Справа № 320/48702/23
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2024-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2024 року Київ № 320/48702/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Балаклицького А.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової служби України (далі також ДПС України, відповідач), в якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ Державної податкової служби України від 21.06.2023 №700-о про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління начальника першого відділу Управління з питань запобігання та виявлення корупції Державної податкової служби України з 21.06.2023;

поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління начальника першого відділу Управління з питань запобігання та виявлення корупції Державної податкової служби України з 22.06.2023;

стягнути з Державної податкової служби України середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 з 22.06.2023 по день винесення судом рішення про поновлення на роботі включно;

допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 відкрито провадження у справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.02.2024 задоволено заяву судді Донця В.А. про самовідвід, передано справу для визначення складу суду згідно з частиною 1 статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №320/48702/23 передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Балаклицькому А.І.

Ухвалою суду від 19.02.2024 справу прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Позовні вимоги обґрунтовано безпідставним звільненням із займаної посади, оскільки відповідачем одночасно з попередженням про звільнення, а також протягом усього часу з дати попередження про звільнення до дати прийняття оскаржуваного наказу, не було запропоновано рівнозначну посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

Наголошено, що після реорганізації кількість працівників Державної податкової служби України не зменшилась, а навпаки збільшилася, що додатково свідчить про порушення з боку відповідача, що виразилось у знехтуванні переважного права на залишенні на роботі при призначенні на посаду заступника начальника управління начальника першого відділу Управління з питань запобігання та виявлення корупції Державної податкової служби України або рівнозначній їй.

При цьому зауважено, що відповідач не надав доказів того, що під час звільнення позивача проводився аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися працювати і тих, які підлягали звільненню.

Звертав увагу, що позивач перебував на військовій службі, в період увільнення від роботи не міг в повній мірі відслідкувати організаційні перетворення органу ДПС України, а відповідач фактично знехтував правами позивача та протиправно позбавив права останнього на працю.

Як наслідок, відповідач при звільненні позивача діяв необ`єктивно, упереджено, нерозсудливо, не дотримався порядку звільнення працівників, передбаченого Законом України «Про державну службу», що призвело до порушення трудових прав та гарантій позивача, а відтак оскаржуваний наказ є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідачем надано суду відзив, в якому останній простить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на їх безпідставність.

Зазначено, що у зв`язку із скороченням посади державної служби, яку займав позивач, внаслідок зміни структури та штатного розпису ДПС України, на виконання вимог приписів Закону № 889 відповідач попередив позивача про наступне звільнення з дотриманням строків та запропонував іншу вакантну посаду державної служби, від якої позивач відмовився.

Наголошено, що прийняття рішення про доцільність пропонування державному службовцю будь-якої вакантної посади є дискреційним повноваженням керівника державної служби, а не обов`язком.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працював на державній службі в Державній податковій службі України (раніше Міндоходів, ДФС) з червня 2016 року, де очолював напрямок протидії корупції.

З 02.11.2020 позивач перебував на посаді заступника начальника управління - начальника першого відділу Управління з питань запобігання та виявлення корупції Державної податкової служби України.

З початку повномасштабної російської агресії перейшов на службу в підрозділ територіальної оборони Збройних сил України.

На підставі наказу від 25.03.2022 № 285-о з метою забезпечення виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента «Про введення воєнного стану в Україні», статей 3, 9, 24 Закону України від 16.07.2021 № 1702-ІХ «Про основи національного спротиву» та ч.3 ст.119 Кодексу законів про працю України увільнено ОСОБА_1 від роботи з 08.03.2022 у зв`язку з зарахуванням до лав добровольчого формування в особливий період зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку на період участі у виконанні завдань територіальної оборони під час воєнного стану.

Відповідно до наказу відповідача від 13.04.2022 № 322-о, на підставі витягу з наказу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 13.04.2022 № 88 та заяви ОСОБА_1 увільнено позивача від роботи з 13.04.2022 у зв`язку із зарахуванням до списків особового складу зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку на період проходження військової служби.

Далі, згідно з наказом Міністерства оборони України від 03.05.2023 № 126 старшого солдата ОСОБА_1 , старшого водія мінометного розрахунку взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , звільненого з військової служби у запас наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 25 квітня 2023 року №31-PC за підпунктом г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи, з 03 травня 2023 року виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення, з котлового забезпечення зі сніданку 4 травня 2023 року та направлено на облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 зазначено, що позивач перебував з 13.04.2022 по 03.05.2023 на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , особовий склад якої виконував завдання, направлені на відсіч збройній агресії російської федерації, зокрема на лінії оборони, де ведуться прямі бойові дії.

Ураховуючи, що за наказами зберігалось місце роботи та посада на час проходження ним військової служби, позивач, повернувшись 04 травня 2023 року до виконання службових обов`язків на посаді заступника начальника управління - начальника першого відділу Управління з питань запобігання та виявлення корупції Державної податкової служби України, отримав у день виходу попередження про наступне звільнення.

У вказаному попередженні повідомлялось, що відповідно до наказів Державної податкової служби України від 14.01.2022 № 22 «Про введення в дію Структури апарату Державної податкової служби України та затвердження Організаційної структури та Переліку індексів структурних підрозділів апарату ДПС» (зі змінами) та від 19.0.2022 № 1-ф «Про введення в дію Штатного розпису на 2022 рік Державної податкової служби України» скорочується посада державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису Державної податкової служби України без скорочення чисельності та штату державних службовців, запропоновано посаду головного державного інспектора відділу планово-аналітичної роботи Департаменту інфраструктури та господарського забезпечення, від якої позивач відмовився.

Згідно з наказом Державної податкової служби України від 21.06.2023 № 700-о ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника начальника управління - начальника першого відділу Управління з питань запобігання та виявлення корупції Державної податкової служби України 21 червня 2023 року у зв`язку з скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису Державної податкової служби України без скорочення чисельності та штату державних службовців згідно з пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (зі змінами).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно із статтею 38 Конституції України громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, урегульовані Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 889-VIII).

Як передбачено ч. 2 та ч. 3 ст. 5 Закону № 889-VІІІ відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону № 889-VІІІ державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87 цього Закону).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VІІІ підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Частиною 3 статті 87 Закону № 889-VІІІ встановлено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини 1 цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що державний службовець підлягає звільненню за пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» лише у тому випадку, якщо у відповідному державному органі чи установі відсутні вакансії інших посад державної служби, рівнозначних або навіть нижчих, або ж, якщо державний службовець відмовився від запропонованих вакансій.

Відповідно до цього, керівник державної служби зобов`язаний запропонувати такому державному службовцю всі вакансії, які існують в установі, в першу чергу ті, які є рівнозначними тій посаді, яку він займав, або навіть і нижчу займаній ним посаді, з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей, незалежно від того, в якому структурному підрозділі державний службовець працював.

Доведення відсутності можливості запропонувати державному службовцю, посада якого скорочується, іншу рівнозначну посаду державної служби, покладається на керівництво відповідної державної служби.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 05 квітня 2023 року у справі № 640/12871/21 та від 12 квітня 2023 року у справі № 340/1791/22 Верховний Суд резюмував, що у випадку звільнення державного службовця в разі реорганізації державного органу, що є підставою для звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», суб`єкт призначення/керівник державної служби повинен запропонувати державному службовцеві, попередженого про звільнення посади, усі вакантні посади, на які можна було б його перевести.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про державну службу» посади державної служби в державних органах поділяються на категорії та під категорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень, змісту роботи та її впливу на прийняття кінцевого рішення, ступеня посадової відповідальності, необхідного рівня кваліфікації та професійних компетентностей державних службовців.

За визначенням у пункті 6 частини 1 статті 2 цього ж Закону рівнозначна посада - це посада державної служби, що належить до однієї під категорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів.

Як зазначалось вище, позивач займав посаду заступника начальника управління - начальника першого відділу Управління з питань запобігання та виявлення корупції Державної податкової служби України, натомість у попередженні про звільнення було запропоновано лише посаду головного державного інспектора відділу планово-аналітичної роботи Департаменту інфраструктури та господарського забезпечення.

