Справа № 825/1704/17
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/1704/17 Суддя (судді) першої інстанції: Наталія БАРГАМІНА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В., секретар судового засідання Євгейчук Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 р. у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій та вимоги про сплату боргу (недоїмки)

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

26.10.2017 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.05.2017 №, №, №, №, №, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 25.09.2017 №Ф- та рішення від 25.09.2017 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачем правомірно було включено до складу витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість суми за господарськими операціями, які фактично відбулися, які пов`язані з його господарською діяльністю та підтверджені належними та достатніми первинними документами, які були надані суду, і придбані товарно-матеріальні цінності використовувались позивачем у власній господарській діяльності, що у сукупності спростовують висновки податкового органу про порушення ним вимог Податкового кодексу України.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.02.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2018, позов було задоволено частково, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 26.05.2017 №, №, №, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 25.09.2017 №Ф-, рішення від 25.09.2017 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, в решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 31.01.2024 касаційну скаргу Головного управління ДФС у Чернігівській області було задоволено частково, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.02.2018 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2018 скасовано в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.05.2017 №, №, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 25.09.2017 №Ф-, рішення від 25.09.2017 №, а справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції; в іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.02.2018 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2018 залишено без змін.

Таким чином, справа повернулась до суду першої інстанції для розгляду по суті щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.05.2017 №, №, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 25.09.2017 №Ф- та рішення від 25.09.2017 №.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.05.2024 р. позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 26.05.2017 № в частині збільшення суми грошового зобов`язання за податковим зобов`язанням в сумі 118856,36 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 59428,18 грн.; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 26.05.2017 № в частині збільшення суми грошового зобов`язання за податковим зобов`язанням в сумі 9375,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 2343,75 грн.; визнано протиправним та скасовано рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 25.09.2017 № в частині донарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 81914,53 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 16382,91 грн.; визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 25.09.2017 № Ф- в частині недоїмки в сумі 81914,53 грн. В решті позову відмовлено.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем первинні документи відповідають вимогам Закону №996-ХІV та у повному обсязі відображають і підтверджують понесені позивачем витрати, тобто підтверджують обґрунтованість позовних вимог.

При цьому, суд першої інстанції врахував висновки Верховного Суду зроблені у цій справі 31.01.2024, зміст положень підпункту 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, яка діяла до 31.12.2016, і дійшов висновку про відсутність підстав для включення позивачем до складу витрат витрати на придбання основних засобів (нежитлових приміщень).

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення через порушення норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що спірні рішення є правомірними через те, що перевіряючі керувались нормами Податкового кодексу України.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано на правильність висновків суду першої інстанції.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду повідомлялися належним чином.

Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, оскільки не явка сторін не перешкоджає розгляду справи по суті.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Обставини, встановлені судом.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Відповідачем була проведена виїзна планова документальна перевірка позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2015 по 31.12.2016, за результатами якої складений акт перевірки від 26.04.2017 №204/13/ (т. 1 а.с. 15-40), яким встановлено порушення позивачем, зокрема, вимог:

пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, а саме: позивачем безпідставно віднесено до складу витрат, понесених протягом 2015 року суму коштів в розмірі 625000,00 грн та протягом 2016 року, суму коштів, витрачених на придбання нежитлового приміщення в розмірі 1416666,67 грн;

пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, а саме: позивачем занижено оподатковуваний дохід за 2015 рік на 625000,00 грн та за 2016 рік на 1416666,67 грн, внаслідок віднесення до складу витрат непідтверджених документально витрат та коштів, витрачених на придбання нежитлового приміщення;

підпункту 177.5.3 пункту 177.5 статті 177 ПК України, внаслідок чого позивачем занижено податок на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету за результатами 2016 року через неправильне заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи.

На підставі висновків акту перевірки податковим органом прийняті, зокрема, податкові повідомлення-рішення від 26.05.2017:

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 562092,54 грн, у тому числі за податковим зобов`язанням на суму 374730,36 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 187365,18 грн (т. 1 а.с. 41);

№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 38281,25 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 30625,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 7656,25 грн (т. 1 а.с. 43).

