Справа № 260/732/24
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2024-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

23 серпня 2024 рокум. Ужгород№ 260/732/24

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Микуляк П.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України виготовлено вступну та резолютивну частини Ухвали. Повний текст Ухвали виготовлено та підписано 28 серпня 2023 року.

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, якою просить суд стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за шість місяців у розмірі 135839,07 грн.

Позивач свої позовні вимоги аргументував тим, що наказом Департаменту патрульної поліції №1037 о/с від 14.08.2023 позивача звільнено зі служби в поліції з 14.08.2023 року з виплатою грошової компенсації за 18 діб невикористаної частини чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2023 році.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду по справі №260/8614/23 від 29.12.2023 року визнано протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні відпустки: за 2017 рік у кількості 10 діб та за 2022 рік у кількості 15 діб. А також зобов`язано Департамент патрульної поліції нарахувати та виплати ОСОБА_1 компенсацію за невикористану частину щорічної чергової оплачуваної відпустки в кількості 10 діб за 2017 рік та 15 діб за 2022 рік.

Позивач зазначає, що з 14.08.2023 року за затримку виплати належних сум при звільненні звільнений працівник має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку але не більше ніж за шість місяців.

Таким чином, позивач вважає, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні має бути виплачений за період з 15.08.2023 по 13.02.2024 у розмірі 135839,07 грн. (183 календарних днів х 742,29 грн).

20 березня 2024 року представником відповідача до суду було подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду з даним позовом.

Заява обґрунтована тим, що приписами ч. 5 ст. 122 КАС України встановлено, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч.3 ст.123 КАСУ).

Водночас частиною першою статті 233 КЗпП України, яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено норму про те, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

З огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням цього публічноправового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини першої статті 233 КЗпП України.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.10.2023 Департамент патрульної поліції надіслав позивачу лист №К-14877 в якому інформував останнього про кількість невикористаних днів відпустки за час несення служби та долучив довідку про доходи, проте в даному листі не було відмовлено позивачу у компенсації за невикористані дні щорічної чергової оплачуваної відпустки. Позивач вважає, що йому стало відомо про порушення його права на компенсацію невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки з листа відповіді ДПП №К14877 від 04.10.2023. Відтак, строк звернення до адміністративного суду відраховується з 04.10.2023 та спливає 04.11.2023 (включно), відтак, представник відповідача вважає, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду із зазначеним позовом.

Згідно зі ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 10 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Розглянувши подане клопотання, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами першою та другою статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом, відповідно до матеріалів позовної заяви було встановлено, що Наказом Департаменту патрульної поліції №1037 о/с від 14.08.2023 позивача звільнено зі служби в поліції з 14.08.2023 року з виплатою грошової компенсації за 18 діб невикористаної частини чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2023 році.

Відповідно до частин 1 та 2 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень; час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до п.17 ч.1 ст.4 КАС України, публічна служба діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова служба), інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Таким чином, враховуючи приписи ч.5 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Звертаючись до суду з даним адміністративним позовом, позивач просить зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату йому середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені по день фактичного розрахунку, а саме за період з 15.08.2023 по 13.02.2024, оскільки йому була нарахована компенсація за невикористану частину щорічної чергової оплачуваної відпустки, яка була виплачена лише 19.02.2024, тобто через 179 днів з моменту звільнення, шляхом перерахування коштів на його банківську карту.

Суд зауважує, що не можна ототожнювати поняття заробітної плати та складових, які входять до неї та середній заробіток у разі порушення строків виплати заробітної плати.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду по справі № 755/12623/19 викладених у постанові суду від 08.02.2022, в якій зазначено: - «Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Частиною 1 ст.47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

У Рішенні від 22 лютого 2012 року N 4-рп/2012 у справі №1-5/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу Конституційний Суд України вказав, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16 зроблено правовий висновок про те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону N 108/95-ВР, тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Велика Палата Верховного Суду надала висновок про визначення тримісячного строку звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в постанові від 18 березня 2020 року у справі N 711/4010/13-ц (провадження N 14-429цс19), а також Верховний Суд України зробив такий висновок у постановах від 26 грудня 2011 року у справі N 6-77цс11, від 24 червня 2015 року у справі N 6-116цс15, від 06 квітня 2016 року у справі N 6-409цс16, від 11 жовтня 2017 року у справі N 311/136/16, від 08 листопада 2017 року у справі N 202/4914/16-ц.».

Відповідно до висновків викладених у постанові Верховного Суду по справі №160/914/23 від 07.09.2023: - «Отож звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку (стаття 117 Кодексу законів про працю України) обмежене строком, який - з уваги також на постанову Верховного Суду від 11 лютого 2021 року у справі № 240/532/20 - у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби визначений у частині п`ятій статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України і становить один місяць (з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів).

З огляду на наведені міркування можна дійти висновку, що оскільки грошову компенсацію за невикористану частину щорічної чергової оплачуваної відпустки на виконання судового рішення у справі №260/8614/23 позивачеві фактично виплачено відповідачем 19 лютого 2024 року, місячний строк звернення до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за затримку такої виплати розпочав свій відлік 20 лютого 2024 року.

Відповідно до приписів ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Даний адміністративний позов було подано позивачем до суду засобами електронного суду 15 лютого 2024 року, тобто відповідно до приписів КАС України та вищезазначених висновків Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, позивачем не було пропущено місячний строк звернення до суду.

За наведений обставин у сукупності, суд дійшов висновку, що клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду до задоволення не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись ст. 122, 123, 80, 248, 256, 260, 262, КАС України, суд ,-

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання Департаменту патрульної поліції про залишення позовної заяви без розгляду - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя П.П.Микуляк