Справа № 560/20307/23
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2024-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/20307/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Козачок І.С.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

26 серпня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Матохнюка Д.Б. Білої Л.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року (ухвалене в м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області, Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання протиправним та скасування рішення, постанови,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області, Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання протиправним та скасування рішення, постанови.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

11.06.2024 року до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів.

06.08.2024 року від позивача до суду надійшли додаткові пояснення.

Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 06 червня 2024 року, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги,відзиву, додаткових пояснень, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_1 прибув в Україну та 16.09.2020 звернувся до Хмельницького відділу УДМС у Хмельницькій області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.1 ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію» як особі, яка має право на отримання дозволу на імміграцію поза квотою, оскільки перебуває у шлюбі з громадянкою України понад два роки.

22.04.2021 ОСОБА_2 надано дозвіл на імміграцію в НОМЕР_1 та 09.06.2021 документовано посвідкою на постійне проживання (орган видачі 6801) терміном дії до 08.06.2031.

Листом Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України від 01.03.2023 №8.1/289/8.1.1-23 Управління ДМС України в Хмельницькій області інформоване про подання Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 15.02.2023 №918/55/128/01-2023 про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 відповідно до пунктів 3 та 4 частини першої статті 12 Закону України "Про імміграцію".

07.03.2023 Управління направило Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України копії матеріалів та проект висновку про скасування дозволу на імміграцію громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 (№6801.4/3059-23). 10.03.2023 Управлінням отримана відповідь (№8.1/1146-23) про погодження Департаментом у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України проекту висновку про скасування дозволу на імміграцію та рекомендацію його затвердження. 13.03.2023 Управлінням прийняте рішення №0209 про скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_2 на підставі п.3,4 ч.1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію», скасовано посвідку на постійне проживання.

07 червня 2022 Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області прийняте рішення №59 про заборону в`їзду в Україну громадянину Азербайджану ОСОБА_1 .

З оскаржуваного рішення вбачається, що його прийнято на підставі подання уповноваженого органу, відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», тобто в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю, та оскільки це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктами 9, 10 статті 1 Закону України "Про основи національної безпеки України" від 21.06.2018 №2469-VІІІ (далі - Закон №2469-VІІІ) національна безпека України - це стан захищеності державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз; національні інтереси України - життєво важливі інтереси людини, суспільства і держави, реалізація яких забезпечує державний суверенітет України, її прогресивний демократичний розвиток, а також безпечні умови життєдіяльності і добробут її громадян.

Стратегія національної безпеки України - документ, що визначає актуальні загрози національній безпеці України та відповідні цілі, завдання, механізми захисту національних інтересів України та є основою для планування і реалізації державної політики у сфері національної безпеки. Загрози національній безпеці України та відповідні пріоритети державної політики у сферах національної безпеки і оборони визначаються у Стратегії національної безпеки України, Стратегії воєнної безпеки України, Стратегії кібербезпеки України, інших документах з питань національної безпеки і оборони, які схвалюються Радою національної безпеки і оборони України і затверджуються указами Президента України.

Сектор безпеки і оборони України складається з чотирьох взаємопов`язаних складових: сили безпеки; сили оборони; оборонно-промисловий комплекс; громадяни та громадські об`єднання, які добровільно беруть участь у забезпеченні національної безпеки. Функції та повноваження складових сектору безпеки і оборони визначаються законодавством України. До складу сектору безпеки і оборони входять: Міністерство оборони України, Збройні Сили України, Державна спеціальна служба транспорту, Міністерство внутрішніх справ України, Національна гвардія України, Національна поліція України, Державна прикордонна служба України, Державна міграційна служба України, Державна служба України з надзвичайних ситуацій, Служба безпеки України, Антитерористичний центр при Службі безпеки України, Служба судової охорони, Управління державної охорони України, Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України, Апарат Ради національної безпеки і оборони України, розвідувальні органи України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну військово-промислову політику.

Національна поліція України є центральним органом виконавчої влади, що забезпечує громадську безпеку і порядок, охорону прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидію злочинності, а також надає визначені законом послуги з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Відповідно до Закону України Про національну поліцію завданнями поліції є забезпечення публічної безпеки і порядку; охорона прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидія злочинності. Поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення.

