Справа № 280/5260/24
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2024-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

27 серпня 2024 року Справа № 280/5260/24 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Лівобережного відділу державної виконавчої службу у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Європейська, 16, м. Запоріжжя, 69104) про визнання протиправними та скасування постанов, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Лівобережного відділу державної виконавчої службу у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати неправомірною та скасувати постанову начальника Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шабали І.A., про прийняття до виконання ВП № 61833234;

визнати неправомірною та скасувати винесену головним державним виконавцем Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Гайдаш Ольгою Сергіївною постанову від 29.02.24 про скасування процесуального документу, а саме постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 22.05.2020;

визнати неправомірною та скасувати постанову головним державним виконавцем Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Гайдаш Ольгою Сергіївною постанову від 29.02.24 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 61833234;

визнати неправомірною та скасувати постанову головним державним виконавцем Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Гайдаш Ольгою Сергіївною постанову від 29.02.24 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 61833234;

зобов`язати Головного державного виконавця Гайдаш Ольгу Сергіївну виключити відомості про ОСОБА_1 ШН: з Єдиного реєстру боржників.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 21.04.2020 було відкрито виконавче провадження № 61833234 на підставі вимоги № ф-102-25у, виданої Державною податковою службою України, у якому боржником є ОСОБА_1 . Також було з`ясовано, що по даному виконавчому провадженні міститься постанова про повернення виконавчого документу стягувачу від 22.05.2020 та через 4 роки, а саме 27.02.2024, державним виконавцем Гайдаш О.С. при примусовому виконанні вимоги № Ф-102-25у винесена постанова про передачу виконавчого провадження. 28.02.2024 відповідачем винесено постанову про прийняття до виконання ВП №61833234 та 29.02.2024 винесено постанову про скасування процесуального документу, а саме постанови про повернення виконавчого стягувачу від 22.05.2020. В подальшому була винесена постанова про арешт коштів боржника від 29.04.2024 та постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій. Позивач зазначає, що всі вищеперелічені постанови на його адресу не направлялись, а в матеріалах виконавчого провадження відсутній виконавчий документ. Окрім того, вважає, що відповідачем пропущений строк предявлення виконавчого документа до примусового виконання. При цьому у випадку коли виконавчий документ повертається стягувачу, виконавче провадження вважається завершеним. Посилається також на необгрунтованість винесених постанов та відсутність причин для скасування процесуального документа. Просить позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 11.06.2024, з урахуванням приписів ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління ДПС у Запорізькій області. Сторонам повідомлено про призначене судове засідання у справі на 20 червня 2024 року об 10:00 год. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву, зобов`язано надати суду у строк для подання відзиву на позовну заяву належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 61833234. Запропоновано третій особі подати до суду пояснення щодо позовних вимог у строк протягом трьох днів з дня вручення цієї ухвали.

Ухвалою суду від 20.06.2024 відкладено розгляд справи на 01.08.2024.

Відповідач не погодився із поданою позовною заявою та 29.07.2024 подав до суду відзив на позовну заяву. Так, зазначає, що на виконанні у Заводському відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі ПСМУ МЮ (м.Дніпро) відділі перебували виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 , а саме: ВП 66677873 з примусового виконання вимоги № ф-10225у виданої 17.11.2020 ГУ ДПС у Запорізькій області про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу на користь ГУ ДПС у Запорізькій області у розмірі 36518,69 грн. 13.09.2021 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку направлено сторонам виконавчого провадження (надати копії реєстрів не можливо, оскільки строк зберігання реєстрів відповідно до Правил ведення діловодства в органах державної виконавчої служби один рік). Також в рамках виконавчого провадження були винесені постанови про стягнення виконавчого збору та витрат. 28.10.2021 було винесено постанову про накладення арешту на рахунки боржника. 01.02.2022 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю майна у боржника на день винесення постанови. Відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон), у разі повернення виконавчого документа без виконання, відсутні підстави для зняття арешту з рахунків.

18.03.2024 до відділу надійшла заява ОСОБА_1 про визначення поточного рахунку відповідно до п. 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону, оскільки на день надходження заяви виконавче провадження було завершено, для винесення постанови про визначення поточного рахунку державним виконавцем було передано виконавче провадження за правонаступництвом відповідно до Наказу Міністерства юстиції України №932/5 від 10.03.2023 року «Про відділи державної виконавчої служби у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)», скасовано постанову про повернення виконавчого документа, та винесено відповідну постанову про визначення поточного рахунку. Боржнику надано можливість користуватися двома мінімальними заробітними платами визначеними на 01 січня поточного року. В рамках виконавчого провадження сума боргу, виконавчий збір та витрати були стягнуті в повному обсязі. Виконавче провадження було закінчено.

