Справа № 200/4268/24
Суддя: Давиденко Т.В.
Дата ухвалення: 2024-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2024 року Справа№200/4268/24

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Давиденко Т.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення

(виклику) сторін адміністративний позов ОСОБА_1

до відповідача Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , юридична адреса: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності щодо непроведення своєчасного та повного розрахунку при звільненні, а саме невиплаті компенсації вартості речового майна, зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 №178, визнання протиправною бездіяльності щодо непроведення своєчасного та повного розрахунку при звільненні, а саме невиплаті компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки, зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки: 10 діб щорічної основної відпустки за 2021 рік, 30 діб основної відпустки за 2024 рік та 14 діб додаткової відпустки за 2021 рік з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, визнання протиправною бездіяльності щодо непроведення своєчасного та повного розрахунку при звільненні, а саме не виплаті грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, зобов`язання виплати нараховану грошову допомогу на оздоровлення за 2021 рік у розмірі 11630,85 грн, за 2023 рік у розмірі 15299,40 грн, за 2024 рік у розмірі 23789,40 грн та на вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік у розмірі 740 грн., за 2022 рік у розмірі 6884,73 грн; нарахувати та виплатити грошову допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2023 та 2024 роки, з урахуванням додаткової щомісячної грошової винагороди, визнання протиправною бездіяльності щодо непроведення своєчасного та повного розрахунку при звільненні, а саме не виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, зобов`язання нарахувати та виплати одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період: з 21.12.1994 по 31.05.1996, з 29.01.2015 по 19.10.2019, з 08.11.2019 по 07.11.2020, з 22.04.2021 по 11.01.2024, визнання протиправною бездіяльності щодо непроведення своєчасного та повного розрахунку при звільненні, а саме не виплаті нарахованої індексації грошового забезпечення за 2021 рік у розмірі 4398,79 грн, за 2022 рік у розмірі 12317,49 грн, не нарахуванні та не виплаті за 2023 та 2024 роки, зобов`язання виплатити нараховану індексацію грошового забезпечення за 2021 рік у розмірі 4398,79 грн, за 2022 рік у розмірі 12317,49 грн, нарахувати та виплатити за 2023 та 2024 роки, визнання протиправною бездіяльності щодо непроведення своєчасного та повного розрахунку при звільненні, а саме - невиплаті додаткову грошову винагороду за період перебування у відпустці після тяжкого поранення в період з 25.11.2023 по 24.12.2023, зобов`язання нарахувати та виплати додаткову грошову винагороду за період перебування у відпустці після тяжкого поранення в період з 25.11.2023 по 24.12.2023.

Доводи позовної заяви обґрунтовує тим, що, відповідач, як вважає позивач, не ненарахуючи та невиплачуючи належне позивачеві грошове забезпечення, діяв з перевищенням повноважень та не у спосіб, визначений чинним законодавством.

Враховуючи викладене, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач відзив на адміністративний позов не надав.

Відповідно до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Враховуючи, що для розгляду вказаної категорії справи пріоритетним є швидке вирішення, тобто в даному випадку неподання відповідачем відзиву на позов суд приймає як визнання позову, тому суд визнав за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, суд з`ясував наступні обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_4 , має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджується посвідченням від 08.02.2024 року серія НОМЕР_5 .

Відповідно до довідки про проходження військової служби ОСОБА_1 проходив службу у Збройних Силах України в період: з 21.12.1994 по 31.05.1996, з 29.01.2015 по 19.10.2019, з 08.11.2019 по 07.11.2020,, з 22.04.2021 по 11.01.2024, звільнений у відставку за підпунктом «б» (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) ВЛК про непридатність до військової служби) пункту 3 частини 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

13.01.2024 ОСОБА_1 звернувся до ВЧ НОМЕР_1 з заявою щодо проведення індексації заробітної плати за минулі періоди та надання деталізованого розрахунку виплат відповідно до ст. 10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з посиланням на період, за який відбувались виплати, їх розмір та правові підстави.

22.01.2024 заява перенаправлена ІНФОРМАЦІЯ_2 .

06.02.2024 ОСОБА_1 повторно подав заяву до командира Військової частини НОМЕР_1 , яка направлена супровідним листом від 13.02.2024.

08.04.2024 адресу військової частини НОМЕР_1 через ІНФОРМАЦІЯ_3 направлений адвокатський запит щодо надання вичерпної інформації про нараховане та виплачене ОСОБА_1 належне йому грошове забезпечення, із посиланням на період, за який відбувалися нарахування та виплати, їх розмір та вид.

Листом ІНФОРМАЦІЯ_4 від 19.04.2024 ОСОБА_1 повідомлений, що військова частина НОМЕР_1 на забезпеченні ІНФОРМАЦІЯ_4 не перебуває, інформація про поштову адресу чи місце перебування військової частини НОМЕР_1 відсутня.

23.04.2024 на електронну адресу Фінансово-економічного управління командування сухопутних військ ЗСУ Міністерства оборони України направлений адвокатський запит від 23.04.2024.

08.05.2024 повторно направлений адвокатський запит на електронну адресу Фінансово-економічного управління командування сухопутних військ ЗСУ Міністерства оборони України.

01.05.2024 Військова частина НОМЕР_1 надіслала лист №613/6492, до якого додано довідку про нараховане грошове забезпечення ОСОБА_2 . При цьому, запитувана інформація про нараховане та виплачене грошове забезпечення не надана.

13.06.2024 ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з заявою про видачу довідки про вартість речового майна та компенсацію вартості за неотримане речове майно, та виплати компенсації вартості недоотриманого речового майна та заяву про проведення індексації заробітної плати.

Згідно супровідного листа ІНФОРМАЦІЯ_5 від 18.06.2024 № 1383/1492, на попередні запити від 22.01.2024, 13.02.2024, 17.02.2024, 02.02.2024 відповіді від військової частини не отримано.

Як встановлено судом, згідно витягу з наказу № 12 від 11.01.2024, ОСОБА_1 щорічна основна відпустка за 2021, 2022, 2023 рік не використана. Виплатити компенсацію за 20 діб за 2021 рік та 30 діб за 2022 рік та 30 діб за 2023 рік. Виплатити грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 2022 рік 14 діб, 2023 рік 14 діб, 2024 рік 14 діб як учаснику бойових дій згідно пункту 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до витягу з наказу від 11.01.2024 року № 12 ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік не отримав.

При цьому, згідно довідки про нараховане грошове забезпечення за період з 22.04.2021 року по 11.01.2024 року, грошова допомога на оздоровлення за 2024 рік нарахована розмірі 23 789,40 грн., та згідно наказу від 11.01.2024 року № 12 виплачена не була.

Згідно довідки про нараховане грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з 22.04.2021 по 11.01.2024 нарахована допомога на вирішення соціально побутових питань за 2021 у розмірі 740 грн., за 2022 у розмірі 6884,73 грн, за 2023 та 2024 роки не нарахована. Але, згідно наказу № 12 від 11.01.2024 р., матеріальну допомогу не отримав.

Відповідно до довідки про нараховане грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з 22.04.2021 по 11.01.2024 нарахована індексація за 2021, 2022 роки, за 2023, 2024 роки не нарахована.

Згідно довідки про обставини травми за формою 5 від 16.05.2023 № 2316 ОСОБА_1 16.03.2023 отримав бойове поранення під час захисту Батьківщини.

Відповідно до постанови штатної ВЛК від 29.11.2023 № 2782/1 травма відноситься до тяжких. Непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку.

Відповідно до відпускного квитка від 25.11.2023 № 8701 ОСОБА_1 надана відпустка для лікування після поранення в період з 25.11.2023 по 24.12.2023 терміном на 30 діб.

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом, в позовній заяві позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 3 Конституції України Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частинами 1-3 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Щодо позовних вимог про компенсацію вартості речового майна, суд враховує наступне.

Правовідносини регулюються Законом №2011-ХІІ та «Порядком виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178, в редакції постанови Кабінету Міністрів України.

Згідно статті 9-1 Закону №2011-ХІІ речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок №178 визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація).

Відповідно до пунктів 3, 4, 5 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, звільнення з військової служби. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

З аналізу наведених норм чинного законодавства вбачається, що відповідно до Порядку №178 правовими підставами для виплати грошової компенсації за неотримане речове майно є: заява (рапорт) військовослужбовця за місцем військової служби; наказ командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації, визначений у довідці про вартість речового майна, що належить до видачі; довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

У разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Застосовування в пункті 3 Порядку №178 словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу). Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно. На користь вказаного висновку свідчить те, що в пункті 4 Порядку №178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту та перем законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 23.08.2019 року в адміністративній справі №2040/7697/18.

При цьому, суд звертає увагу, що чинним законодавством чітко визначено підставу для виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, а саме: подання відповідної заяви або рапорту про отримання компенсації за неотримання речового майна при звільненні з військової служби.

Згідно пункту 5 Порядку №178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Відповідно до пункту 7 Порядку №178 виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна на відповідний рік.

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Таким чином, у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі №803/756/17.

Крім того, в пункті 4 Порядку №178 передбачене застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Як встановлено судом, позивачу при звільненні не виплачена грошова компенсація вартості за неотримане речове майно.

Якщо держава задекларувала певні правила проведення розрахунку при звільненні військовослужбовця, то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

Таким чином, з аналізу вищенаведених положень законодавства вбачається, що позивач, під час проходження військової служби, обтяжений власними витратами на придбання речового майна, мав правомірні очікування на отримання його грошової компенсації, оскільки Законом №2011-XII, та Порядком №178, гарантоване як право на отримання вказаного речового майна, так і право на одержання його грошової компенсації у протилежному випадку.

Як зазначалось раніше, відповідно до частини 1 статті 9-1 Закону №2011-ХІІ порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається саме Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, при нарахуванні та виплаті грошової компенсації вартості за неотримане речове майно слід керуватись постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно».

При цьому, зі змісту наведених вище нормативно-правових актів не вбачається можливість застосування інших умов при нарахуванні грошової компенсації, таких як визначення вартості речового майна «терміном пропорційного недоносу».

Позивач 13.01.2024 подав заяву до військової частини щодо проведення індексації заробітної плати за минулі періоди та надання деталізованого розрахунку виплат відповідно до ст. 10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з посиланням на період, за який відбувалися виплати, їх розмір та правові підстави.

22.01.2024 заява перенаправлена ІНФОРМАЦІЯ_2 .

06.02.2024 позивач повторно подав заяву до командира Військової частини НОМЕР_1 , яка направлена супровідним листом від 13.02.2024.

08.04.2024 адресу військової частини НОМЕР_1 через ІНФОРМАЦІЯ_3 направлений адвокатський запит щодо надання вичерпної інформації про нараховане та виплачене ОСОБА_1 належне йому грошове забезпечення, із посиланням на період, за який відбувалися нарахування та виплати, їх розмір та вид.

Листом ІНФОРМАЦІЯ_4 від 19.04.2024 позивач повідомлений, що військова частина НОМЕР_1 на забезпеченні ІНФОРМАЦІЯ_4 не перебуває, інформація про поштову адресу чи місце перебування військової частини НОМЕР_1 відсутня.

23.04.2024 на електронну адресу Фінансово-економічного управління командування сухопутних військ ЗСУ Міністерства оборони України направлений адвокатський запит від 23.04.2024.

08.05.2024 повторно направлений адвокатський запит на електронну адресу Фінансово-економічного управління командування сухопутних військ ЗСУ Міністерства оборони України.

01.05.2024 Військова частина НОМЕР_1 надіслала лист №613/6492, до якого додано довідку про нараховане грошове забезпечення ОСОБА_2 . При цьому, запитувана інформація про нараховане та виплачене грошове забезпечення не надана.

13.06.2024 позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з заявою про видачу довідки про вартість речового майна та компенсацію вартості за неотримане речове майно, та виплати компенсації вартості недоотриманого речового майна та заяву про проведення індексації заробітної плати.

Згідно супровідного листа ІНФОРМАЦІЯ_5 від 18.06.2024 № 1383/1492, на попередні запити від 22.01.2024, 13.02.2024, 17.02.2024, 02.02.2024 відповіді від військової частини не отримано.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, яка полягає у невиплаті позивачу грошового забезпечення повному обсязі.

Щодо компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки, суд вказує наступне.

Як встановлено судом, згідно витягу з наказу № 12 від 11.01.2024, позивачем щорічна основна відпустка за 2021, 2022, 2023 рік не використана. Виплатити компенсацію за 20 діб за 2021 рік та 30 діб за 2022 рік та 30 діб за 2023 рік. Виплатити грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 2022 рік 14 діб, 2023 рік 14 діб, 2024 рік 14 діб як учаснику бойових дій згідно пункту 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Таким чином, спірним є питання щодо невиплати компенсації за 10 діб щорічної основної відпустки за 2021 рік, 30 діб основної відпустки за 2024 рік та 14 діб додаткової відпустки за 2021 рік.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до частина статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів.

Згідно абзацу першого пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення.

При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 3 пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до пункт 3 розділу XXXI Порядку №260 (в редакції чинній на час спірних правовідносин) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

При цьому, грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється з такого розрахунку : тим, які мають вислугу до 10 календарних років, - 2,5 календарних дня.

Одержана в результаті обчислення тривалість відпустки округлюється в бік збільшення до повного дня розрахунку грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою (пункт б розділу XXXI Порядку №260).

Згідно пункту 7 розділу IV «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.

Пунктом 4 розділу ІІІ цього Порядку передбачено, що працівникам, які були звільнені в запас з військової служби та повторно призвані (прийняті) на військову службу під час дії особливого періоду, обчислення середньої заробітної / плати проводиться з урахуванням положень цього Порядку.

При цьому, при нарахуванні слід враховувати, що щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється допомога на вирішення соціально-побутових питань, грошова допомога на оздоровлення та інші одноразові додаткові види грошового забезпечення.

В постанові від 10.11.2021 по справі № 825/997/17 Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок про те, що щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 25.01.2023 у справі № 160/8707/21, від 18.05.2023 по справі № 640/6874/20.

Таким чином, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки з урахуванням того, що щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється допомога на вирішення соціально-побутових питань, грошова допомога на оздоровлення та інші одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду розглянув зразкову справу № 620/4218/18 щодо виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учаснику бойових дій.

16.05.2019 року у справі ухвалене зразкове рішення Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду щодо задоволення позову в повному обсязі та визнання протиправною бездіяльності військової частини щодо ненарахування та невиплати особі грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. Це зразкове рішення залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року.

Правовий висновок Верховного Суду за результатами розгляду зазначеної адміністративної справи полягає в такому.

Системний аналіз змісту верховенства права, положень законодавства дає підстави Верховному Суду для висновку, що учасники бойових дій мають право отримати додаткову відпустку зі збереженням заробітної плати за певних умов.

У рішенні Верховний Суд зазначає, що норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Спеціальним законодавством прямо не врегульовано питання строків звернення до суду у зв`язку з порушенням відповідачем законодавства про оплату праці (виплату грошового забезпечення), однак за змістом пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 7 червня 2018 року № 260, грошова компенсація виплачується за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже, право на отримання таких виплат не обмежується жодним строком.

Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу № 12 від 11.01.2024 року, відповідачем протиправно не проведені з позивачем усі необхідні розрахунки щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні основної відпустки 10 діб за 2021 рік, 30 діб основної відпустки за 2024 рік та 14 діб додаткової відпустки за 2021 рік.

Суд вважає, що належним способом захисту прав позивача є саме зобов`язання відповідачанарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні основної відпустки - 10 діб за 2021 рік, 30 діб за 2024 рік та 14 діб додаткової відпустки за 2021 рік з урахуванням того, що щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється допомога на вирішення соціально побутових питань, грошова допомога на оздоровлення та інші одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Щодо нарахування грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, суд враховує наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» затверджена тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1.

Пунктом 2 Постанови №704 визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 3 Постанови КМУ №704 передбачено, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Підпунктом 3 пункту 5 Постанови КМУ №704 надане право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

При цьому, п.30.1 та п.30.2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 р. за № 638/15329, передбачено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за місцем штатної служби в разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулий рік) або без вибуття у відпустку (за їх заявою протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

При цьому, грошова допомога на оздоровлення надається військовослужбовцям за місцем штатної служби без вибуття у відпустку за їх заявою протягом поточного року на підставі наказу командира військової частини.

Відповідно до витягу з наказу 11.01.2024 року № 12 від позивач грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік не отримав.

При цьому, згідно довідки про нараховане грошове забезпечення за період з 22.04.2021 року по 11.01.2024 року, грошова допомога на оздоровлення за 2024 рік нарахована розмірі 23 789,40 грн., та згідно наказу від 11.01.2024 року № 12 виплачена не була.

Щодо матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, згідно довідки про нараховане грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з 22.04.2021 р. по 11.01.2024 р. нарахована допомога на вирішення соціально побутових питань за 2021 р. у розмірі 740 грн., за 2022 р. у розмірі 6884,73 грн, за 2023 та 2024 роки не нарахована. Але, згідно наказу № 12 від 11.01.2024 р., матеріальну допомогу не отримав.

Розмір нарахованої матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально побутових питань свідчить про те, що її нараховано без урахування того, що щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється допомога на вирішення соціально побутових питань, грошова допомога на оздоровлення та інші одноразові додаткові види грошового забезпечення, що є протиправним порушенням прав позивача.

Таким чином, суд вважає, що позивачу безпідставно не виплачена нарахована допомога на оздоровлення за 2024 рік та на вирішення соціально-побутових питань.

Щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, суд враховує наступне.

Пунктом 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено виплату військовослужбовцям одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в таких розмірах: 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - які звільняються з військової служби за станом здоров`я. У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, крім тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Суд встановлено, що позивач проходив військову службу за контрактом в період з 22.04.2021 по 11.01.2024.

Звільнений у відставку за підпунктом «б» (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) ВЛК про непридатність до військової служби) пункту 3 частини 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Таким чином, позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - у зв`язку із звільненням з військової служби за станом здоров`я.

Відповідно до довідки про проходження військової служби позивач проходив службу у Збройних Силах України в період: з 21.12.1994 по 31.05.1996, з 29.01.2015 по 19.10.2019, з 08.11.2019 по 07.11.2020,, з 22.04.2021 по 11.01.2024.

Таким чином, суд вважає, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням періоду попередньої служби, враховуючи, що при попередньому звільненні не набув права на отримання такої грошової допомоги.

Щодо індексації грошового забезпечення, суд враховує наступне.

Так, відповідно до довідки про нараховане грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з 22.04.2021 по 11.01.2024 нарахована індексація за 2021, 2022 роки, за 2023, 2024 роки не нарахована.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч. 3 ст. 9 Закон №2011-XII).

Преамбулою Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон №1282-XII) встановлено, що цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Статтею 1 Закону №1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно частини першою статті 4 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону №1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (ч. 2 ст. 5 Закону №1282-XII).

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (ч. 6 ст. 5 Закону №1282-XII).

Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства(абз. 8 п. 4 Порядку №1078).

Згідно пункту 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

З аналізу наведених норм чинного законодавства вбачається, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Натомість, як встановлено судом, відповідачем не сплачена нарахована позивачу індексація в період проходження ним служби у 2021 2022 роках та не нараховано індексацію у 2023 2024 роках.

Таким чином, для належного способу захисту прав позивача є зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виплатити нараховану індексацію в період проходження служби з 22.04.2021 по 01.01.2023 в розмірі 4398,79 грн за 2021 рік та 12317,49 грн за 2022 рік, та нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2023 по 11.01.2024.

Щодо нарахування та виплати додаткової грошової винагороди за період перебування у відпустці після тяжкого поранення, суд вказує наступне.

Згідно частини першої статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (частина друга статті 9 Закону №2011-XII).

Кабінет Міністрів України прийняв постанову №704 від 30.08.2017 року "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", яка набрала чинності з 01.03.2018 року.

Пунктом 2 постанови КМУ № 704 встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 3 постанови КМУ № 704 передбачено, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Пунктом 8 постанови КМУ № 704 встановлено, що умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.

На виконання постанови КМУ № 704 наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 року за № 745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України (надалі - Порядок № 260), який застосовується з дня набрання чинності постановою КМУ № 704.

Згідно з пунктом 2 розділу I Порядку № 260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абз. 2 п. 9 розділу І Порядку № 260, грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Крім того, відповідно до абз. 4 п. 10 розділу XXXIV Порядку № 260, у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень також включаються військовослужбовці, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Згідно п. 11 Порядку 260 підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Згідно довідки про обставини травми за формою 5 від 16.05.2023 № 2316 позивач 16.03.2023 отримав бойове поранення під час захисту Батьківщини. Відповідно до постанови штатної ВЛК від 29.11.2023 № 2782/1 травма відноситься до тяжких. Непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку.

Відповідно до відпускного квитка від 25.11.2023 № 8701 позивачу надана відпустка для лікування після поранення в період з 25.11.2023 по 24.12.2023 терміном на 30 діб.

Тобто, позивач мав право на отримання грошового забезпечення протягом часу перебуванні у відпустці за станом здоров`я на підставі довідки військово-лікарської комісії.

Враховуючи наведене, для належного способу захисту прав позивача є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити додаткову винагороду, передбачену абз. 4 п. 10 розділу XXXIV Порядку № 260 за період перебування відпустці з 25.11.2023 по 24.12.2023.

Таким чином, що позивач мав право на отримання грошового забезпечення протягом часу перебуванні на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я на підставі довідки військово-лікарської комісії.

Відповідно до частин 1, 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людини, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном (в даному випадку - у вигляді грошової компенсації вартості за неотримане речове майно) було порушено.

За рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Щокін проти України": перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним.

Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів".

Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції.

Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

Згідно частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Щодо обраного Позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

В даному випадку, задоволення позовних вимог в повному обсязі є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішено.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту порушених у спірних відносинах прав позивача є визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати належного позивачеві грошового забезпечення.

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду жодного доказу правомірності бездіяльності щодо ненарахування та невиплати належного позивачеві грошового забезпечення у спірних взаємовідносинах в розумінні зазначеної норми Закону.

Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

В розумінні ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України питання про перерозподіл судових витрат не розглядається.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Кодексом адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , юридична адреса: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності щодо непроведення своєчасного та повного розрахунку при звільненні, а саме невиплаті компенсації вартості речового майна, зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 №178, визнання протиправною бездіяльності щодо непроведення своєчасного та повного розрахунку при звільненні, а саме невиплаті компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки, зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки: 10 діб щорічної основної відпустки за 2021 рік, 30 діб основної відпустки за 2024 рік та 14 діб додаткової відпустки за 2021 рік з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, визнання протиправною бездіяльності щодо непроведення своєчасного та повного розрахунку при звільненні, а саме не виплаті грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, зобов`язання виплати нараховану грошову допомогу на оздоровлення за 2021 рік у розмірі 11630,85 грн, за 2023 рік у розмірі 15299,40 грн, за 2024 рік у розмірі 23789,40 грн та на вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік у розмірі 740 грн., за 2022 рік у розмірі 6884,73 грн; нарахувати та виплатити грошову допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2023 та 2024 роки, з урахуванням додаткової щомісячної грошової винагороди, визнання протиправною бездіяльності щодо непроведення своєчасного та повного розрахунку при звільненні, а саме невиплаті одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, зобов`язання нарахувати та виплати одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період: з 21.12.1994 по 31.05.1996, з 29.01.2015 по 19.10.2019, з 08.11.2019 по 07.11.2020, з 22.04.2021 по 11.01.2024, визнання протиправною бездіяльності щодо непроведення своєчасного та повного розрахунку при звільненні, а саме не виплаті нарахованої індексації грошового забезпечення за 2021 рік у розмірі 4398,79 грн, за 2022 рік у розмірі 12317,49 грн, не нарахуванні та не виплаті за 2023 та 2024 роки, зобов`язання виплатити нараховану індексацію грошового забезпечення за 2021 рік у розмірі 4398,79 грн, за 2022 рік у розмірі 12317,49 грн, нарахувати та виплатити за 2023 та 2024 роки, визнання протиправною бездіяльності щодо непроведення своєчасного та повного розрахунку при звільненні, а саме - невиплаті додаткову грошову винагороду за період перебування у відпустці після тяжкого поранення в період з 25.11.2023 по 24.12.2023, зобов`язання нарахувати та виплати додаткову грошову винагороду за період перебування у відпустці після тяжкого поранення в період з 25.11.2023 по 24.12.2023 задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльность Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо непроведення ОСОБА_1 виплати компенсації вартості речового майна.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 №178.

Визнати протиправною бездіяльность Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо непроведення ОСОБА_1 виплати компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки: 10 діб щорічної основної відпустки за 2021 рік, 30 діб основної відпустки за 2024 рік та 14 діб додаткової відпустки за 2021 рік з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки: 10 діб щорічної основної відпустки за 2021 рік, 30 діб основної відпустки за 2024 рік та 14 діб додаткової відпустки за 2021 рік з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди,

Визнати протиправною бездіяльность Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо непроведення виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 нараховану грошову допомогу на оздоровлення за 2021 рік у розмірі 11630,85 грн, за 2023 рік у розмірі 15299,40 грн, за 2024 рік у розмірі 23789,40 грн та на вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік у розмірі 740 грн., за 2022 рік у розмірі 6884,73 грн; нарахувати та виплатити грошову допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2023 та 2024 роки, з урахуванням додаткової щомісячної грошової винагороди.

Визнати протиправною бездіяльность Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо непроведення ОСОБА_1 виплати одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період: з 21.12.1994 по 31.05.1996, з 29.01.2015 по 19.10.2019, з 08.11.2019 по 07.11.2020, з 22.04.2021 по 11.01.2024.

Визнати протиправною бездіяльность Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо непроведення виплати ОСОБА_1 нарахованої індексації грошового забезпечення за 2021 рік у розмірі 4398,79 грн, за 2022 рік у розмірі 12317,49 грн, ненарахуванні та невиплаті за 2023 та 2024 роки.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 нараховану індексацію грошового забезпечення за 2021 рік у розмірі 4398,79 грн, за 2022 рік у розмірі 12317,49 грн, нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за 2023 та 2024 роки.

Визнати протиправною бездіяльность Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо непроведення виплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди за період перебування у відпустці після тяжкого поранення в період з 25.11.2023 по 24.12.2023.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду за період перебування у відпустці після тяжкого поранення в період з 25.11.2023 по 24.12.2023.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Т.В. Давиденко