При цьому, слід наголосити, що згідно з листа відповідача від 22.06.2023 № 1169/ЗПІ/99-00-1-01-03-10 вбачається, що відповідно до наказу ДПС від 14.01.2022 № 22 «Про введення в дію Структури апарату Державної податкової служби України та затвердження Організаційної структури та Переліку індексів структурних підрозділів апарату ДПС, Управління з питань запобігання та виявлення корупції зі штатною чисельністю 15 одиниць (з них категорії посад державної служби «Б» - 5, «В» - 10) реорганізовано в Департамент з питань запобігання та виявлення корупції зі штатною чисельністю 25 одиниць (з них категорії посад державної служби «Б» - 7, «В» - 18); фактична кількість державних службовців в апараті ДПС станом на 04.05.2022 становила 899 осіб, станом на 16.06.2023 1489 осіб; станом на 04.05.2022 в апараті ДПС були наявні 899 вакантних посад, станом на 16.06.2023 140 посад.

На підтвердження вказаних обставин в матеріалах справи наявні також штатні розписи за 2021 та 2022 роки ДПС України.

Отже, суд погоджується з доводами позивача, що після реорганізації кількість працівників Державної податкової служби України не зменшилась, а навпаки збільшилася.

Водночас, до прийняття оскаржуваного наказу про звільнення позивачу не пропонувались рівнозначні посади, які відповідають його кваліфікації та досвіду.

Відповідно до позиції Верховного Суду в постанові від 31.01.2019 у справі №820/4077/17 суд дійшов висновку, що у разі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший або при його перепрофілюванні звільнення з публічної служби, зміна її істотних умов можуть мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності чи штату працівників, змінами в їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями тощо. Саме по собі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не може бути підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження. Скорочення штату встановлюється шляхом порівняння штатних розписів цієї юридичної особи до і після її реорганізації.

Зміна найменування бюджетної установи, її структури та штатного розпису є її реорганізацією. В юридичній практиці така форма реорганізації називається перетворенням.

При цьому, переведення працівників з однієї посади на іншу чи з одного структурного підрозділу до іншого здійснюється у разі, якщо діяльність бюджетної установи не припиняється, але змінюються її повноваження, структура чи штатний розпис, тобто проводяться організаційно-штатні заходи, реорганізація.

Згідно з листа відповідача від 22.06.2023 № 1165//ЗПІ/99-00-11-01-03-10 повідомлено, що відповідно до наказу ДПС від 14.01.2022 № 22 «Про введення в дію Структури апарату Державної податкової служби України та затвердження Організаційної структури та Переліку індексів структурних підрозділів апарату ДПС» (далі наказ ДПС № 22) Управління з питань запобігання та виявлення корупції зі штатною чисельністю 15 одиниць (з них категорії посад державної служби «Б» - 5, «В» - 10) реорганізовано в Департамент з питань запобігання та виявлення корупції зі штатною чисельністю 25 одиниць (з них категорії посад державної служби «Б» - 7, «В» - 18).

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон № 389) Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), постановлено ввести в Україні воєнний стан.

Наказом ДПС від 24.02.2022 № 243-о «Про встановлення простою у роботі Державної податкової служби України та її територіальних органах» (далі - наказ ДПС № 243-о) з метою збереження життя та здоров`я працівників Державної податкової служби України та її територіальних органів встановлено простій у роботі Державної податкової служби України та її територіальних органів.

ДПС України проводила комплекс заходів щодо призначення, переведення працівників апарату згідно з чинним законодавством відповідно до наказу ДПС № 22, Штатного розпису Державної податкової служби України, з урахуванням наказу ДПС № 243-о.

В матеріалах справи міститься наказ ДПС України № 39 від 28.01.2020 «Про затвердження Положення про Управління з питань запобігання та виявлення корупції Державної податкової служби України», який був чинний на час перебування позивача на посаді.

На час попередження та звільнення позивача діяв наказ відповідача № 200 від 26.04.2022, якими затверджено Положення про Департамент з питань запобігання та виявлення корупції Державної податкової служби України.

При цьому, як до та після організаційно-штатних заходів згідно з зазначених наказів вбачається однакове функціональне навантаження відповідного структурного підрозділу, де працював позивач.

Суд звертає увагу, що відповідач не надав до суду належних та допустимих доказів того, що компетенція новоутвореного департаменту збільшилася, що могло б бути завадою для переведення позивача на рівнозначну посаду у вказаний структурний підрозділ в новій структурі.

При цьому, суд наголошує, що при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю іншої рівнозначної посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей з урахуванням переважного права на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю, є обов`язком суб`єкта призначення або керівника державної служби.

Така правова позиція наведена Верховним Судом у постанові від 20 березня 2023 року по справі № 580/7962/21.

Верховний Суд у постанові від 23 лютого 2023 року по справі № 140/9066/21 визнав застосовною до правовідносин про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015, після внесення змін до частини третьої статті 87 цього Закону, правову позицію, неодноразово висловлену Верховним Судом, зокрема у постановах від 25 липня 2019 року у справі № 807/3588/14, від 27 травня 2020 року у справі № 813/1715/16 та інших, за якою, обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення.

Також у постановах від 21 грудня 2023 року у справі № 140/8173/22, від 05 квітня 2023 року у справі № 640/12871/21 та від 12 квітня 2023 року у справі № 340/1791/22 Верховний Суд дійшов висновку про те, що у випадку звільнення державного службовця в разі реорганізації державного органу, що є підставою для звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», суб`єкт призначення/керівник державної служби повинен запропонувати державному службовцеві, попередженого про звільнення посади, усі вакантні посади (за умови, що такі є), на які можна було б його перевести.

З аналізу частини першої статті 40, частин першої, третьої статті 49-2 КЗпП України випливає, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду та які існували на день звільнення.

Разом з тим, досліджуючи матеріали справи, судом встановлено, що відповідачем було запропоновано ОСОБА_1 у зазначений період після попередження про звільнення лише одну посаду посаду головного державного інспектора відділу планово-аналітичної роботи департаменту інфраструктури та господарського забезпечення ДПС України, яка, в свою чергу, була нижчою від його займаної та не відповідала його кваліфікації та професійним здобуткам.

Поряд з цим, з матеріалів справи встановлено, що у період з попередження до звільнення позивача було вакантно щонайменше три посади у відділі контролю за дотриманням антикорупційного законодавства ДПС України, зокрема, заступник директора департаменту начальник відділу контролю за дотриманням антикорупційного законодавства, заступник директора департаменту начальник відділу розробки та організації заходів з питань запобігання та виявлення корупції, директор департаменту з питань запобігання та виявлення корупції, що відповідало функціональним обов`язкам заступника начальника управління начальника першого відділу управління з питань запобігання та виявлення корупції.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що при наявності у відповідача рівнозначних вакансій позивачу не було запропоновано іншої рівноцінної посади державної служби відповідно до його професійної підготовки та професійних компетентностей, як і не надано доказів неможливості здійснення таких пропозицій, ні доказів неможливості надати позивачу іншу роботу, відповідно до його професійної підготовки та професійних компетентностей.

Наведене свідчить про невиконання покладеного на відповідача законом обов`язку, оскільки позивачу не було запропоновано всі вакантні посади, незважаючи на те, що такі були в наявності.

Отже, суд бере до уваги аргументи позивача, що відповідач не навів необхідного обґрунтування щодо не прийняття рішення про переведення позивача до реорганізованого відділу у складі іншого управління, за його фахом, а саме протидії корупції.

При цьому, посилання відповідача про відсутність матеріалів в особовій справ, які б підтверджували переважне право на залишення на роботі є неприйнятним, оскільки на підтвердження таких доводів до матеріалів справи не долучено жодних доказів.

Зокрема, відповідач не надав доказів того, що під час звільнення позивача проводився аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися працювати і тих, які підлягали звільненню.

Відповідно до п.9 ч.2 ст. 42 КЗпП України визначено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема, працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Як зазначалось вище, відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 зазначено, що позивач перебував з 13.04.2022 по 03.05.2023 на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , особовий склад якої виконував завдання, направлені на відсіч збройній агресії російської федерації, зокрема на лінії оборони, де ведуться прямі бойові дії.

Суд вважає неприйнятними доводи відповідача у викладеній позиції про відсутність у позивача переваг залишення на роботі, оскільки відповідач взагалі залишив поза увагою те, що позивач перебував на військовій службі, що відповідно до приписів п.9 ч.2 ст. 42 КЗпП України є обов`язковою підставою для врахування відповідачем при прийнятті відповідного рішення.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частина 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні з оцінкою належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 90 КАС України).

Встановлені судом обставини свідчать, що відповідач при звільненні позивача діяв необ`єктивно, упереджено, нерозсудливо, не дотримався порядку звільнення працівників, передбаченого Законом України «Про державну службу» та КЗпП України, що призвело до порушення трудових прав та гарантій позивача.

Відповідно, ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про протиправність та скасування наказу від 21.06.2023 № 700-о про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління - начальника першого відділу Управління з питань запобігання та виявлення корупції Державної податкової служби України 21 червня 2023 року у зв`язку з скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису Державної податкової служби України без скорочення чисельності та штату державних службовців згідно з пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (зі змінами).

За приписами частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи висновки суду про скасування оскаржуваного наказу про звільнення, ОСОБА_1 підлягає поновленню на попередньо займаній посаді заступника начальника управління - начальника першого відділу Управління з питань запобігання та виявлення корупції Державної податкової служби України з 22.06.2023.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно до ч.1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 (далі - Порядок), відповідно до пункту 2 якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Аналіз наведених правових норм Порядку дає підстави для висновку, що при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень цього Порядку.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 07.07.2020 в справі № 811/952/15.

Як встановлено судом, позивач був звільнений із займаної посади 21.06.2023.

З довідки ДПС України про середню заробітну плату позивача від 26.01.2024 № 23 середньоденний заробіток за посадою заступника начальника управління начальника відділу складав: 693,95 грн.

Кількість робочих днів за період вимушеного прогулу, починаючи з 22.06.2023 (наступний день після звільнення) і по 26.08.2024 (день прийняття рішення суду) складає 308 днів.

За таких обставин, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить: 693,95 грн. х 308 днів = 213 736,60 грн.

При цьому, суд зауважує, що у пункті 6 Постанови Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24.12.1999 № 13 Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Крім того, згідно з пунктом 2 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Відтак, рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню. При цьому, сума стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць відповідно до долученої довідки № 23 від 26.01.2024 становить 14 920,00 грн.

Також відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

З урахуванням вищенаведених положень, рішення суду підлягає негайному виконанню в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління начальника першого відділу Управління з питань запобігання та виявлення корупції Державної податкової служби України з 22.06.2023 та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, що становить 14 920,00 грн.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною другою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Беручи до уваги наведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що при зверненні позивача до суду з даним позовом, останній був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відтак, позивачем не понесено судових витрат, з огляду на що такі судові витрати не підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Керуючись статтями 9, 14, 73 - 78, 90, 143, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Державної податкової служби України (ідентифікаційний код 43005393, місцезнаходження: 04053, місто Київ, Львівська Площа, будинок 8) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної податкової служби України від 21.06.2023 №700-о про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління начальника першого відділу Управління з питань запобігання та виявлення корупції Державної податкової служби України з 21.06.2023.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління начальника першого відділу Управління з питань запобігання та виявлення корупції Державної податкової служби України з 22.06.2023.

Стягнути з Державної податкової служби України (ідентифікаційний код 43005393, місцезнаходження: 04053, місто Київ, Львівська Площа, будинок 8) середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) з 22.06.2023 по 26.08.2023 в розмірі 213 736,60 грн (двісті тринадцять тисяч сімсот тридцять шість гривень 60 коп.).

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на посаді заступника начальника управління начальника першого відділу Управління з питань запобігання та виявлення корупції Державної податкової служби України (ідентифікаційний код 43005393, місцезнаходження: 04053, місто Київ, Львівська Площа, будинок 8) з 22.06.2023.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Державної податкової служби України (ідентифікаційний код 43005393, місцезнаходження: 04053, місто Київ, Львівська Площа, будинок 8) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 14 920,00 грн (чотирнадцять тисяч дев`ятсот двадцять гривень 00 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Балаклицький А. І.