Справа № 420/17692/24
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2024-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; адреса для листування: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України, в якому позивач просить:

скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) № 2438 від 22 березня 2024 року, яким було притягнуто ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, та накладено дисциплінарне стягнення ДОГАНА.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22 березня 2024 року було видано наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) № 2438 (Про порушення військової дисципліни та покарання винних), яким було притягнуто ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, та накладено дисциплінарне стягнення "ДОГАНА". Як вказує позивач, йому про це стало відомо 27 квітня 2024 року, в той момент, коли з ОК"Захід" надіслали копію витягу із вищезазначеного наказу.

Відповідно оскаржуваного наказу позивач порушив вимоги статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України «Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника». При цьому, як вказує позивач, зміст статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України - зовсім інший.

Позивач вважає оскаржуваний наказ необгрнутованим та безпідставним та зауважує, що відповідно до ст. 113 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України «Ніхто не може бути скривджений на службі чи притягнутий до відповідальності за те, що він подав пропозицію, заяву чи скаргу».

Ухвалою суду від 11.06.2024 року адміністративний позов залишено без руху, а позивачу встановлено десятиденний строк з моменту отримання вказаної ухвали для усунення недоліків шляхом надання до суду:

заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з даним позовом із зазначенням підстав для його поновлення з підтверджуючими документами (докази проходження позивачем військової служби у період з 22 березня 2024 року по дату звернення до суду з цим позовом, докази виконання бойових завдань тощо);

уточненої позовної заяви із зазначенням свого поштового індексу та приведенням позовних вимог у відповідність з ч. 1 ст. 5 КАС України;

копії документів щодо посвідчення особи позивача та його місця реєстрації (копія паспорта тощо); копії довідки щодо реєстраційного номеру облікової картки платника податків ОСОБА_1 .

24.06.2024 року за допомогою системи «Електронний суд» позивачем подано заяву про усунення недоліків позову та клопотання про надання додатків до позову.

Ухвалою суду від 27.06.2024 року відкрито провадження по справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 27.06.2024 року витребувано від від військової частини НОМЕР_2 належним чином засвідчені письмові докази, а саме:

матеріали щодо проходження ОСОБА_1 військової служби у військовій частині НОМЕР_2 та наказів про включення його до списків особового складу частини;

накази щодо залучення ОСОБА_1 до участі у бойових завданнях;

матеріали службового розслідування, за наслідками якого прийнятий наказ № 2438 від 22 березня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення ДОГАНА;

рапорт за вхідним № 3/20/2/9043 від 22 березня 2024 року старшого офіцера відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_2 ;

наказ № 2438 від 22 березня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення ДОГАНА з доказами ознайомлення позивача із ним;

а також усі наявні письмові докази, на підставі яких прийнято оскаржуваний наказ № 2438 від 22 березня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення ДОГАНА, тощо.

10.07.2024 року до суду від представника Військової частини НОМЕР_2 надійшов відзив на адміністративний позов з додатками.

Згідно відзиву на адміністративний позов військова частина НОМЕР_2 вважає позовні вимоги безпідставними і таким, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідач вказує, що відповідно до рапорту старшого офіцера відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_3 , солдат ОСОБА_4 системно скаржився, у порушення встановленого законом порядку, на гарячу лінію Міністерства оборони України. Письмових чи усних звернень до свого безпосереднього начальника (командира) військовослужбовець із зазначених у рапорті підстав, не звертався. Отже, згідно вищевказаного рапорту, військовослужбовець системно зловживав правом на звернення, виражав власні думки у формі деструктивної правової поведінки, спрямованої не на реалізацію такого права, а з метою завдання матеріальної і моральної шкоди органам до яких звертався солдат ОСОБА_5 , недотриманні військової дисципліни, жодне звернення не містило будь-яких об`єктивних даних, усі вони подібні за змістом, що свідчить про недобросовісне та надмірне використання права на звернення.

Додатково у відзиві повідомлено, що відповідно до листа ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, вих. №17-13-8688/2024 від 03.05.2024 року, за період з 20 січня 2024 року по 01 травня 2024 року від ОСОБА_6 на адресу ТУ ДРБ у м. Мелітополі надійшло 229 запитів на публічну інформацію 64 звернення та 13 заяв про кримінальні правопорушення, здійснював беззмістовні телефонні дзвінки, неодноразово намагався завантажити та ускладнити роботу спеціальної телефонної лінії управління ДБР, чим виражає соціально шкідливу поведінку. До цього часу такі дії позивача тривають та не припинились.

