Справа № 140/4030/24
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Ковальчук В.Д.

28 серпня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/4030/24 пров. № А/857/15733/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді: Бруновської Н.В.

суддів: Довгої О.І.,Хобор Р.Б.

розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу Волинської митниці на Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року у справі № 140/4030/24 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Док-Агро" до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови,-

ВСТАНОВИВ:

12.04.2024р. позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Док-Агро" (далі по тексту ТзОВ "Док-Агро") звернувся з позовом до Волинської митниці, в якому просив суд:

-визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 17.10.2023р. №UA205140/2023/000637/1 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2023/006982.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20.05.2024р. позов задоволено.

Не погоджуючись із даним рішеннями, апелянт Волинська митниця подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Просить суд, Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20.05.2024р. скасувати та прийняти нову постанову якою в позові відмовити.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.08.2022р. ТОВ "Док-Агро" (покупець) та ZHENGZHOU CLEAN CHEMICAL Co. Ltd (Китай) (продавець) уклали зовнішньоекономічний контракт купівлі-продажу №01/08/2022, за умовами якого продавець зобов`язується поставити, а покупець зобов`язується прийняти хімічні речовини, що надалі називаються "товар".

Найменування, кількість, якість, ціна, період поставки, базис поставки та інші необхідні умови поставки обумовлюються сторонами в додатках/специфікаціях і/або доповненнях, що є невід`ємною частиною цього контракту.

В п.3 контракту №01/08/2022 встановлено, що ціна товару, що поставляється за даним контрактом, погоджується на кожну партію товару окремо і відображається у відповідних доповненнях/специфікаціях або додатках до цього контракту. Загальна вартість контракту складається з сум усіх підписаних сторонами додатків/Специфікацій або доповнень. Валюта контракту долар США. Товар, що купується за даним контрактом, буде транспортований в Україну, для митного очищення і використання на території України.

Умови оплати за товар було визначено наступним чином: за кожну відвантажену партію товару продавець виставляє на покупця інвойс з розрахунком його вартості на основі ціни згідно розділу 3 контракту. Оплата за партію товару проводиться покупцем на умовах 100% передоплати. Після відвантаження товару продавець разом з товаром передає наступний набір експортних документів: оригінал підписаного контракту/специфікації, інвойс, пакувальний лист, коносамент/авіа-накладна, COA, MSDS, сертифікат походження, страховка. Всі податки, мита, збори і тому подібні витрати, які пов`язані з виконанням цього контракту, які стягуються на території покупця, сплачує покупець, а ті з них, що стягуються на території продавця, сплачує продавець (п.4 контракту).

16.10.2023р. ТОВ "Док-Агро" через уповноваженого декларанта ПП "Тріада" на митний пост Волинської митниці подав МД №23UA39U5, за якою задекларовано ввезення товару "1. Продукт Кокамід ДЕА CDEA 85% (Cocamide DEA CDEA 85%), до складу якого входить суміш поверхнево-активної речовини неіоногенної природи (кокосової олії), склад: активна речовина - 81,5%, тверда речовина - 85,4%, допоміжні компоненти; вільна олія - 3,8%, вода - 0,1%, гліцерин - 8,8%, у вигляді в`язкої прозорої рідини жовтого кольору, тип поверхнево-активних речовин -неіоногенні, вага нетто - 16000 кг, Призначення: виконує роль емульгатора, загусника та піноутворювача, підсилює піноутворення та покращує якість самої піни, підвищує в`язкість кінцевого продукту. В основному використовується у виробництві миючих, косметичних та поліруючих засобах. Не в аерозольній упаковці, не розфасований для роздрібної торгівлі. Торгівельна марка: нема даних, Виробник: ZHENGZHOU CLEAN CHEMICAL Co, Ltd, CN. Дата виробництва - 2023.07.26, Кінцевий термін використання - 2025.07.25 партія № 20230726. Упаковка 80 пластикових бочок (28m3)".