Указом Президента України від 14.09.2020 №329/2020 введено в дію Стратегію національної безпеки України, відповідно до п. 19 якої Спеціальні служби іноземних держав, насамперед Російської Федерації, продовжують розвідувально-підривну діяльність проти України, намагаються підживлювати сепаратистські настрої, використовують організовані злочинні угруповання і корумпованих посадових осіб, прагнуть зміцнити інфраструктуру впливу.

Наказом Національної поліції України від 23.10.2019 №1077 затверджене Положення про Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України, який є міжрегіональним територіальним органом у складі кримінальної поліції Національної поліції України, що бере участь у реалізації державної політики з питань боротьби з організованою злочинністю та згідно із законодавством України здійснює оперативно-розшукову діяльність.

Таким чином, Національна поліція України наділена компетенцією надавати оцінку наявності в діях відповідних суб`єктів загроз (реальних та/або потенційних) державним інтересам, громадській безпеці та приймати за результатами такої оцінки відповідне рішення, спрямоване, окрім іншого, на попередження загроз, прямий або опосередкований вплив на фактори запобігання їх виникненню, а також локалізацію та усунення загроз.

Необхідність заборони в`їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний (попереджувальний) характер, відповідно, прийняттю такого рішення не обов`язково має передувати здійснення особою порушення законодавства та наявність кримінальних проваджень.

Зазначену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду у справі №320/8499/20 від 29.07.2021.

Колегія суддів звертає увагу, що 12.04.2023 Департаментом стратегічних розслідувань Національної поліції України прийнято постанову №4500/55/01-2023 про заборону ОСОБА_1 в`їзду в Україну.

Зі змісту постанови № 4500/55/01-2023 від 12.04.2023 встановлено, що перевіркою отриманої органами Нацполіції інформації встановлено, що з метою легалізації на територію України прибув громадянин республіки Азербайджан ОСОБА_1 , який є суб`єктом підвищеного злочинного впливу, членом організованої злочинної групи. Оскільки це суперечить інтересам боротьби з організованою злочинністю, постановлено заборонити останньому в`їзд на територію України строком на 3 роки.

Суд звертає увагу на те, що право на обмеження доступу до території держави для осіб, які не є громадянами цієї держави, є суверенним правом держави, тому наявність обґрунтованого припущення щодо можливого заподіяння шкоди інтересам держави, її громадянам та іншим особам, які проживають на її території, є достатнім для формування відповідного висновку з метою подальшого прийняття рішення про заборону в`їзду на територію України.

Колегія суддів критично ставиться до доводів апелянта про те, що міграційним органом не враховані обставини його сімейного стану, оскільки право позивача на особисте життя ставиться у противагу інтересам національної безпеки, охорони громадського порядку, захисту здоров`я, прав і законних інтересів громадян, що, на думку суду, виправдовує застосовані до позивача заходи втручання у його права.

Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 13.10.2021 у справі № 263/14519/20, від 13.04.2021 у справі № 211/1113/18, від 26.01.2022 у справі № 200/9761/20-а.

Також, з огляду на те, що на території України з 24.02.2022 триває військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану, суд вважає, що здійснення міграційними та правоохоронними органами посиленого контролю у сфері дотримання іноземцями та особами без громадянства міграційного законодавства України є необхідним, виправданим та таким, що відповідає легітимній меті - ефективного реагування держави на загрози її безпеці. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 29.05.2023 у справі № 522/5683/22.

Водночас, надані позивачем копії характеристики, доручення від благодійної організації на право проведення волонтерської та представницької діяльності, особистої подяки та копії службового посвідчення волонтера не спростовують обставини, що стали підставою для прийняття спірних актів.

Крім того, рішенням від 26 червня 2023 у справі №560/5955/23, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2023, Хмельницький окружний адміністративний суд у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну, посвідки на постійне проживання відмовив.

Колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи рішення у цій справі, погодилась з доводами відповідача щодо того, що ОСОБА_1 становить загрозу інтересам охорони громадського порядку, охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні. Колегія суддів встановила, що у відповідача були достатні підстави для прийняття рішень про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання. Суд зазначив, що оскільки необхідність заборони в`їзду позивача визначена компетентним органом, у відповідача були відсутні обґрунтовані сумніви щодо недостовірності такої інформації та підстави для її перевірки.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків не спростовують та не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, позаяк не містять аргументованих доводів на спростування правомірності висновків суду першої інстанції у взаємозв`язку з обставинами справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Матохнюк Д.Б. Біла Л.М.