Та перевіркою АСВП встановлено, що у боржника на день винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 66677873, є ще не виконанні зобов`язання перед Державою та не сплачений борг на користь ГУ ДПС у Запорізькій області, а саме борг за ВП 61833234 з примусового виконання Вимоги № ф-102-25у виданої 06.11.2019 ГУ ДПС у Запорізькій області, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 26539,26 грн. 21.04.2020 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку направлено сторонам виконавчого провадження (надати копії реєстрів не можливо, оскільки строк зберігання реєстрів відповідно до Правил ведення діловодства в органах державної виконавчої служби один рік). Також в рамках виконавчого провадження були винесені постанови про стягнення виконавчого збору та витрат. 22.05.2020 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю майна у боржника на день винесення постанови. Для примусового стягнення заборгованості та зняття арешту з рахунків боржника у подальшому та виключення його з реєстру боржників, державним виконавцем було передано виконавче провадження за правонаступництвом відповідно до Наказу Міністерства юстиції України №932/5 від 10.03.2023 року «Про відділи державної виконавчої служби у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)», скасовано постанову про повернення виконавчого документа. В рамках виконавчого провадження частково стягнуто грошові кошти, які перераховано на рахунки ГУ ДПС у Запорізькій області. Після надходження листа ГУ ДПС у Запорізькій області про сплату боргу в повному обсязі, державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження якою скасовано арешт на рахунки боржника та боржник вилучений автоматично з реєстру боржників.

Відповідач у своєму відзиві стосовно твердження позивача про неотримання оскаржуваних постанов зазначив, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Окрім того, просить звернути увагу на те, що в рамках виконавчих проваджень було скасовано постанови про повернення виконавчого провадження, а не мало місце повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання. Просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 01.08.2024 відкладено розгляд справи на 21.08.2024.

Ухвалою від 27.08.2024 закрито провадження в адміністративній справі №280/5260/24 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Лівобережного відділу державної виконавчої службу у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Європейська, 16, м. Запоріжжя, 69104) про визнання протиправними та скасування постанов, зобов`язання вчинити певні дії в частині визнання неправомірною та скасування постанови головного державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Гайдаш О.С. від 29.04.2024 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 61833234 та зобов`язання Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) виключити відомості про ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників.

Представник позивача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи був належним чином повідомлений.

Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд зауважує, що особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), а статтею 268 КАС України передбачені особливості повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду окремих категорій адміністративних справ.

Так, згідно статті 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки до електронного кабінету, а за його відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до частини третьої статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи положення указаної норми та названі вище заяви сторін, зважаючи на зміст частини третьої статті 268 КАС України, суд вважає за можливе розглянути дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 61833234 від 21.04.2020 старшим державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Баклаженко В.В. було відкрито виконавче провадження з виконання вимоги № Ф-102-25у від 06.11.2019, виданої Державною податковою службою України про стягнення коштів у розмірі 26539,26 грн. з боржника ОСОБА_1 . Пунктом 3 вказаної постанови стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 2653,92 грн.

Постановою про повернення виконавчого документа стягувачу ВП № 61833234 від 22.05.2020, винесеною старшим державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Баклаженко В.В., у звязку з відсутністю майна боржника, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, виконавчий документ, а саме вимога № Ф-102-25у від 06.11.2019, повернутий стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № 61833234 від 22.05.2020, винесеною старшим державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Баклаженко В.В., визначено для боржника ОСОБА_1 розмір мінімальних витрат виконавчого провадження: винесення постанови про стягнення виконавчого збору 25,20 грн; плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження 69 грн.; винесення постанови про відкриття виконавчого провадження 67,80 грн.; винесення постанови про закінчення виконавчого провадження 111,60 грн.; винесення постанови про стягнення витрат виконавчого провадження 27 грн., загальна сума мінімальних витрат 300,60 грн.

В подальшому, як вбачається з матеріалів справи, головним державним виконавцем Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гайдаш О.С. було винесено постанову про передачу виконавчого провадження ВП № 61833234 від 27.02.2024, якою постановлено передати виконавчий документ, а саме вимогу № Ф-102-25у від 06.11.2019 про стягнення коштів у розмірі 26539,26 грн. Лівобережному відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Постановою начальника відділу Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шабалою І.А. про прийняття виконавчого провадження ВП № 61833234 від 28.02.2024 постановлено прийняти виконавче провадження № 61833234 з примусового виконання вимоги № Ф-102-25у від 06.11.2019.

Постановою про скасування процесуального документу ВП № 61833234 від 29.04.2024, прийнятою головним державним виконавцем Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гайдаш О.С., було скасовано документ «Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу» від 22.05.2020.

Постановою про арешт коштів боржника ВП № 61833234 від 29.04.2024, прийнятою головним державним виконавцем Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гайдаш О.С., у звязку з несплатою суми боргу, виконавчого збору та витрат, постановлено накласти арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 29963,19 грн.

Постановою про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження ВП № 61833234 від 21.05.2024, прийнятою головним державним виконавцем Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гайдаш О.С., постановлено визначити для боржника ОСОБА_1 розмір додаткових витрат виконавчого провадження загальною сумою додаткових витрат 469,40 грн.

Судом також встановлено, що у звязку з повним фактичним виконанням виконавчого документа згідно заяви стягувача, яка надійшла на адресу відділу, головним державним виконавцем Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гайдаш О.С., керуючись вимогами п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону україни «Про виконавче провадження», було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 61833234 від 21.06.2024, якою виконавче провадження з примусового виконання вимоги № Ф-102-25у від 06.11.2019 закінчено, припинено чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII встановлено, що рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, підлягають примусовому виконанню відповідно до цього Закону.

За змістом частини першої статті 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з частиною п`ятою та шостою статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону N 1404 виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5, зареєстрованим 02.04.2012 за № 489/20802, затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 3 розділу V Інструкції №512/5 виконавче провадження може бути передано від одного приватного виконавця до іншого приватного виконавця або відповідного органу державної виконавчої служби, від одного державного виконавця до іншого в межах органу державної виконавчої служби, від одного органу державної виконавчої служби до іншого.

Відповідно до п.6, 9 р.V вказаної Інструкції №512/5 виконавче провадження передається з одного органу державної виконавчої служби до іншого у разі, зокрема, ліквідації або реорганізації органу державної виконавчої служби, або наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення.

Про передачу виконавчого провадження іншому органу державної виконавчої служби або до виконавчої групи державний виконавець виносить відповідну постанову, яку разом з матеріалами виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її винесення надсилає до органу державної виконавчої служби, до якого передається виконавче провадження.

Державний виконавець, якому передано виконавче провадження, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження матеріалів виконавчого провадження зобов`язаний винести постанову про прийняття виконавчого провадження, яку надсилає сторонам виконавчого провадження.

Як встановлено судом першої інстанції, на виконання наказу Міністерства юстиції України №932/5 від 10.03.2023 «Про відділи державної виконавчої служби у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)» зі змінами, утворено Лівобережний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) реорганізувавши шляхом злиття Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Лівобережний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) є правонаступником відповідних реорганізованих відділів.

Наведене в повному обсязі підтверджує факт реорганізації шляхом злиття Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), які ліквідовано, та утворено Лівобережний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що є правонаступником відповідних реорганізованих відділів державної виконавчої служби та в свою чергу є законодавчо передбаченою підставою для передачі виконавчого провадження.

Таким чином, оскільки відбулась реорганізація, суд доходить висновку про здійснення передачі виконавчого провадження №61833234 уповноваженим державним виконавцем. Суд зазначає, що постанова про прийняття виконавчого документу є похідною від постанови про передачу, а тому в цій частині позовних вимог також слід відмовити.

Окрім того, частиною третьою статті 74 Закону N 1404 передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що у разі виявлення порушень законодавства про виконавче провадження, керівник вищого органу державної виконавчої служби виносить постанову у якій доручає начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, провести відповідні виконавчі дії.

У свою чергу, начальник відділу у разі виявлення порушень вимог законодавства має право своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, а також зобов`язати державного виконавця провести відповідні виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, державний виконавець не уповноважений законом самостійно приймати рішення щодо скасування іншої постанови.