З метою підтвердження заявленої митної вартості товару декларант та обраного основного методу її обчислення декларантом до вказаної МД подані такі документи: сертифікат якості від 26.07.2023 №б/н; пакувальний лист від 18.07.2023 №1; рахунок-проформу від 14.07.2023 №б/н; рахунок-фактуру (інвойс) від 18.07.2023 №23АR0718B; коносамент від 28.08.2023 №229639780; автотранспортну накладну (CMR) від 11.10.2023 №б/н; сертифікат про походження товару від 31.07.2023 №23С4101М1034/00027; банківський платіжний документ від 17.07.2023 №б/н на суму 23208 доларів США; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги від 13.10.2023 №TG131023010; довідку про транспортні витрати по доставці вантажу вих. №12475 від 13.10.2023; довідку про транспортні витрати від 13.10.2023; прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 28.06.2023 №б/н; страховий поліс від 19.08.2023 №; специфікацію №11 від 14.07.2023 до контракту купівлі-продажу №01/08/2022 від 01.08.2022; зовнішньоекономічний контракт купівлі-продажу від 01.08.2022 №01/08/2022; договір про надання послуг митного брокера від 17.03.2023 №089; договір транспортного експедирування від 10.01.2022 №10.01.2022/9310Д; заявку №12475 від 26.09.2023 на надання транспортно-експедиторських послуг; договір-заяву перевезення вантажів №216-Д від 11.10.2023.

17.10.2023р. митний орган прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2023/000637/1.

Із змісту графи 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів видно, що документи, які подані для підтвердження митної вартості товару містять розбіжності, а саме: згідно документа, що підтверджує вартість перевезення товару від 13.10.2023р. №б/н витрати на транспортування по маршруту Клайпеда (Литва) - м/п Дорогуськ становить 42270 грн, відстань даного маршруту орієнтовно 764 км, що в перерахунку становить 55,33 грн/км (42270/764). Відповідно до вищезазначеного документа вартість транспортних послуг по маршруту Дорогуськ - смт. Локачі становить 7950 грн. Орієнтовна протяжність маршруту 92 км, що становить 86,41 грн/км (7950/92). Вказане свідчить про можливе заниження транспортних витрат до кордону України та про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неправдивих відомостей стосовно складових митної вартості.

Згідно рахунка-проформи від 14.07.2023р. №б/н умови оплати зазначені: 30% передоплата та в рахунку-фактури від 18.07.2023р. №23AR0718B залишок по оплаті становить 28896 дол. США, передоплата вказана в сумі 12384 дол. США. Однак, до митного оформлення надано банківський платіжний документ, що стосується товару від 17.07.2023р. №б/н на суму 23208 дол. США. Банківського платіжного документа, що підтверджує вартість товару (передоплата та/або повна оплата за товар (за наявності) не подано до митного оформлення).

Відповідно до документа, що підтверджує вартість перевезення товару від 13.10.2023р. №б/н вартість транспортних послуг становить 50220 грн. (42270+7950), що суперечить сумі фрахту, зазначеній в Договорі-заявці на перевезення вантажів від 11.10.2023р. №216-Д - 50000 грн.

В зв`язку із наявністю розбіжностей та відповідно до ч.2, ч.3 ст.53 МК України декларанту надіслана вимога про надання в 10-ти денний термін додаткових документів для підтвердження митної вартості, зокрема: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 3) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини; 4) банківські (платіжні) документи, що стосуються оцінюваного товару; транспортні документи; - та інші документи, що підтверджують митну вартість імпортованого товару за бажанням декларанта.

Декларант на вимогу митного органу додатково надав: 1) банківський платіжний документ, що стосується товару від 07.09.2023р. №б/н; 2) рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від 16.10.2023р. №б/н; 3) договір-заявку від 11.10.2023р. №216-Д; 4) додаткові пояснення №17/10 від 17.10.2023р.; 5) банківський платіжний документ, що стосується товару від 17.07.2023р. №б/н.

В рішенні про коригування митної вартості товарів від 17.10.2023р. №UA205140/2023/000637/1 митний орган зазначив, що за банківськими платіжними документами від 07.09.2023р. №б/н на суму 54152 дол. США/кг та від 17.07.2023р. №б/н на суму 23208 дол. США проведена повна оплата за товар (30% передоплата та 70% проти копії коносаменту), згідно Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 14.07.2023 №11, що суперечить загальній сумі залишку 28896 дол. США/кг, вказаному в рахунку-фактурі (загальному) від 18.07.2023р. №23АR0718В. Також до митного оформлення надано договір-заявку перевезення вантажів від 11.10.2023р. №216-Д в кількості 2 (дві) штуки, зазначена сума фрахту в яких суперечить одна одній, а саме 50220 грн. та 50000 грн.

17.10.2023р. листом №16/2023 декларант повідомив Волинську митницю про відсутність інших додаткових документів.

У зв`язку із неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст. 60 МКУ) з причин відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст. 62 МКУ) та методу 2г (ст. 63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта, у зв`язку з тим, що документи, подані для підтвердження митної вартості товарів не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, та містять вищевказані розбіжності, а також у зв`язку з спрацюванням ризиків АСАУР, митну вартість товарів визначено за резервним методом згідно ст.64 МК України, рівень митної вартості визначено згідно рівня на подібні/ідентичні товари, інформація про які міститься у ЄАІС Держмитслужби, а саме: товар 1 на рівні 1,64 дол. США/кг за МД №UA205140/2023/52606 від 03.07.2023.

Також внаслідок прийняття цього рішення Волинська митниця прийняла картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2023/006982.

Товар був випущений у вільний обіг відповідно до митної декларації від 17.10.2023 №23UA86U2 з наданням гарантій, передбачених частиною сьомою статті 55 МК України.

ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

ч.2 ст.51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Із змісту ст.52 МК України видно, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

ч.4,ч.5 ст.58 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

ч.3 ст.53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.

Тобто, митний орган має повноваження вимагати додаткові документи у тому разі, коли у документах, поданих декларантом для митного оформлення наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість. Водночас цим повноваженням митниці на витребування додаткових документів кореспондує обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких заявлена митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією.

Крім того, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Однак, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду в постанові від 19.02.2019р. у справі № 805/2713/16-а.

Відповідно до ч.1-4 ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

ч.1,ч.2 ст.53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч.5,ч.6 ст.52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Крім того, відповідно до ч.5 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Згідно ч.1-3 ст.54 цього Кодексу контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1 ст.58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст.55 цього Кодексу.

ч.6 ст.54 МК України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: - невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; - неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій ст.53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; - невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 зазначеного Кодексу; - надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновків, що обов`язок митного органу зазначати конкретні обставини, які викликали певні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Також, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду яка викладена у постанові від 05.03.2019р. у справі №815/5791/17 основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, та банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (ст. 53) заборонено.

Поряд з цим, відповідно до норм ст.ст.51-58 МК України самої констатації суб`єктом владних повноважень наявних у нього сумнівів щодо вартості товарів недостатньо для прийняття рішення про коригування такої вартості, вказаний сумнів повинен бути обґрунтований з покликанням на інформацію, яка стала підставою його виникнення.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що як до митного оформлення, так і до суду до митної декларації від 16.10.2023р. МД №23UA39U5 на підтвердження митної вартості товару та обраного методу її визначення, декларант надав митному органу документи, які посвідчують підстави придбання товару, його кількісні та якісні характеристики, цінове та вартісне обґрунтування, а саме: сертифікат якості від 26.07.2023 №б/н; пакувальний лист від 18.07.2023 №1; рахунок-проформу від 14.07.2023 №б/н; рахунок-фактуру (інвойс) від 18.07.2023 №23АR0718B; коносамент від 28.08.2023 №229639780; автотранспортну накладну (CMR) від 11.10.2023 №б/н; сертифікат про походження товару від 31.07.2023 №23С4101М1034/00027; банківський платіжний документ від 17.07.2023 №б/н на суму 23208 доларів США; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги від 13.10.2023 №TG131023010; довідку про транспортні витрати по доставці вантажу вих. №12475 від 13.10.2023; довідку про транспортні витрати від 13.10.2023; прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 28.06.2023 №б/н; страховий поліс від 19.08.2023 №; специфікацію №11 від 14.07.2023 до контракту купівлі-продажу №01/08/2022 від 01.08.2022; зовнішньоекономічний контракт купівлі-продажу від 01.08.2022 №01/08/2022; договір про надання послуг митного брокера від 17.03.2023 №089; договір транспортного експедирування від 10.01.2022 №10.01.2022/9310Д; заявку №12475 від 26.09.2023 на надання транспортно-експедиторських послуг; договір-заяву перевезення вантажів №216-Д від 11.10.2023.

Водночас позивач листом від 17.10.2023р. надав митному органу пояснення у яких додатково надав: 1) банківський платіжний документ, що стосується товару від 07.09.2023р. №б/н; 2) рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від 16.10.2023р. №б/н; 3) договір-заявку від 11.10.2023р. №216-Д; 4) додаткові пояснення №17/10 від 17.10.2023р.; 5) банківський платіжний документ, що стосується товару від 17.07.2023р. №б/н та зазначив, що товариство до митного оформлення надано вичерпний перелік документів, який підтверджував заявлену митну вартість ввезеного товару, а тому надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товару є необґрунтованим. Просив врахувати надані пояснення та прийняти рішення відповідно до ч.3,ч.4 ст.54 МК України, без врахування термінів, передбачених ч.3 ст.53 МК України.

Одночасно, суд апеляційної інстанції зазначає, що в даному випадку відсутні підстави ставити під сумнів заявлену декларантом за першим методом митну вартість спірних товарів, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні ознаки підробки або розбіжності щодо вартості товару, та документи містять достатньо відомостей щодо ціни товару.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу митного органу на те, що контрактом від 01.08.2022р. №01/08/2022 визначено предмет та умови поставки, строк дії контракту та основні зобов`язання продавця та покупця.

Відповідно до додатку №1 до інвойсу №23АR0718В від 18.07.2023р. вартість партії товару, яка підлягала розмитненню становить 20640,00 доларів США за вагу нетто 16000 кг (16 МТ), де вартість товару вагою 32000 кг (32 МТ), відповідно до цього інвойсу визначена у сумі 41280,00 доларів США. Цим документом визначено ідентифікаційні ознаки товару, його кількість, ціну (1290 доларів США за 1 МТ), порядок проведення оплати за товар: 12384,00 доларів США - передоплата (30% від загальної ціни); 28896,00 доларів США - залишок до оплати (70% післяплати від загальної ціни).

Ціна товару в додатку №1 до інвойсу №23АR0718В від 18.07.2023р. (20640,00 доларів США) відповідає фактурній вартості, зазначеній у графі 22 в МД №23UA39U5.

Розбіжності, на думку митного органу, виникли внаслідок оплати за товар та щодо вартості транспортування товару.

Стосовно вказаних сумнівів апелянта, колегія суддів зауважує, що відповідно до п.3 контракту купівлі-продажу №01/08/2022 від 01.08.2022р. ціна товару, що поставляється за даним контрактом, погоджується на кожну партію товару окремо і відображається у відповідних доповненнях/специфікаціях або додатках до цього контракту.

Специфікацією №11 від 14.07.2023р. до контракту купівлі-продажу №01/08/2022 від 01.08.2022р. визначено загальну вартість у сумі 77360,00 доларів США за 3 товари: кокамід ДЕА CDEA 85% (32 МТ х 1290,00 доларів США) - 41280,00 доларів США; кокамідопропілбетаїн САВ-35 (32 МТ х 715,00 доларів США) - 22880,00 доларів США; кокамідопропілбетаїн САВ-45 (16 МТ х 825,00 доларів США) - 13200,00 доларів США.

Вказаною специфікацією визначені, зокрема, умови оплати: 30% передоплата; 70% проти копії коносаменту.

Відповідно, банківським платіжним документом від 17.07.2023р. №б/н підтверджена передоплата у розмірі 30% на суму 23208 доларів США за товари, що відображені у специфікації №11 від 14.07.2023р. до контракту купівлі-продажу №01/08/2022 від 01.08.2022р., а банківським платіжним документом від 07.09.2023р. №б/н підтверджується післяплата у розмірі 70% на суму 54152 доларів США. Тобто, даними платіжними документами позивач здійснював оплату за товари на умовах, які визначені у специфікації №11 від 14.07.2023р. до контракту купівлі-продажу №01/08/2022 від 01.08.2022р. (30% - передоплата на суму 23208 доларів США, 70% - післяплата на суму 54152 доларів США). Така пропорційна оплата (30% та 70% відповідно) відповідає умовам оплати, визначеним у інвойсі №23АR0718В від 18.07.2023р., де 12384,00 доларів США - 30% передоплата, 28896,00 доларів США - 70% післяплата. При цьому, суд звертає увагу, що в цьому інвойсі визначено партію товару вагою 32000 кг (32 МТ) на суму 41280,00 доларів США. Задекларована ж партія товару за МД від 16.10.2023р. №23UA39U5 вагою нетто 16000 кг (16 МТ) на суму 20640,00 доларів США.

Враховуючи те, що позивач здійснював оплату за усі товари, які відображені у специфікації №11 від 14.07.2023р. до контракту купівлі-продажу №01/08/2022 від 01.08.2022р., а не за партію товару відповідно до додатку №1 до інвойсу №23АR0718В від 18.07.2023р., тому відсутній окремий платіжний документ на суму 20640,00 доларів США за цю партію товару.

Отже, подані митному органу платіжні документи у повній мірі відображають виконання сторонами умов контракту купівлі-продажу №01/08/2022 від 01.08.2022р., специфікації №11 від 14.07.2023р. до нього, інвойсу №23АR0718В від 18.07.2023р. та підтверджують ціну товару, який підлягав декларуванню. При цьому, фактурна вартість товару у сумі 20640,00 доларів США відображена в додатку №1 до інвойсу №23АR0718В від 18.07.2023р. та відповідає вартості товару, яка зазначена у графі 22 МД від 16.10.2023р. №23UA39U5. З урахуванням вищенаведеного слідує, що у поданих митному органі документах відсутні розбіжності щодо ціни товару.

Стосовно доводів апелянта щодо розбіжностей у поданих документах щодо вартості транспортування товару, про які зазначено в оскаржуваному рішенні та відповідно і в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Митний орган у рішенні про коригування митної вартості товарів вказує на те, що згідно документа, що підтверджує вартість перевезення товару від 13.10.2023р. №б/н витрати на транспортування по маршруту Клайпеда (Литва) - м/п Дорогуськ становлять 42270 грн., відстань даного маршруту орієнтовно 764 км, що в перерахунку становить 55,33 грн/км (42270/764). Відповідно до вищезазначеного документа вартість транспортних послуг по маршруту Дорогуськ - смт. Локачі становить 7950 грн. Орієнтовна протяжність маршруту 92 км, що становить 86,41 грн/км (7950/92). Вказане, на думку митного, свідчить про можливе заниження транспортних витрат до кордону України та про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неправдивих відомостей стосовно складових митної вартості.

Крім того, згідно документа, що підтверджує вартість перевезення товару від 13.10.2023р. №б/н вартість транспортних послуг становить 50220 грн. (42270+7950), що суперечить сумі фрахту, зазначеній в Договорі-заявці на перевезення вантажів від 11.10.2023р. №216-Д - 50000 грн.

Колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта за необґрунтованістю з огляду на таке.

Митний орган не уповноважений у рішенні про коригування митної вартості товарів перевіряти економічну доцільність визначення вартості перевезення товару до митного кордону України та подальшу вартість такого перевезення товару до пункту призначення, оскільки такі складові загальної вартості перевезення товару самостійно визначаються сторонами договору перевезення. Перевізник вправі сам формувати ціноутворення того чи іншого перевезення з врахуванням відстані та інших необхідних характеристик. Відмінність вартості перевезення до кордону України та по території України не може свідчити про заниження транспортних витрат до кордону України.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта, що 11.10.2023р. ФОП ОСОБА_1 (Перевізник) та ТОВ "Док-Агро" (Замовник) уклали Договір-заявку перевезення вантажів №212-Д, де сума фрахту визначена у розмірі 50000 грн.

Колегія суддів зазначає, що у вказаному договорі-заявці попереднього погоджена сума перевезення товару. Однак, остаточна вартість транспортних послуг визначається сторонами такого договору в рахунку-фактурі, акті виконаних робіт, довідці про транспортні витрати, що узгоджується з пунктом 4 Договору-заявки перевезення вантажів №212-Д від 11.10.2023р.

Саме довідкою про транспортні витрати від 13.10.2023р. №б/н підтверджується остаточна вартість перевезення вантажу, яка становить по маршруту: м. Клайпеда (Литва) - митний перехід Дорогуськ (Україна) - 42270,00 грн.; митний перехід Дорогуськ (Україна) - смт Локачі Волинської області (Україна) - 7950,00 грн., що відповідає рахунку на оплату від 16.10.2023р. №б/н. Тобто, загальна вартість транспортних витрат становить 50220.00 грн.

Крім того, у додаткових поясненнях №17/10 від 17.10.2023р., поданих митному органу, позивач покликається на технічну помилку та вказав, що товариство внесло зміни про вартість перевезення в договорі-заявці №212-Д від 11.10.2023р., надавши нову редакцію, де вартість транспортних витрат складає 50220,00 грн. Тобто позивач усунув розбіжності щодо вартості транспортних витрат у поданих документах.

Враховуючи позицію Верховного суду у постанові від 31.05.2019р. у справі №804/16553/14 варто звернути увагу на те, якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (якими) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

В додаткових поясненнях №17/10 від 17.10.2023р. позивач зазначив, що каталоги, прейскуранти виробника товару, а також висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями - відсутні у покупця.

Крім того, ненадання виписки з бухгалтерської документації продавцем покупцю не може позбавляти останнього можливості декларувати товар на підставі інших документів, що підтверджують ціну товару. Відсутність такої бухгалтерської документації у покупця товару, яка може бути комерційною таємницею продавця щодо формування ціни товару для інших покупців і за відмінними умовами поставки, не свідчить про недобросовісність у декларуванні митної вартості.

З урахуванням наведеного висновок у спірному рішенні про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними.

Наведене дає підстави для висновку, що сумніви митного органу щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Враховуючи позицію Верховного Суду у постановах від 12.03.2019р. у справі №826/2313/16, від 13.06.2019р. у справі №820/6315/15, суд зауважує, що вимоги ч.3, ч.4 ст.53 та ч.2 ст.58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товару, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Стосовно доводів апелянта, як на підставу для коригування митної вартості товарів на основі якої здійснено коригування митної вартості товару, а саме покликання на МД №UA205140/2023/52606 від 03.07.2023р., суд апеляційної інстанції зазначає про таке.

Можливість поставки товару іншим покупцям за меншою ціною відповідає принципам свободи зовнішньоекономічних зв`язків та не суперечить нормам національного та міжнародного законодавства. При прийнятті оспорюваних рішень митний орган використав виключно інформацію з бази даних митного органу. Тобто, відповідач керувався не документами, поданими декларантом до митного оформлення, а опирався вже на наявну в митного органу цінову інформацію.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації митниці, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено.

Сам факт здійснення митного оформлення подібних товарів за митною вартістю, що є більша заявленої декларантом, не може бути безумовною підставою для коригування відповідачем митної вартості товару.

Також, Верховний Суд у постанові від 21.12.2018р. у справі №815/228/17 дійшов висновків, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості, жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Крім того, колегія суддів зазначає, що будь-яка інформація, отримана від юридичних осіб носить виключно інформативний характер та не є безумовною рекомендацією митному органу визначати митну вартість інших аналогічних/подібних товарів саме за такою вартістю. Кожна зовнішньоекономічна угода містить свої умови, які погоджуються сторонами. Принцип свободи договорів чітко передбачає, що сторони можуть самостійно визначити вартість товару.

Разом з тим, слід зазначити, що в адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення митний орган повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення; відповідно рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

ч.7 ст.54 МК України передбачено, що у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товару, у тому числі невірно визначено митну вартість товару, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Також суд зазначає, що Верховний Суд в постанові від 08.10.2019р. у справі №803/776/17 вказав, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом.

