Справа № 520/17081/24
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2024-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2024 р. № 520/17081/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитра Волошина, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії №65 від 18 березня 2024 року Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області врахувати у страховий стаж ОСОБА_1 період роботи з 11.12.1981 по 11.03.1982, з 12.11.1986 по 18.11.1986, з 08.12.1993 по 06.10.1997 та призначити ОСОБА_1 пенсію з дати звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України - з 11.03.2024.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем прийнято протиправне рішення № 65 від 18.03.2024 про відмову в призначенні йому пенсії та протиправно не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи з 11.12.1981 по 11.03.1982, з 12.11.1986 по 18.11.1986, з 08.12.1993 по 06.10.1997, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 24.06.2024 відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження доставлена відповідачу до електронного кабінету через систему "Електронний суд", що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідач правом надати відзив на позов не скористався, у встановлений судом строк документи до суду не надходили, клопотання про продовження строку на подання відзиву на позов до суду також не подавалось.

Згідно з ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Позивач 11.03.2024 звернувся до ГУ ПФУ в Харківській області з метою оформлення пенсії за віком та подав до пенсійного органу відповідні документи.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 18.03.2024 № 65 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. (а.с. 43)

Так, у рішенні пенсійного органу було зазначено, що пенсійний вік, визначений ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 60 років. Вік заявника - 60 років.

Необхідний страховий стаж відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 31 рік. Страховий стаж особи становить 30 років 02 місяці 23 дні.

Також, у рішенні пенсійного органу зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 01.09.1981:

- з 12.11.1986 по 18.11.1986, оскільки міститься виправлення в наказі про прийняття та в даті звільнення;

- з 08.12.1993 по 06.10.1997, оскільки дата при прийнятті 08.12.1993 не відповідає даті наказу при прийнятті 17.08.1994.

Також, не зараховано період трудової діяльності в колгоспі ім. Куйбишева згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 20.08.1981: з 11.12.1981 по 11.03.1982, оскільки трудова книжка заповнена з порушеннями, а саме відсутній номер та дата особових рахунків. Довідка про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в колгоспі та довідка про реорганізацію колгоспу відсутня.

Позивач, не погодившись із вищевказаним рішенням, звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Частина 3 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

У частині 1 статті 8 вказаного Закону зазначено, зокрема, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно частини першої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків (пункт а частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

Так, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 18.03.2024 № 65 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

У рішенні пенсійного органу було зазначено, що необхідний страховий стаж відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 31 рік. Страховий стаж особи становить 30 років 02 місяці 23 дні. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період трудової діяльності відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 01.09.1981: з 12.11.1986 по 18.11.1986 та з 08.12.1993 по 06.10.1997. Також, не зараховано період трудової діяльності в колгоспі ім. Куйбишева згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 20.08.1981 з 11.12.1981 по 11.03.1982.

Щодо незарахування до страхового стажу позивача спірного періоду роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 01.09.1981 з 12.11.1986 по 18.11.1986, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, відповідачем не зараховано до страхового стажу період роботи позивача відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 01.09.1981 з 12.11.1986 по 18.11.1986, оскільки міститься виправлення в наказі про прийняття та в даті звільнення;

Згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.09.1981 судом встановлено наступне:

- запис № 8 - 12.11.1986 - позивач прийнятий на роботу (наказ № 190 від 11.11.1986):

- запис № 9 - 18.11.1986 - позивач звільнений з роботи за власним бажанням (наказ №194 від 18.11.1986). (а.с. 26-30)

Суд зазначає, що відповідно до п.1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З аналізу вказаних вище положень Порядку № 637 слідує, що подання інших документів, окрім трудової книжки, для підтвердження трудового стажу з метою призначення пенсії здійснюється виключно у випадку, якщо в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 04.09.2018 у справі №423/1881/17 та від 30.11.2018 у справі №235/4179/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Також, відповідно до висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства; вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист при вирішенні питань з призначення пенсії за віком.

Судом встановлено, що трудова книжка позивача містить записи про спірний період роботи на відповідній посаді та в наведений період часу.

Крім того, суд звертає увагу, що виправлення в трудовій книжці певних відомостей, зокрема, в наказі про прийняття та в даті звільнення тощо, не спростовують наявність у позивача стажу роботи, а отже юридичний факт роботи позивача у період з 12.11.1986 по 18.11.1986 є підтвердженим належними та допустимими доказами.

Також, суд зазначає, що всі записи за спірні періоди наявні в трудовій книжці. Наслідки того, що у трудовій книжці містяться виправлення щодо певних відомостей, не може перекладатись на позивача, як тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені в його трудовій книжці.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 06 березня 2018 року по справі №754/14898/15-а підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи та досягнення віку, що дає право на пенсію, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За даних обставин пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки та інших документів щодо відомостей про періоди роботи на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Так, зважаючи на висновки Верховного Суду, суд зазначає, що позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періодів роботи до страхового стажу за порушення, вчинені підприємствами, на яких він працював.

Суд зазначає, що такий недолік як наявність виправлень у трудовій книжці, в даному випадку, не є суттєвим та зі змісту трудової книжки позивача можливо чітко встановити період роботи позивача з 12.11.1986 по 18.11.1986.

Таким чином, відповідачем не доведено правомірність прийняття своїх дій щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу спірного періоду роботи позивача з 12.11.1986 по 18.11.1986.

Інших підстав для незарахування вищезазначених періодів роботи до страхового стажу позивача відповідачем в оскаржуваному рішенні не зазначено.

Отже, належними та допустимими доказами, а саме трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_1 від 01.09.1981 підтверджується, що позивач має право на включення до страхового стажу періоду роботи з 12.11.1986 по 18.11.1986.

Щодо незарахування до страхового стажу позивача спірного періоду роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 01.09.1981 з 08.12.1993 по 06.10.1997, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, відповідачем не зараховано до страхового стажу період роботи позивача відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 01.09.1981 з 08.12.1993 по 06.10.1997, оскільки міститься виправлення в наказі про прийняття та в даті звільнення;

Згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.09.1981 судом встановлено наступне:

- запис № 16 - 08.12.1993 - позивач прийнятий на роботу (наказ № 2 від 17.08.1994):

- запис № 20 - 06.10.1997 - позивач звільнений з роботи за власним бажанням (наказ №14 від 06.10.1994). (а.с. 26-30)

Щодо спірного періоду судом встановлено, що дійсно в трудовій книжці зазначено дату прийняття позивача на роботу - 08.12.1993, а датою наказу, на підставі якого позивача прийнято на роботу зазначено - 17.08.1994.

Суд зазначає, що такий недолік трудової книжки позивача, в даному випадку, є суттєвим, оскільки впливає на тривалість періоду, який підлягає зарахуванню позивачу до страхового стажу, адже інтервал між датою прийняття позивача на роботу згідно трудової книжки (08.12.1993) та датою наказу про прийняття позивача на роботу (17.08.1994) становить більше ніж вісім місяців.

Позивач не подав до суду та до пенсійного органу уточнюючі документи щодо вірної дати прийняття його на роботу, у зв`язку з чим твердження позивача щодо того, що спірний період підлягає зарахуванню, починаючи з 08.12.1993, не підтверджується документально.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідачем також не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити спірний стаж позивача та встановити дійсну дату (08.12.1993 або 17.08.1994), з якої слід зараховувати спірний період до страхового стажу позивача.

У даному випадку відповідач не був позбавлений можливості отримати відомості про вірну дату прийняття позивача на роботу в спірному періоді та за встановленими відомостями зарахувати до страхового стажу позивача такий період. Однак, відповідачем таких дій вчинено не було.

Отже, на даний час у суду відсутні підстави визначити вірну дату, з якої необхідно зарахувати до страхового стажу позивача спірний період, та, відповідно, відсутні підстави для зобов`язання пенсійного органу зарахувати до страхового стажу позивача спірний період.

Натомість, судом встановлено, що необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 31 рік.

Страховий стаж позивача становить 30 років 2 місяці 23 дні. Тобто, на даний час для призначення позивачу пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивачу не вистачає - 9 місяців 7 днів.

Зазначені відомості не заперечуються відповідачем.

Аналізуючи вищевикладені обставини суд приходить до висновку, що, в будь-якому випадку, при зарахуванні пенсійним органом спірного періоду роботи до страхового стажу позивача, починаючи з встановленої пенсійним органом вірної дати прийняття позивача на роботу: з 08.12.1993 (дата прийняття позивача на роботу згідно трудової книжки) або з 17.08.1994 (дата наказу про прийняття позивача на роботу), страховий стаж позивача буде становити більше ніж 31 рік, що свідчить про наявність у позивача права на призначення йому пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за умови зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу.

Окрім цього, з запису № 17 від 16.01.1996 вбачається, що позивач був переведений на іншу посаду на цьому ж підприємстві, що додатково свідчить про факт його роботи на зазначеному підприємстві.

Отже, спірний період роботи позивача підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача, однак з визначенням вірної дати прийняття позивача на роботу, та, за наслідком зарахування такого періоду, позивач набуде право на призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щодо незарахування пенсійним органом періоду роботи позивача в колгоспі ім. Куйбишева згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 20.08.1981 з 11.12.1981 по 11.03.1982, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310, та чинних на час розгляду справи (далі - Основні Положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно з пунктом 6 Основних Положень, всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Також необхідно вказати на встановлений зразок трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ "членство в колгоспі", де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV "відомості про роботу" - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Відповідно до пункту 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Отже, виходячи з наведеного, можна дійти висновку про те, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімуму трудової участі).

Судом встановлено, що пенсійним органом не зараховано до страхового стажу позивача період його трудової діяльності в колгоспі ім. Куйбишева згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 20.08.1981: з 11.12.1981 по 11.03.1982, оскільки трудова книжка заповнена з порушеннями, а саме відсутній номер та дата особивих рахунків. Довідка про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в колгоспі та довідка про реорганцізацію колгоспу відсутня.

З трудової книжки позивача НОМЕР_2 від 20.08.1981 вбачаються записи про його трудову діяльність у колгоспі з 11.12.1981 по 11.03.1982 (записи № 1-2). (а.с. 40-41)

Щодо такої підстави для незарахування зазначеного періоду до страхового стажу позивача, як відсутність інформації про реорганізацію колгоспу, суд зазначає, що за наявності в позивача трудової книжки колгоспника, у суду відсутні сумніви щодо роботи позивача в колгоспі ім. Куйбишева, отже суд вважає зазначену підставою необґрунтованою.

Щодо такої підстави для незарахування зазначеного періоду до страхового стажу позивача, як заповнення трудової книжки з порушеннями, а саме відсутній номер та дата особивих рахунків, суд зазначає, що, як вже було зазначено вище судом, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства; вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист при вирішенні питань з призначення пенсії за віком.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.

Разом з тим, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження кількості відпрацьованих позивачем людиноднів та відомості про заробітну плату останнього в колгоспі ім. Куйбишева.

У наданій позивачем трудовій книжці колгоспника відсутні відомості про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в колгоспі, про що також зазначає позивач у позовній заяві.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2020 року по справі №686/3264/16-а зазначено необхідність застосування саме записів у трудовій книжці, а надання довідок вимагається у разі відсутності в ній відповідних записів.

Так, першочергово мають враховуватися записи, що містяться в трудовій книжці. За відсутності ж необхідних записів у трудовій книжці певні відомості можуть підтверджуватися, в тому числі, відповідними довідками.

Однак, позивачем також не надано довідку про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в колгоспі та в матеріалах справи відсутні докази щодо подання такої довідки позивачем до пенсійного органу. Позивачем у позовній заяві не наведено відомостей щодо неможливості отримання такої довідки.

У постановах Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а та від 25.04.2019 у справі № 593/283/17 викладений правовий висновок, відповідно до якого формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Суд зазначає, що відсутність відомостей про виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у колгоспі не може вважатися формальною неточністю, оскільки відсутність даних про установлений в колгоспі мінімум участі в громадському господарстві, виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у колгоспі у спірний період є підставою для незарахування такого періоду до страхового стажу позивача.

У постанові від 24.10.2019 у справі № 302/182/17 Верховний Суд підтримав позицію судів першої та апеляційної інстанцій про можливість зарахування роботи в колгоспі до страхового стажу позивача, оскільки суди установили, що наданими позивачем довідками підтверджується його робота і виплата йому заробітної плати в колгоспі у спірний період.

У справі, що розглядається, відповідні документи позивачем не подані. Трудова книжка колгоспника, подана позивачем, не містять відомостей про установлений у колгоспі мінімум трудоднів та про його виконання позивачем, а також про нараховану йому заробітну плату. Інших уточнюючих документів позивачем до пенсійного органу та до суду не подано.

Отже, за поданих позивачем документами, ГУ ПФУ в Харківській області, не зарахувавши до страхового стажу позивача період роботи в колгоспі ім. Куйбишева згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 20.08.1981 з 11.12.1981 по 11.03.1982, діяло в межах чинного законодавства та наданих повноважень.

Так, судом у межах даної справи було встановлено, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу позивача період роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.09.1981 з 12.11.1986 по 18.11.1986, наслідком чого стало прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу.

За викладених обставин, суд приходить до висновку про необхідність скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №65 від 18.03.2024.

Також, підлягає задоволенню позовна вимога про зобов`язання пенсійного органу зарахувати позивачу періоди роботи до страхового стажу з 12.11.1986 по 18.11.1986 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.09.1981.

Щодо спірного періоду з 08.12.1993 по 06.10.1997, то, як вже зазначено судом вище у рішенні, такий період роботи позивача буде підлягати зарахуванню до страхового стажу позивача після визначення пенсійним органом вірної дати прийняття позивача на роботу, та, за наслідком зарахування такого періоду, позивач набуде право на призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вимоги позивача про зарахування до страхового стажу періоду роботи в колгоспі ім. Куйбишева згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 20.08.1981 з 11.12.1981 по 11.03.1982 не підлягають задоволенню, оскільки судом не встановлено підстав для зарахування такого періоду роботи за доданих позивачем документів.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідачем було запропоновано позивачу надати до пенсійного органу уточнюючі довідки, в даному випадку, про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в колгоспі.

Щодо позовної вимоги про призначення пенсії з дати звернення, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Прийняття рішення про призначення пенсії належить до повноважень відповідача.

Відповідно до Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням варто розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Pedersen and Baadsgaard проти Данії» від 17.12.2004, № 49017/99 зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, що їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.

Під дискреційним повноваженням варто розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення у межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки відповідачем не здійснено належну перевірку трудового стажу позивача за період з 08.12.1993 по 06.10.1997, тому, з метою належного захисту прав позивача в даній частині позовних вимог, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, зобов`язавши Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.03.2024 про призначення пенсії за віком та додані до неї документи, з урахуванням висновків суду.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 65 від 18.03.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.09.1981 з 12.11.1986 по 18.11.1986.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.03.2024 про призначення пенсії за віком та додані до неї документи, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області суму сплаченого судового збору у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН