4.1 п.266.4 ст.266 ПК України (310,2 кв.м. - 120 кв.м. = 190,2 кв.м.). Таким чином, на виконання вимог ст. 266 ПК України 09.06.2021 контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно здійснено обчислення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки ОСОБА_1 , сформовано податкове повідомлення-рішення за 2020 рік від №0-2654 на суму 13474,72 грн. та надіслано засобами поштового зв?язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу: АДРЕСА_2 , яке було отримано позивачем особисто 29.06.2021.

10.06.2024 до Київського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої позивач наполягає на свої правовій позиції та просить задовольнити позов у повному обсязі.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивачу на праві власності належить нерухоме майно, а саме приватний будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 310.2 кв.м.

Відповідно до розпорядження КМУ «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Київської області» від 12 червня 2020 р. №715-р село Степок, яке належало до Маловільшанської селищної ради, належить до Обухівської територіальної громади.

30 червня 2021 позивач отримав податкове-повідомлення рішення від 09.06.2021 року №0-2654 та розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік по об?єктах оподаткування, які належать ОСОБА_1 , в якому визначено суму податкового зобов`язання в розмірі 13474,72 грн.

Виходячи з розрахунку податковим органом була застосована ставка 1.5% від мінімальної заробітної плати за 1 кв. м. об?єкту оподаткування, а саме 70.85 грн., з чим позивач категорично не погоджується, у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог з урахуванням дії норми закону у часі, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов?язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов?язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов?язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до пункту 15.1 статті 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об?єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об?єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладений обов?язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Статтею 266 Податкового кодексу України врегульовані питання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1. статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об?єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об??єктом оподаткування є об?єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Положеннями підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України зазначено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об?єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності.

Згідно з підпунктом "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об?єкта/об?єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується для різних типів об?єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Відповідно до підпункту 266.5.1. пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України ставки податку для об?єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом тa перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об?єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з підпунктом 266.6.1. пункту 266.6.1 статті 266 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об?єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) з 1 липня, що настає за базовим (звітнім) періодом (роком) (п.266.5.2 п.266.5 ст.266 Податкового кодексу України).

Так, відповідно до пункту 8.3. статті 8 Податкового кодексу України, до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку із межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Водночас, відповідно пункту 4.4. статті 4 Податкового кодексу України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також. Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами та радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Тобто, безпосереднє встановлення місцевих податків (а, отже, і податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) віднесено Податковим кодексом до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад та радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також пункті 24 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статті 143 Конституції України.

Відповідно до частини 1 статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад є встановлення місцевих податків і зборів, затвердження їх ставок, а також прийняття рішень щодо надання пільг з їх сплати відповідно до вимог Податкового кодексу України.

При цьому, Податковий кодекс України містить ряд норм, відповідно до яких передбачається щорічне прийняття рішень органів місцевого самоврядування стосовно встановлення місцевих податків та зборів.

Так, згідно з підпунктом 12.4.3 пункту 12.4 статті 12 Податкового кодексу України, до повноважень органів місцевого самоврядування належить, зокрема, до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.

При цьому таке рішення офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період).

В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (підпункт 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

У разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю (підпункт 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України).

Судом встановлено, що рішенням Обухівської міської ради від 27.06.2019 №1173-50-VII про встановлення розміру ставок єдиного податку, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, туристичного збору на території Обухівської міської об`єднаної територіальної громади Київської області встановлено ставку податку у розмірі 0.5% від мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. об`єкту оподаткування.

Отже, для розрахунку податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, позивачу, як власнику об?єкта нежитлової нерухомості, який знаходиться в с. Степок, контролюючим органом застосовано ставку податку у розмірі 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2020 року, за 1 квадратний метр бази, що перевищує ставку, встановлену рішенням Обухівської міської ради від 27.06.2019 №1173-50-VII.

Разом з тим, відповідач у відзиві зазначив, що позивач не врахував положення п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, тобто факт того, що ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2020 рік була встановлена до моменту приєднання с. Степок до Обухівської територіальної громади, що мало місце відповідно до розпорядження КМУ від 12.06.2020 №715.

З даного приводу суд погоджується з доводами позивача, що посилання податкового органу на ставку, яка була встановлена до моменту приєднання с. Степок до Обухівської територіальної громади має наслідком застосування до спірних відносин відповідного рішення Маловільшанської селишної ради Обухівського району.

В свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що Маловільшанська селищна рада Обухівського району на час виникнення спірних відносин перебувала у стадії припинення, у зв`язку із чим позивач самостійно звернувся до Маловільшанської селищної ради Обухівського району, де йому повідомили що всі документи здані в архів та надали копію рішення №340, згідно якого на 2020 рік було визначено ставку 0,05% від мінімальної заробітної плати за 1 кв. м. об?єкту оподаткування.

Також позивач долучив до матеріалів справи роздруківку з сайту Маловільшанської селищної ради Обухівського району http://mala-vilshanka.rada.arhiv.org.ua/sesii-silskoi-radi- 12-32-58-29-03-2016/ де в переліку документів міститься Рішення №340 "Про встановлення ставок та пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2020 рік на території Маловільшанської сільської ради».

З даного приводу відповідачем жодних пояснень не надано.

Враховуючи викладене, при розгляді даної справи суд виходить з того, що податковим органом під час судового розгляду справи не обґрунтовано застосування до позивача спірним податковим повідомленням-рішенням ставки у 1.5 % та не надано на підтвердження такої ставки рішення відповідного органу самоврядування.

Крім того, позивач отримує та сплачує податки за минулі роки за ставкою 0,05%, на підтвердження чого надав до суду податкове повідомлення -рішення за 2023 рік.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За наведених обставин у сукупності, зважаючи на наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини справи, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Розподіл судових витрат за наслідками розгляду даної справи не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору згідно ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»

Керуючись статтями 2-10, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, - задовольнити;

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 09 червня 2021 року №0-2654;

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.