Справа № 607/16607/24
Суддя: Братасюк В. М.
Дата ухвалення: 2024-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.08.2024 Справа №607/16607/24

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Братасюка В.М.

за участю секретаря Тинкалюк Є.І.

позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2646204 від 20 липня 2024 року, якою його визнано винним за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що патрульним поліцейським безпідставно заявлено до нього вимогу про пред`явлення посвідчення водія. Оскільки жодних правил дорожнього руху позивач не порушував, й у поліцейського не було інших законних підстав, в розумінні ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію», зупиняти керований позивачем транспортний засіб. А відтак, на переконання позивача, патрульний поліцейський заявив до нього неправомірну вимогу, котру позивач не був зобов`язаний виконувати.

Ухвалою суду від 30.07.2024 року у справі за даним позовом було відкрите спрощене провадження у справі з повідомленням сторін, призначено розгляд справи по суті.

Згідно частини першої, другої статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

06.08.2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, згідно якого відповідач вважає оскаржувану постанову законною та обґрунтованою, винесену уповноваженою посадовою особою, за наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, тому в задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі. Мотивує заперечення на тому, що уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху, а відтак поліцейський діяв на підставі п.7 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», коли зупиняв керований позивачем ТЗ, про що й повідомив ОСОБА_1 , зазначивши причиною зупинки.

В судовому засіданні позивач та представник позивача вимогу підтримали, просять задовольнити.

Відповідач не забезпечив явки свого представника в засідання, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду.

Суд, за результатами розгляду справи, оцінивши обставини справи, вважає їх достатніми для прийняття рішення та приходить до наступного висновку.

Як вбачається із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2646204 від 20 липня 2024 року, позивач 20.07.2024 року керуючи Тз Чері Тігго д.н.з. НОМЕР_1 , о 19.02.30 год.в м. Тернополі по вул. Чумацькій, не пред`явив у спосіб, який надає можливість поліцейському прочитати та ідентифікувати дані, що містяться у посвідченні водія, посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб та страхового поліса, чим порушив п.2.4.а. ПДР України.

Відтак позивача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, та призначене стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність зa керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306 (із змінами та доповненнями).

Згідно з п. 1.1. ПДР, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно п. 2.4.а ПДР України, водій зобов`язаний на вимогу поліцейського зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Відтак обов`язок водія зупинитися та пред`явити поліцейському посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та страховий поліс, кореспондується з виконанням професійного обов`язку поліцейського вимагати зупинки керованого водіям ТЗ, виключно за умови існування законної підстави.

Статтею 35 ЗУ «Про Національну поліцію», передбачено виключний перелік підстав, коли поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;

11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

Відповідач змістом відзиву зазначає, що що уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху, а відтак поліцейський діяв на підставі п.7 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», коли зупиняв керований позивачем ТЗ, про що й повідомив ОСОБА_1 , зазначивши причиною зупинки.

Окремо повідомив, що поліцейський діяв на підставі доручення «Про організацію проведення відпрацювання» №236/01/18-2024 від 18.07.2024 року, виданого ГУНП в Тернопільській області.

Поряд з цим суд відзначає, що Порядок тимчасового обмеження або заборони руху

транспортних засобів та інших самохідних машині механізмів на окремих ділянках автомобільних доріг загального користування, визначається постановою КМУ №879 від 27.06.2007 року.

Цей Порядок визначає дії уповноважених підрозділів Національної поліції, підпорядкованих Агентству відновлення служб автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі або уповноважених ним підприємств та організацій (далі - дорожні підприємства), Укртрансбезпеки або її територіальних органів у разі виникнення на окремих ділянках автомобільних доріг загального користування умов, що створюють загрозу безпеці дорожнього руху або можуть призвести до пошкодження та руйнування автомобільних доріг.

П.2 Умовами, за яких створюється загроза безпеці дорожнього руху або можуть бути пошкоджені та зруйновані автомобільні дороги (далі - небезпечні умови), є:

природні явища (повінь, каменепад, землетрус, зсув ґрунту, селеві потоки тощо);

несприятливі погодні умови (ожеледь, ожеледиця, сильний снігопад, вітер, який спричиняє утворення снігових переметів на проїзній частині, спека тощо);

перезволоження ґрунту, внаслідок якого конструкція земляного полотна дороги втрачає несучу здатність;

підвищена температура повітря, внаслідок якої конструкція дорожнього одягу під впливом динамічних навантажень може різко втрачати несучу здатність;

деформація покриття (колійність, осідання тощо), земляного полотна, елементів штучних споруд;

затори в дорожньому русі;

дорожньо-транспортні пригоди.

У разі надходження інформації про виникнення небезпечних умов на ділянці автомобільної дороги уповноважені підрозділи Національної поліції і дорожні підприємства, що обслуговують зазначену ділянку, вживають заходів для перевірки інформації, повідомляють уповноважені підрозділи Національної поліції, відповідні територіальні органи Укртрансбезпеки та служби автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі, які приймають рішення про обмеження або заборону руху на такій ділянці відповідних категорій транспортних засобів, підрозділи ДСНС, органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування та інші заінтересовані органи. (п. 4 Постанови 879).

Працівники дорожнього підприємства залежно від прийнятого рішення (обмеження або заборона руху, організація об`їзду тощо) негайно облаштовують ділянку автомобільної дороги, на якій виникли небезпечні умови, технічними засобами організації дорожнього руху згідно з установленими вимогами та забезпечують їх належне утримання. Дорожні знаки та технічні засоби організації дорожнього руху, які використовуються при цьому, повинні відповідати встановленим вимогам. (п. 5 Постанови 879).

Згідно ст. 19 Конституції України, Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак суд відзначає, що згадуване стороною відповідача доручення «Про організацію проведення відпрацювання» №236/01/18-2024 від 18.07.2024 року, видане ГУНП в Тернопільській області, про яке, як на підставу зупинки керованого позивачем ТЗ, посилався патрульний поліцейський, не має нічного спільного з змістом Постанови КМУ №879 від 27.06.2007 року, оскільки в силу п. 4 Постанови КМУ №879, не є компетенцією начальника територіального управління НПУ приймати рішення про обмеження або заборону руху на ділянці відповідних категорій транспортних засобів, як і його доручення не може слугувати підставою застосування п. 7 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію».

Оглядом матеріалів відео зйомки не підтверджено наявності в місці зупинки керованого позивачем ТЗ, Дорожніх знаків та технічні засоби організації дорожнього руху, якими має бути позначене місце обмеження або заборона руху, організація об`їзду тощо, як цього вимагає п. 5 Постанови КМУ №879.

Відтак суд наголошує, що водій не зобов`язаний виконувати вказівку поліцейського, заявлену як наслідок завідомо неправомірної вимоги про зупинку керованого водієм транспортного засобу.

При цьому суд критично сприймає посилання стороною відповідача на практику ВС, зокрема постанови ККС ВС від 20.10.2020 року №44/2115/17 та КАС ВС від 25.03.2019 року №127/19283/17, оскільки, на відміну від справи, яка розглядається, в означених постановах вища судова інстанція приходила до переконання, що обов`язок водія пред`явити посвідчення водія та реєстраційний документ не може бути поставлений під умову доведення поліцейським, що його вимога є законною, на вимогу особи, яка виходячи зі своєї оцінки ситуації, вважає таку вимогу безпідставною, і якщо в подальшому виявиться, що ця вимога ґрунтувалася на неправильній оцінці ситуації поліцейським.

Принцип «підкоряйся, а потім оскаржуй» передбачає безумовне виконання законних вимог, однак цим принципом не може бути виправдане поліцейське свавілля.

У нашій ситуації патрульний поліцейський, за відсутності аналізу ним будь якої доказової бази, що може слугувати неправильній оцінці ситуації, заявив позивачу, що безпосередньою причиною зупинки керованого позивачем ТЗ є п. 7 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» (прийняття уповноваженим органом державної влади рішення про обмеження чи заборону руху) та виконання доручення начальника ГУНП в Тернопільській області «Про організацію проведення відпрацювання» №236/01/18-2024 від 18.07.2024 року.

Тобто патрульним поліцейським, котрий будучи завідомо обізнаним про відсутність рішення уповноваженого органу державної влади рішення про обмеження чи заборону руху, відсутність в місці зупинки керованого позивачем ТЗ відповідних дорожніх знаків та технічних засобів організації дорожнього руху, та відсутність повноважень у керівника територіального управляння НПУ приймати рішення про обмеження або заборону руху на ділянці відповідних категорій транспортних засобів - допущене свавілля у спосіб незаконної вимоги (не на підставі Закону, а на виконання вказівки про організацію проведення відпрацювання) про зупинку транспортного засобу.

Згідно ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На підставі наданих доказів та вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення, відповідачем порушено норми чинних нормативно-правових актів, провина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, а тому постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, слід скасувати.

Керуючись, ст.ст. 121, 126, 251, 283, 284 КУпАП, ст.ст. 73-77, 90, 241-246, 255, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2646204 від 20 липня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн., а провадження у справі закрити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції у 10-денний строк з дня проголошення рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1

Відповідач: Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП вул. Котляревського, 24 с. Тернопіль.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк