Справа № 320/3352/23
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2024-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2024 року № 320/3352/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом громадянина ОСОБА_1 до Міністерства фінансів України, за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Комісії з реорганізації ДФС в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся громадянин ОСОБА_1 з позовом, в якому просить:

визнати протиправними дії Міністерства фінансів України при розгляді запиту ОСОБА_1 від 23.12.2022, які викладені у листі №16040-03-10/166 від 03.01.2023 Міністерства фінансів України;

зобов`язати Міністерство фінансів України повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 23.12.2022 в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» та надати наступну інформацію: - Інформацію щодо алгоритму виготовлення довідки на ім`я ОСОБА_1 про розмір грошового забезпечення, що враховуються для перерахунку пенсії від 08.06.2021 №294/ч/15-97-07-09 про розмір грошового забезпечення позивача та вказати, чому не включені в довідку надбавки, доплати, підвищення; - Якщо в довідці зазначене грошове забезпечення прирівняної посади, то вказати, якої та на підставі якого наказу, постанови і т.п.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправними діями Голови комісії з реорганізації Державної фіскальної служби України, директора Департаменту фінансово-економічного планування, аналізу та майнових відносин Міністерства фінансів України Якубівського В. щодо ненадання повної відповіді за запит на інформацію позивача від 29.12.2022.

Відповідачем до суду подано відзив, відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечує повністю.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.04.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Відповідно до Довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій від 08.06.2021 №294/ч/15-97-07-09, виданої Головним управлінням ДФС в Одеській області, на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.04.2021 у справі №420/2260/21, розмір посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років та середній розмір додаткових видів грошового забезпечення за нормами, чинними на 05.03.2019, за відповідною посадою: начальник відділу податкової міліції перший заступник начальника Котовської об`єднаної Державної податкової інспекції Одеської області ДПС, посадовий оклад позивача становить 8460,00грн.. оклад за військовим (спеціальним) званням полковник податкової міліції 1480,00грн., надбавка за вислугу років (50 відсотків) 4970,00грн., надбавка за службу в умовах режимних обмежень (15 відсотків) 1269,00грн., усього 16 179,00грн.

Позивач 29.12.2022 звернувся до Голови комісії з реорганізації Державної фіскальної служби України, директора Департаменту фінансово-економічного планування, аналізу та майнових відносин Міністерства фінансів України Якубівського В. із запитом на інформацію, відповідно до якого просив:

- Надати інформацію щодо алгоритму виготовлення довідки на ім`я ОСОБА_1 про розмір грошового забезпечення, що враховуються для перерахунку пенсії від 08.06.2021 №294/ч/15-97-07-09 про розмір грошового забезпечення позивача та вказати чому не включені в довідку надбавки, доплати, підвищення;

- Якщо в довідці зазначене грошове забезпечення прирівняної посади, то вказати якої та на підставі якого наказу, постанови і т.п.

Листом від 03.01.2023 №16040-03-10/166 Директор Департаменту фінансово-економічного планування, аналізу та майнових відносин Міністерства фінансів України, Голова комісії з реорганізації Державної фіскальної служби України, ОСОБА_2 повідомив позивача, що нормативно-правовими актами не визначено органу, уповноваженого на видачу довідок про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії колишнім працівникам податкової міліції.

Частиною 3 ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», передбачено, що перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції та податкової міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських.

Міністерством фінансів України за власної ініціативи розроблено проект постанови Кабінету Міністрів України «Про визначення органу, уповноваженого на видачу довідок про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії особам начальницького та рядового складу податкової міліції», який відповідно до вимог Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 № 950, пройшов узгодження зі всіма заінтересованими органами. Отримано узгоджені позиції від: Міністерства економіки України, Міністерства цифрової трансформації України, Міністерства соціальної політики України, Пенсійного фонду України, Урядового офісу координації європейської та євроатлантичної інтеграції, Національного агентства з питань запобігання корупції. Також, отримано позицію Національної поліції України узгоджену з Міністерством внутрішніх справ України та результати правової експертизи в Міністерстві юстиції України.

Наразі проект постанови, листом Мінфіну від 13.12.2022 року №16030-03-3/29663 направлено до Кабінету Міністрів України для прийняття рішення.

Додатково проінформовано, що з прийнятими актами Кабінету Міністрів України позивач може ознайомитися на сайті Уряду.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо не надання відповіді на його запит від 29.12.2022, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Право кожного на інформацію передбачене статтею 5 Закону України Про інформацію, відповідно до якої кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес визначається Законом України Про доступ до публічної інформації.

Відповідно до статті 1 вказаного Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених вказаним Законом.

Згідно зі статтею 19 Закону України Про доступ до публічної інформації, запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.

Запит на інформацію має містити:

1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є;

2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо;

3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 20 Закону України Про доступ до публічної інформації, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У той же час, Закон України Про доступ до публічної інформації, визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Тобто, під публічною інформацією мається на увазі відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена у процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Особливістю ж цього Закону є те, що він не поширюється на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Варто підкреслити, що право на звернення та право на доступ до публічної інформації тісно пов`язані між собою. Право на звернення - це викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги (стаття 3 Закону № 393/96-ВР) до суб`єктів владних повноважень, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації.

Як запит на інформацію розуміють прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні (стаття 19 Закону № 2939-VI). Тобто мова йде про раніше створену інформацію, якою володіє розпорядник. Для відповіді на інформаційний запит розпорядник інформації не повинен створювати нову інформацію, готувати аналітику, надавати роз`яснення тощо.

Відповідна позиція викладена в постанові Верховної палати Верховного суду від 02 лютого 2022 року у справі 9901/390/21.

Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти (пункт 1 частини першої статті 22 Закону № 2939-VI).

До того ж Закон № 2939-VI не поширюється на відносини у сфері звернень громадян щодо проведення аналізу правових норм стосовно конкретних обставин, повідомлених запитувачем інформації, тощо.

Визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях (тобто відповідала критеріям «відображеності та задокументованості») і знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

З аналізу змісту запиту суд формує висновок, про те, що позивач просить надати інформацію, яка не відображена чи задокументована будь-якими засобами інформації та не становить суспільного інтересу, а потребує створення нової, здійснення аналітичної роботи та аналізу і є персоніфікованою щодо позивача.

Між тим, суд зазначає, що стаття 22 Закону № 2939-VI визначає, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено:

1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації;

2) дату відмови;

3) мотивовану підставу відмови;

4) порядок оскарження відмови;

5) підпис.

У відповіді на запит, датований 29.12.2022, відповідач ані вказав, що відмовляє у наданні інформації на запит, ані надав відповідь по суті. Директор Департаменту фінансово-економічного планування, аналізу та майнових відносин Міністерства фінансів України, Голова комісії з реорганізації Державної фіскальної служби України, ОСОБА_2 лише процитував нормативно - правові акти та зазначив, що нормативно-правовими актами не визначено органу, уповноваженого на видачу довідок про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії колишнім працівникам податкової міліції та підготовлення проекту постанови Кабінету Міністрів України «Про визначення органу, уповноваженого на видачу довідок про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії особам начальницького та рядового складу податкової міліції», яку позивач не запитував. Також у відповіді не визначено порядок її оскарження.

За наведених обставин справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправними дій Голови комісії з реорганізації Державної фіскальної служби України, директора Департаменту фінансово-економічного планування, аналізу та майнових відносин Міністерства фінансів України Якубівського В. при розгляді запиту ОСОБА_1 від 23.12.2022, які викладені у листі №16040-03-10/166 від 03.01.2023.

Однак, як вбачається з позовних вимог, позивач просить розглянути його запит від 23.12.2022 тоді, коли запит за інформацію поданий позивачем 29.12.2022, що підтверджується матеріалами справи.

Крім того, суд зазначає, що відповідь на запит позивача була надана Головою комісії з реорганізації Державної фіскальної служби України, директора Департаменту фінансово-економічного планування, аналізу та майнових відносин Міністерства фінансів України ОСОБА_3 , а не Міністерством фінансів України, як юридичною особою.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 09.06.2023 № 578 Про внесення зміни до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 15 травня 2019 р. № 395, головою комісії з реорганізації Державної фіскальної служби затверджено заступника Голови Державної податкової служби Тітарчука Михайла Івановича, увільнивши від виконання цих обов`язків ОСОБА_4 .

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, у зв`язку із тим, що судом визнано протиправними дії Голови комісії з реорганізації Державної фіскальної служби України, директора Департаменту фінансово-економічного планування, аналізу та майнових відносин Міністерства фінансів України Якубівського В. при розгляді запиту ОСОБА_1 від 29.12.2022, які викладені у листі №16040-03-10/166 від 03.01.2023, суд з метою захисту порушених прав позивача виходить за межі позовних вимог та задовольняє позов шляхом зобов`язання Голову комісії з реорганізації Державної фіскальної служби України повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 29.12.2022 в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» та надати наступну інформацію: - Інформацію щодо алгоритму виготовлення довідки на ім`я ОСОБА_1 про розмір грошового забезпечення, що враховуються для перерахунку пенсії від 08.06.2021 №294/ч/15-97-07-09 про розмір грошового забезпечення позивача та вказати чому не включені в довідку надбавки, доплати, підвищення; - Якщо в довідці зазначене грошове забезпечення прирівняної посади, то вказати якої та на підставі якого наказу, постанови і т.п.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із тим. що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, судові витрати розподілу не підлягають.

Щодо клопотання про стягнення судових витрат за використання правничої допомоги, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частин 1, 4 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частинами 2-5 статті 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За правовою позицією Великої палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 27.06.2018 по справі №826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

На підтвердження обсягу наданих послуг та понесених позивачем витрат суду надано Додаток -1 до Договору про надання правової допомоги від 09.03.2021, акт виконаних робіт від 05.01.2023.

Суд зазначає, що предмет договору не є конкретизованим та не визначений предметом справи, що розглядається, в межах якої заявлено про відшкодування витрат на правничу допомогу за сумою гонорару, визначеного даним договором.

Доказів на підтвердження обсягу фактично наданих послуг за договором та їх вартості, зокрема, квитанцій або інших платіжних документів до матеріалів справи не надано.

Суд наголошує, що саме по собі укладення договору не є підтвердженням фактичного виконання сторонами зобов`язань, які визначені у такому договорі, у повному обсязі та належним чином, а відтак договір не може вважатися документом, який підтверджує фактичне надання зазначених у ньому послуг в якості та об`ємі, про яких домовилися сторони договору.

З огляду на зазначене, суд відмовляє у задоволенні клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Київський окружний адміністративний суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Голови комісії з реорганізації Державної фіскальної служби України, директора Департаменту фінансово-економічного планування, аналізу та майнових відносин Міністерства фінансів України Якубівського В. при розгляді запиту ОСОБА_1 від 29.12.2022, які викладені у листі №16040-03-10/166 від 03.01.2023.

Зобов`язати Голову комісії з реорганізації Державної фіскальної служби України повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 29.12.2022 в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» та надати наступну інформацію:

- Інформацію щодо алгоритму виготовлення довідки на ім`я ОСОБА_1 про розмір грошового забезпечення, що враховуються для перерахунку пенсії від 08.06.2021 №294/ч/15-97-07-09 про розмір грошового забезпечення позивача та вказати, чому не включені в довідку надбавки, доплати, підвищення;

- Якщо в довідці зазначене грошове забезпечення прирівняної посади, то вказати якої та на підставі якого наказу, постанови і т.п.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Відмовити в задоволенні клопотання про стягнення судових витрат за використання правничої допомоги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лапій С.М.