Справа № 296/3096/24
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2024-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 296/3096/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шкиря В.М.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

28 серпня 2024 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Матохнюка Д.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Лунь Т. С.,

представника позивача - Кушнеренка І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 28 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Житомирській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову поліцейського Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області Пасічника С.Л. серія ББА №319238 від 31.03.2024 про накладення адміністративного стягнення про притягнення його до адміністративної відповідальності, за ч. 1 ст.121-3, ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 28 травня 2024 року позов задоволено частково.

Судом скасовано постанову серії ББА № 319238 від 31.03.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

Закрито провадження по справі, щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАп.

В задоволенні інших вимог судом першої інстанції відмовлено.

Змінено захід стягнення визначений постановою серії ББА № 319238 від 31.03.2024 відносно ОСОБА_1 зі штрафу в розмірі 1190 грн на 510 грин, що передбачено нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, а саме ч.2 ст.122 КУпАП

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в оскаржуваній частині, прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує увагу на порушенні судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також ухвалення оскаржуваного рішення з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Так, на переконання апелянта, працівниками поліції було порушено процедуру притягнення до адміністративної відповідальності та винесено оскаржувану постанову за відсутності достатніх, належних і допустимих доказів в підтвердження наявності факту правопорушення.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено останню до розгляду у відкритому судовому засіданні на 28 серпня 2024 року.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та за обставин викладених в ній просив задовольнити.

Відповідач явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи.

Відповідно до п. ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, а також враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за даної явки сторін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника позивача - апелянта у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований паспортом громадянина України № НОМЕР_1 , відповідно до довідки переселенця 1823-, проживає за адресою АДРЕСА_1 .

31.03.2024 року поліцейським з реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності №1 Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області Пасічником С.Л. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ББА №319238, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення положень ч. 1 ст.121-3 та ч. 2 ст. 122 КУпАП і застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190 грн.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, позивач 31.03.2024 о 02.19 год. у м. Звягель по вул. Житомирська, керуючи мотоциклом Хонда, під час зміни напрямку руху не подав сигнал показчик поворот праворуч, а державний номерний знак на транспортному засобі був закріплений в невстановленому місці, чим останній порушив п. 2.9. в, 9.2. б ПДР України.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність відповідачем факту порушення позивачем приписів ч.1 ст.121-3 КУпАП через відсутність належних та допустимих доказами в підтвердження вказаного.

Водночас, суд визнав доведеним факт порушення позивачем приписів ч. 2 ст. 122 КУпАП, як такого, що чітко зафіксований на оглянутому в судовому засіданні відеодоказі.

Колегія суддів, надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції лише в частині відмовлених позовних вимог, відповідно до приписів ст. 308 КАС України, виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР), зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 1.1. ПДР України визначено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.1.9. ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Диспозицією частини 2 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність, за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Спірним у цій справі є питання правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідно до частини 2 статті 122 КУпАП України за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Як встановлено судовою колегією, доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач не керував транспортним засобом за обставин, які викладені в оскаржуваній постанові та відповідно не вчиняв інкриміноване йому правопорушення.

Також апелянт відзначає про недостатність доказів в підтвердження вчиненого ним порушення правил ПДР України, оскільки єдиним доказом в даному випадку є відеозапис технічного засобу, здійснений працівником патрульної поліції на місці події, який, на думку апелянта є недосконалим.

Так, надаючи оцінку вказаному, судова колегія виходить з наступного.

Згідно п.9.2б ПДР водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Зі змісту ст. 9 КУпАП, слідує, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст.10 КУпАП).

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (ст. 7 КУпАП).

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст.245 КУпАП одними із завдань провадження адміністративної справи закон визначає такі, як своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При цьому, статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Колегія суддів зазначає, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності і встановлення її вини, необхідна наявність відповідних доказів.

Приписами ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Колегією суддів було оглянуто диск з відеофіксацією з місця події, з якого чітко вбачається факт вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення та здійснення руху на транспортному засобі без ввімкнення світлових покажчиків повороту.

Окрім того, в ході огляду відеозапису з місця події знайшов своє підтвердження висновок суду першої інстанції стосовно вчинення позивачем спроби втечі з місця події та факт переслідування його працівниками поліції.

При цьому, судова колегія зауважує, що оглянута зйомка з місця події засвідчує той факт, що в ході спілкування інспектора поліції з позивачем, останнім факт порушення ним п.9.2б ПДР України не заперечувався та навіть усвідомлювався.

Отже, судова колегія вважає, що наявна інформація на компакт-диску відеофіксації з місця події, підтверджує висновки інспектора щодо обставин справи, а тому є належним та допустимим доказом в розумінні КУпАП, які доводять наявність адміністративного правопорушення.

Щодо доводів апелянта про невідповідність оскаржуваної постанови вимогам п. 10 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративній правопорушення в органах поліції, затвердженій наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1376 від 06.11.2015 року, то судова колегія відзначає наступне.

В даному випадку, окремі недоліки оформлення оскаржуваної постанови, тобто окремі дефекти рішення контролюючого органу, не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх, таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів ФОРМИ спірного рішення.

Недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог Правил дорожнього руху, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2018 року по справі №826/11623/16 та в постанові Верховного Суду від 14 серпня 2018 року справі справа №826/15341/15.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 р. "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Правовою ж підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами. При цьому, Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення, чого в даному випадку було дотримано.

Разом з тим, пункт 1 статті 247 КУпАП вказує на те, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Таким чином, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність будь-яких порушень прав позивача з боку суб`єкта владних повноважень в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Стосовно доводу апелянта щодо відсутності в оскаржуваній постанові інформації про те, за допомогою якого технічного засобу проводилась відеозйомка на місці події, то судова колегія його до уваги не приймає, оскільки дана обставина позивачем при зверненні до суду першої інстанції не відзначалась, а відтак і не отримала оцінки в оскаржуваному рішенні суду.

Таким чином, відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП. В той же час, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки сама його незгода з інкримінованим правопорушенням не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

Окрім того, при вирішенні справи колегія суддів також враховує, що діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів національне законодавство України відносить до джерела підвищеної небезпеки.

В контексті викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 28 травня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Матохнюк Д.Б.