Також, контролюючим органом прийнято вимогу від 25.09.2017 №Ф- про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 169904,41 грн, з яких за 2015 рік в сумі 81914,53 грн, за 2016 рік в сумі 87989,88 грн та рішення від 25.09.2017 № , яким за донарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 169904,41 грн застосовано штрафних санкцій у розмірі 25181,90 грн (т. 1 а.с. 46, 47).

Вказані обставини підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами і не є спірними.

Нормативно-правове обґрунтування.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.1.1. ст.1 Податкового кодексу України даний кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно абзаців першого та другого пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності встановлений положеннями статті 177 Податкового кодексу України.

Пунктом 177.1 статті 177 Податкового кодексу України встановлено, що доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Положеннями пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України визначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат (підпункт 177.4.1); витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу), обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством (підпункт 177.4.2); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом (підпункт 177.4.3); інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (підпункт 177.4.4).

Водночас, положеннями підпункту 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 ПК України (у редакції до 31.12.2016) визначено перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, до яких, як зазначалось раніше, законодавець відніс інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Зазначена норма не містила витрат на придбання основних засобів.

з 01.01.2017 вказана норма змінилась шляхом доповнення Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» пункту 177.4 статті 177 підпунктом 177.4.5, яким передбачено, що не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою-підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Підпунктами «а», «б» пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування (ПДВ) є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

В силу пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Згідно з абзацами першим та другим пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/ розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV).

Згідно частини другої статті 9 Закону № 996-ХІV передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Висновки суду в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до частини 5 статті 353 КАС Українип висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Так, Верховний Суд наголосив, що ураховуючи зміст положень підпункту 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 ПК України (у редакції до 31.12.2016), який не передбачає включення до складу витрат витрати на придбання основних засобів та уточнення законодавцем змісту правового регулювання цього питання у подальшому, якими законодавець чітко визначив, що не включаються до складу витрат підприємця, зокрема, витрати на придбання основних засобів, колегія суддів не може погодитись з висновками судів про правомірність включення позивачем до складу витрат витрат на придбання основних засобів (нежитлових приміщень) та вважає передчасними висновки судів попередніх інстанцій щодо протиправності зазначених вище рішень податкового органу у цій частині. Враховуючи те, що суми грошових зобов`язань та штрафних (фінансових) санкцій з податку з доходів фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску були, які були визнані судами попередніх інстанцій неправомірними, були нараховані позивачу з урахуванням витрат на придбання нежитлових приміщень, а суд касаційної інстанції позбавлений можливості виділити із загального обсягу грошових зобов`язань та штрафних (фінансових) санкцій суми, які збільшені правомірно, ухвалені у даній справі судові рішення підлягають скасуванню із направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. Судам попередніх інстанцій необхідно надати правову оцінку фактичним обставинам справи, що входять до предмета доказування з урахуванням зазначеного вище правового регулювання.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що між позивачем та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір про виготовлення рекламної продукції (банерів) від 29.09.2015 на суму 750000,00 грн., в тому числі податок на додану вартість в сумі 125000,00 грн., сума без податку на додану вартість складала 625000,00 грн., які у подальшому були віднесені платником до складу витрат, понесених протягом 2015 року.

На підтвердження здійснення цієї господарської операції позивач надав документи: акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг) від 27.11.2015 №ОУ-0000299, квитанцію до прибуткового касового ордера від 15.12.2015 №45, звіт (деталізація) виконаних робіт/наданих послуг з додатками (фотокопії банерів).

У подальшому, 17.02.2016 між ПАТ «УКРСИББАНК» (сторона-1) та позивачем (сторона-2) укладений попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна (посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Гостар Л.А. та зареєстрований в реєстрі за №76), за умовами якого сторони зобов`язались укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна у майбутньому, але не пізніше 30.03.2016, за яким сторона-1 зобов`язується продати стороні-2 нежитлові приміщення з літ. 3-101 по літ. 3-105, з літ. 4-101 по літ. 4-103, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальна площа яких становить 203,4 кв.м, що складається з 11/25 частин об`єкту (пункт 1.1 договору). У пункті 1.2 попереднього договору сторони погодили, що умови основного договору (договору купівлі-продажу), зокрема і ціну Нерухомого майна, яка склала 1700000,00 грн, в тому числі податок на додану вартість в сумі 283333,33 грн.

На виконання пункту 4.1 попереднього договору позивач сплатив на рахунок ПАТ «УКРСИББАНК» гарантійну суму в розмірі 170000,00 грн, в тому числі податок на додану вартість у розмірі 28333,33 грн, що ставить 10 % від ціни нерухомого майна.

29.03.2016 між позивачем (покупець) та ПАТ «УКРСИББАНК» (продавець) укладений договір купівлі-продажу частини нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Гостар Л.А. та зареєстрований в реєстрі за №154, за яким до покупця перейшло право власності на нерухоме майно.

На виконання пункту 2.2 договору позивач сплатив на рахунок ПАТ «УКРСИББАНК» ціну продажу нерухомого майна в розмірі 1530000,00 грн, в тому числі податок на додану вартість у сумі 255000,00 грн.

У подальшому, між тим самими сторонами укладений договір про поділ нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Гостар Л.А. та зареєстрований в реєстрі за №157, за яким у власність позивача перейшли приміщення, що складають нерухоме майно, а право спільної часткової власності на весь об`єкт нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , - припинено.

На придбання нерухомого майна позивач витратив кошти у загальній сумі 1700000,00 грн, в тому числі податок на додану вартість у розмірі 283333,33 грн (сума без податку на додану вартість складає 1416666,67 грн), які в подальшому, у розмірі 1416666,67 грн були віднесені до складу витрат, понесених протягом 2016 року, а сума 283333,00 грн віднесена до складу податкового кредиту.

На підтвердження здійснення операції з купівлі-продажу нерухомого майна позивачем надано до суду, зокрема, довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості майна від 29.03.2016 №56226811, від 19.10.2016 №70887677.

Ці ж документи були оцінені судом касаційної інстанції при розгляді касаційної скарги.

Таким чином, відповідно до податкового повідомлення-рішення від 26.05.2017 № по господарській операції з придбання рекламного банера було збільшено суму грошового зобов`язання за податковим зобов`язанням в сумі 118856,36 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 59428,18 грн., по господарській операції з придбання нерухомого майна було збільшено суму грошового зобов`язання за податковим зобов`язанням в сумі 255874,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 127937,00 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 26.05.2017 № по господарській операції з придбання рекламного банера було збільшено суму грошового зобов`язання за податковим зобов`язанням в сумі 9375,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 2343,75 грн., по господарській операції з придбання нерухомого майна було збільшено суму грошового зобов`язання за податковим зобов`язанням в сумі 21250,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 5312,50 грн.

До вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 25.09.2017 № Ф- відповідачем було включено недоїмку зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 169904,41 грн., з яких в сумі 81914,53 грн за придбання банера і в сумі 87989,88 грн. за придбання нерухомого майна.

Рішенням № від 25.09.2017 донараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 169904,41 грн., з них: 81914,53 грн. за придбання банера та 87989,88 грн. за придбання нерухомого майна, і застосовано штрафні санкції у розмірі 25181,90 грн., з них 16382,91 грн. за придбання банера та 8798,99 грн. за придбання нерухомого майна.

Між сторонами не виникло суперечок щодо вказаних розрахунків у спірних рішеннях.

Таким чином, враховуючи висновки Верховного Суду у цій справі та наведені розрахунки, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність скасування спірних рішень в частині через те, що у позивача під час дії норми закону (підпункту 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 ПК України у редакції до 31.12.2016) не було підстав для включення ним до складу витрат витрати на придбання основних засобів (нежитлових приміщень).

З огляду на вищенаведене, доводи апелянта не заслуговують уваги.

Щодо інших доводів апелянта колегія суддів враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Справу розглянуто в межах доводів апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Повний текст виготовлено 26.08.2024.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 3100, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 р. - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 р. у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій та вимоги про сплату боргу (недоїмки) - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев

В.В. Файдюк