Відповідач стверджує, що вина Позивача встановлена Відповідачем на підставі належних доказів, рапортом, численними зверненнями поза встановленим законом порядком, та за обставин, які не спростовані Позивачем, а отже накладення дисциплінарного стягнення на нього є правомірним, а відтак наказ військової частини НОМЕР_2 від 22.03.2024 року №2438 скасуванню не підлягає.

Щодо витребуваних доказів у відзиві повідомлено, що питання залучення ОСОБА_1 до участі у бойових завданнях виходить за межі доказування у даній справі, не стосується предмету спору та не вплине на прийняття судом судового рішення по суті спору. Також, у військової частини НОМЕР_2 відсутня можливість надати матеріали службового розслідування щодо порушення військової дисципліни позивачем, оскільки таке розслідування не проводилось, вина військовослужбовця повністю доведена у рапорті та додатках до нього.

Щодо ознайомлення позивача з оскаржуваним наказом відповідачем зазначено, що дисциплінарне стягнення позивачу було доведено командиром підрозділу усно, особисто, із роз`ясненням суті порушення військової дисципліни, у відповідності до вимог Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

З підстав викладено, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

16.07.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначив, що звернення від 07 березня 2024 року, де він повідомляє командувачу військ ОК " ІНФОРМАЦІЯ_1 " ЗСУ щодо морально-психологічного тиску з боку керівництва в/ч НОМЕР_2 , зроблено у відповідності до положення статті 111 Дисциплінарного статуту ЗСУ, де зазначено те, що звернення подається безпосередньому командирові (начальникові) тієї особи, дії якої він оскаржує. Оскаржувались неправомірні дії командування в/ч НОМЕР_2 - саме тому органу (посадовій особі), якому військова частина НОМЕР_2 і підпорядкована, а це ОК " ІНФОРМАЦІЯ_1 ". При цьому, позивач зауважив, що навіть якщо б він оминув ОК " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", та написав би напряму до Міністерства оборони України, або до будь-якої іншої посадової особи або органу влади (Президент України, Верховна Рада України, Уповноважений ВРУ з прав людини, ВСП ЗСУ, ДБР, СБУ, НПУ, ОГП, тощо...),то будь-яке таке звернення - не може бути причиною задля притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, посилаючись на ст. 113 Дисциплінарного статуту ЗСУ.

Крім того, позивач наполягає на тому, що в рапорті, на підставі якого був прийнятий оскаржуваний наказ, викладена брехня. Докази відсутності звернення позивача до безпосереднього командира відсутні, пояснення у позивача відібрані не були.

Враховуючи все зазначене, позивач підтримує позовні вимоги та просить задовольнити позов у повному обсязі.

Заперечення на відповідь на відзив, інші заяви та клопотання, додаткові докази до суду не надходили.

З огляду на зазначене суд вирішує справу за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Позивач ОСОБА_1 проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_2 .

Так, згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 11.10.2023 року №297 солдата ОСОБА_6 , призначеного наказом начальника Генерального штабу (по особовому складу) від 06 жовтня 2023 року №435,-РС, зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та наказано вважати таким, що з 11 жовтня 2023 року справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків. Військовослужбовця наказано рахувати таким, що залучається до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Запорізькій області.

Відповідно цього наказу позивача зараховано на посаду оператора відділення виявлення безпілотних літальних апаратів мультироторного типу взводу радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №336 від 19.11.2023, солдата ОСОБА_7 переміщено на посаду водія-радіотелефоніста 5 відділення безпілотних авіаційних комплексів 2 взводу ударних безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №10 від 10.01.2024, солдата ОСОБА_7 переміщено на посаду майстром 6 відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів 2 взводу ударних безпілотних авіаційних комплексів роти ударних безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №29 від 29.01.2024, солдата ОСОБА_7 переміщено на посаду оператором відділення управління командира мінометної батареї 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 та наказано вважати таким, що з 29 січня 2024 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

22.03.2024 року за вхід №3/20/2/9043 на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 подано рапорт старшого офіцера відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_3 , у якому останній пропонував накласти на солдата ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення та доручити командиру І мінометної батареї 1 механізованого батальйону старшому лейтенанту ОСОБА_8 , провести роз`яснювальну роботу з солдатом ОСОБА_9 стосовно вимог Статуту внутрішньої служби ЗСУ.