Разом з тим, всупереч наведеному, постанова про скасування процесуального документа від 29 квітня 2024 року винесена саме головним державним виконавцем, що суперечить положенням статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, зазначена постанова не містить посилань на те, що головний державний виконавець є начальником, який має право скасовувати своєю постановою інші постанови, не наведено встановлених в ході здійснення контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень обставин, які слугували підставою для скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 29 квітня 2024 року.

Також, відповідач, посилаючись на абзац 4 частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» не зазначив у постанові та не надав суду постанову керівника вищого органу державної виконавчої служби про надання доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій щодо перевірки виконавчого провадження.

Таким чином, на думку суду, така постанова про скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 29 квітня 2024 року винесена головним державним виконавцем з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», є протиправною, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Оскільки підставою для прийняття постанови про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 21.05.2024 у рамках ВП 61833234 слугувала протиправна постанова про скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 29 квітня 2024 року, вказана постанова також підлягає скасуванню як похідна.

Також суд зазначає, що стаття 15 Закону №1404 передбачає, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Частина 1 статті 3 Закону №1404 визначає перелік рішень, що підлягають примусовому виконанню на підставі виконавчих документів.

Строки пред`явлення виконавчих документів до виконання. Переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання, поновлення пропущеного строку визначені статтею 12 Закону №1404, частиною 1 якої передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно частини 4 вказаної статті строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:

1) пред`явлення виконавчого документа до виконання;

2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Згідно частини 5 статті 12 Закону №1404 у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Відповідно до статті 24 Закону №1404 виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Статтею 26 Закону №1404 передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно статті 28 Закону №1404 копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Отже державний виконавець відкриває виконавче провадження за виконавчими документами, перелік яких зазначений у статті 3 Закону №1404, у разі їх відповідності вимогам до виконавчого документа, та на підставі заяви стягувача.

Матеріалами справи встановлено, що постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 61833234 від 21.04.2020 старшим державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Баклаженко В.В. було відкрито виконавче провадження з виконання вимоги № Ф-102-25у від 06.11.2019, виданої Державною податковою службою України про стягнення коштів у розмірі 26539,26 грн. з боржника ОСОБА_1 . Пунктом 3 вказаної постанови стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 2653,92 грн.

Отже виконавче провадження відкрито на виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2019 №Ф-102-25У Головного управління ДПС у Запорізькій області, згідно якої ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати єдиного внеску у сумі 26539,26 грн, дата набрання чинності - 18.12.2019.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Отже вимога про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є виконавчим документом відповідно до пункту 7 частини 1 статті 3 Закону №1404, як рішення іншого державного органу, які законом визнані виконавчими документами.

Щодо пропуску строку пред`явлення вимог про стягнення боргу (недоїмки) матеріалами справи встановлено, що вимога № Ф-102-25У від 06.11.2019 року набрала законної сили 18.12.2019. У звязку із скасуванням процесуального документу «Постанови про повернення виконавчого документа стягувачу» державним виконавцем вжито заходів щодо відновлення матеріалів виконавчого провадження, а не повторно пред`явлено до виконання, як зазначає позивач.

Пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Норми щодо переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебувають у системному зв`язку із нормами, що регулюють завершення виконавчого провадження шляхом повернення виконавчого документа стягувачу.

З аналізу частини четвертої та п`ятої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» убачається, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Суть переривання строку полягає у тому, що при настанні зазначених обставин (юридичних фактів) перебіг строку починається спочатку, а час, який минув до перерви, до нового строку не зараховується.

Таким чином, повернення виконавчого документа без виконання не позбавляє стягувача права на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання в межах строку, встановленого статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Також відповідно до розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Отже виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що відповідачем не було порушено вимог ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач також посилається на ту обставину, що всі оскаржувані постанови не направлялись на адресу позивача.

Надаючи оцінку вказаній обставині, суд зазначає, що відповідно до статті 28 Закону №1404 документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження адреса позивача: АДРЕСА_2 , інша адреса боржника не вказана, тому відповідач правомірно направляв оскаржувані постанови за вищевказаною адресою. Протилежного до суду не надано.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Одночасно, судом враховується, що згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 139, 241, 243-246, 255, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Лівобережного відділу державної виконавчої службу у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Європейська, 16, м. Запоріжжя, 69104) про визнання протиправними та скасування постанов, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування процесуального документа від 29 квітня 2024 року ВП №61833234.

Визнати протиправною та скасувати постанову Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 21.05.2024 ВП № 61833234.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 27.08.2024.

Суддя Сіпака А.В.