Враховуючи позицію Верховного Суду у постановах від 12.03.2019р. у справі № 826/2313/16 та 13.06.2019р. у справі № 820/6315/15 колегія суддів зазначає, що вимоги ч.3-ч.4 ст.53 та ч.2 ст.58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Митний орган не навів жодних обставин та не надав доказів на підтвердження наявності у митного органу законодавчо визначених підстав для витребування додаткових документів, зокрема, що позивач в митних деклараціях зазначив не всі документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, вніс до декларацій недостовірні або неточні відомості або що надані митному органу документи містили розбіжності чи ознаки підробки.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, тобто відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

Надаючи оцінку доводам апелянта, покладеним в основу прийняття оспорюваних рішень про коригування митної вартості товарів, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновків, що за відсутності документів, які б пояснили сумніви митного органу, митний орган не мав достатніх та обґрунтованих підстав для невизнання митної вартості товару задекларованого позивачем, враховуючи таке.

Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Водночас, наявність таких обставин повинна бути обґрунтована та підтверджена відповідними доказами. Встановивши відсутність достатніх відомостей, митний орган має зазначити, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, з яких причин із поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Разом з тим, обов`язок органу доходів і зборів обґрунтовувати причини та порядок здійснення коригування митної вартості встановлюється Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, які затверджені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012р. № 598.

Так, відповідно до п. 2.1 вказаних Правил № 598, у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосування резервного методі (ст.64 МК України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувались митним органом при її визначенні. Покликання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначені митної вартості відповідно до положень ст.59, ст.60, ст.64 кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційний умов тощо.

Тобто, рішення про коригування митної вартості не може ґрунтуватись на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару.

Проте, з огляду на те, що позивач надав вичерпні документи на підтвердження митної вартості товару, колегія суддів зазначає, що у митного органу були наявні достатні документи, які підтверджують числові значення всіх складових митної вартості імпортованого товару та відомості щодо ціни товару.

Усі документи, надані до митного оформлення позивачем не містять розбіжностей та визначають єдину ціну товару.

Колегія суддів погоджується також з висновками суду першої інстанції, що декларант надав митному органу всі наявні у нього та достатні документи, необхідні для визначення митної вартості товару за основним (першим) методом.

Апеляційний суд наголошує, що Волинська митниця як суб`єкт владних повноважень не довів суду, що надані позивачем документи містять істотні розбіжності, в них наявні ознаки підробки, або вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару. Наявність інформації про те, що ідентичні або подібні товари оформлено у митному відношенні іншими особами за вищою митною вартістю не може бути єдиною та достатньою підставою для витребування додаткових документів та відмови у прийнятті заявленої позивачем митної вартості товару за ціною контракту.

Крім того, враховуючи позицію Верховного Суду у постановах від 12.03.2019р. у справі №826/2313/16, від 13.06.2019р. у справі №820/6315/15, суд зазначив, що вимоги частин третьої та четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товару, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Волинської митниці діяв не у спосіб що визначені законами та Конституцією України. Відповідач в порушення вимог ст.77КАС України не довів наявність у нього обґрунтованого сумніву у правильності визначення декларантом митної вартості товару за основним методом. Зазначене, в свою чергу, дає підстави вважати, що оспорюване рішення про коригування митної вартості товару та картки відмови є протиправним, яке слід скасувати.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постановах від 27.06.2019р. у справі № 803/667/17, від 02.04.2019р. у справі № 809/784/19, від 06.03.2019р. у справі № 809/278/17, від 20.02.2018 р. у справі № 809/1884/1. від 09.10.2018 у справі № 826/24835/15, від 24.01.2019р. у справі № 820/636/17, від 21.01.2020р. у справі № 812/2336/14, від 13.02.2020р. у справі № 810/1175/16, від 26.01.2021р. у справі № 826/13892/16).

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Волинської митниці - залишити без задоволення, а Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року у справі № 140/4030/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді О. І. Довга
Р. Б. Хобор