У вказаному рапорті зазначено, що під час проходження служби в РУБАК, зі слів заступника командира роти з МПЗ майора ОСОБА_10 , у нього (позивача) виникали конфлікти з особовим складом підрозділу, тому командир роти і прийняв рішення перевести його за межі підрозділу. Після переведення солдат ОСОБА_11 почав скаржитися на посадових осіб РУБАК. Зафіксовано звернення на гарячу лінії Міністерства оборони України від 25.01.2024 року № АР-16762586 щодо неправомірних дій командування військової частини НОМЕР_2 , телеграма від військової частини НОМЕР_4 від 12.02.2024р. №501/23/301. Відповідь була відправлена скаржнику 18.02.2024р. №3/19/1/2021, копія засобами СЕДО на військову частину НОМЕР_4 , від 18.02.2024р. №1855/219. Письмових або усних звернень від солдата ОСОБА_6 до свого безпосереднього начальника, або до наступного прямого начальника стосовно психологічного тиску на нього з боку керівництва військової частини НОМЕР_2 не надходило.

З підстав викладеного ОСОБА_12 вважав в зверненні солдата ОСОБА_6 порушення вимог Статуту внутрішньої служби ЗСУ п. 12 «Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника».

На підставі рапорту за вхідним № 3/20/2/9043 від 22 березня 2024 року командиром військової частини НОМЕР_2 прийнято Наказ від 22.03.20224 року №2438 Про порушення військової дисципліни та покарання винних, пунктом 1 якого оператора відділення управління командира 1 мінометної батареї 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_7 за неналежне виконання своїх службових обов`язків та порушення вимог статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України - притягнуто до дисциплінарної відповідальності, керуючись статтею 53 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та накладено дисциплінарне стягнення, передбачене пунктом «б» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України «ДОГАНА».

Не погоджуючись з наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 22.03.2024 року №2438 Про порушення військової дисципліни та покарання винних, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовано нормами Конституції України, Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України", Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України".

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі по тексту - Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини визначені Статутом Збройних Сил України, затвердженого Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999.

Цей Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями. Відповідно до ст. 16 Статуту Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

У розділі І Статуту Збройних сил України визначено загальні обов`язки військовослужбовців.

Так, відповідно до статей 11 - 14 Статуту Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:

свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;

постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;

знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;

дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;

поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, які перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, не допускати порушень, пов`язаних із дискримінацією за ознакою статі, сексуальним домаганням, насильством за ознакою статі, правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості;

бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;

вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;

виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо) (Стаття 12).

Військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок (Стаття 13).

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.(Стаття 14).

Статтею 26 Статуту Збройних Сил України визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України", дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статей 11 - 14 Статуту Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:

свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;

постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;

знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;

дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;

поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, які перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, не допускати порушень, пов`язаних із дискримінацією за ознакою статі, сексуальним домаганням, насильством за ознакою статі, правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості;

бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;

вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;

виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо) (Стаття 12).

Військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок (Стаття 13).

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.(Стаття 14).

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24.03.1994 (далі по тексту - Дисциплінарний статут).

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Згідно із частинами 1, 3 ст. 5 Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Питання накладення стягнень за порушення військової дисципліни визначені Розділом ІІІ Дисциплінарного статуту.

За приписами ст.45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ст. 48 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана;

г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);

ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);

д) пониження в посаді;

е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);

є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);

ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів). Згідно із ст. 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Частиною 1 статті 84 Дисциплінарного статуту передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Відповідно до частини 5 статті 85 Дисциплінарного статуту Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок). Цей Порядок визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі.

Згідно положень Розділу ІІ Порядку службове розслідування може призначатися у разі:

невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;

невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;

неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;

дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;

втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;

порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;

недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;

внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;

повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;

скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Службове розслідування не призначається:

у разі надходження анонімних повідомлень, заяв, скарг;

якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.

Відповідно до ст.86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Статтею 87 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

За приписами Розділу VI Порядку Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник).

У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

З аналізу наведених норм вбачається, що Дисциплінарний статут передбачає притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності лише у разі доведення вини військовослужбовця. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування.

За приписами статті 88 Дисциплінарного статуту військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

Як вбачається з матеріалів справи, службове розслідування щодо порушення дисципліни позивачем, не проводилося.

Спірний наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності прийнятий на підставі рапорту старшого офіцера відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_13 .

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 22.03.2024 №2438 (з адміністративно-господарської діяльності) ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання своїх службових обов`язків та порушення вимог статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

При цьому, і в рапорті, і в оскаржуваному наказі порушенням службової дисципліни визначено - із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Разом з цим, вказана норма закріплена у статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. А зміст статті 12 Статуту має наступне формулювання: про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Таким чином, позивача притягнуто до відповідальності за порушення норми статті 12 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, хоча фактично інкриміновано іншу.

Щодо суті встановленого порушення.

У рапорті, на підставі якого було прийнято оскаржуваний наказ, встановлено наступне: «…. Зафіксовано звернення на гарячу лінії Міністерства оборони України від 25.01.2024 року № АР-16762586 щодо неправомірних дій командування військової частини НОМЕР_2 , телеграма від військової частини НОМЕР_4 від 12.02.2024р. №501/23/301. Відповідь була відправлена скаржнику 18.02.2024р. №3/19/1/2021, копія засобами СЕДО на військову частину НОМЕР_4 , від 18.02.2024р. №1855/219. Письмових або усних звернень від солдата ОСОБА_6 до свого безпосереднього начальника, або до наступного прямого начальника стосовно психологічного тиску на нього з боку керівництва військової частини НОМЕР_2 не надходило».

Суд зазначає, що даний рапорт, зокрема даний абзац, слугував фактично єдиною підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

З матеріалів справи не вбачається дослідження під час прийняття оскаржуваного наказу інших доказів, які стали підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Посилання відповідача у відзиві на лист ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, за вих. №17-13-8688/2024 від 03.05.2024 року, суд не приймає. Адже вказанй документ був відсутній на дату прийняття спірнго наказу (22.03.2024 року), та, відповідно, не досліджувався відповідачем при притягненні позивача до дисциплінарної відповідальності.

Позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання обов`язків, зокрема не звернення до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника, за фактом неправомірних дій командування військової частини НОМЕР_2 .

Ані рапорт, ані спірний наказ не містить конкретизації таких неправомірних дій.

Між тим, як слідує з рапорту за вхідним № 3/20/2/9043 від 22 березня 2024 року, він складений за результатами опрацювання скарги солдата ОСОБА_1 відповідно телеграми військової частини НОМЕР_4 №501/23/589 від 19.03.2024 року. З доданих до відзиву телеграм та супровідних листів вбачається, що позивач не вперше звертався з аналогічними скаргами.

За приписами статей 110-111 Розділу V Дисциплінарного статуту усі військовослужбовці мають право надсилати заяви чи скарги або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів, які проводять досудове слідство, та інших державних органів у разі:

прийняття незаконних рішень, дій (бездіяльності) стосовно них командирами (начальниками) або іншими військовослужбовцями, порушення їх прав, законних інтересів та свобод;

незаконного покладення на них обов`язків або незаконного притягнення до відповідальності.

Заява чи скарга з інших питань службової діяльності подається безпосередньому командирові (начальникові) тієї особи, дії якої він оскаржує, а в разі, якщо особи, які подають скаргу, не знають, з чиєї вини порушені їх права, заява чи скарга подається в порядку підпорядкованості. У такому самому порядку подаються пропозиції.

Згідно статті 113 Розділу V Дисциплінарного статуту ніхто не може бути скривджений на службі чи притягнутий до відповідальності за те, що він подав пропозицію, заяву чи скаргу.

Подання скарги військовослужбовцями не звільняє їх від виконання своїх службових обов`язків і наказів командирів (начальників).

Заборонено подавати скаргу під час бойового чергування, перебування у строю (крім скарг, поданих під час опитування військовослужбовців), на варті (вахті), а також у добовому наряді, під час занять.

З огляду на те, що позивач скаржився на неправомірні дії командування військової частини НОМЕР_2 , звернення позивача зі скаргою до командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », тобто безпосереднього командира (начальника) тієї особи, дії якої він оскаржує, відповідає положенням статті 111 Дисциплінарного статуту.

Зазначене свідчить, що під час прийняття оскаржуваного наказу не було належним чином та у повному обсязі з`ясовано усіх обставин у справі. Відповідачем не враховано, що позивач оскаржує дії командування військової частини НОМЕР_2 , та не встановлено, до кого він мав звертатись з питаннями, зазначеними у скарзі.

Суд зазначає, що саме лише посилання в наказі на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм при обранні виду дисциплінарного стягнення, а також не наведення обставин вчинення дисциплінарного проступку, не є належним обґрунтуванням оскаржуваного наказу.

У свою чергу, відповідачем не доведено належними доказами, що позивач своїми діями чи бездіяльністю порушив/допустив невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень.

Як було зазначено, під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби (стаття 86 Дисциплінарного статуту).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення не було враховано характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) № 2438 від 22 березня 2024 року, є протиправним, а відтак, підлягає скасуванню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за звернення до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Таким чином, у відповідності до приписів ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат здійснюється з відповідача на користь позивача у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; адреса для листування: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про скасування наказу задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) № 2438 від 22 березня 2024 року, яким було притягнуто ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, та накладено дисциплінарне стягнення «Догана».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; адреса для листування: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук