Справа № 580/6164/24
Суддя: Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ
Дата ухвалення: 2024-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року справа № 580/6164/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кульчицького С.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - відповідач-1) та Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач-2), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 53 від 06.03.2024 про відмову у переведенні ОСОБА_1 на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до стажу державної служби періоди роботи ОСОБА_1 в органах місцевого самоврядування на посадах спеціаліста II категорії, провідного спеціаліста та начальника відділу організаційно-кадрової роботи виконавчого комітету Кам`янської міської ради з 04.01.2005 до 27.02.2024;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Черкаській області призначити, здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 з 27.02.2024 пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 у розмірі 60% заробітку, зазначеного в довідках Виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 27.02.2024 № 3920/01-09, № 3921/01-09.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 27.02.2024 вона подала до відповідача-1 заяву про переведення на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ. Однак, рішенням відповідача-2 їй було відмовлено у переведенні на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу». В обґрунтування рішення відповідач-2 зазначив, що відповідно до статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» № 2493-ІІІ від 07.06.2001 пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Такі дії відповідача-2 позивач вважає незаконними, тому, звернулась до суду з адміністративним позовом.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 21.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач-2 позов не визнав, надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Крім того, зазначив, що у зв`язку з прийняттям Закону № 889 було змінено порядок пенсійного забезпечення державних службовців. Статтею 90 Закону № 889 передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", із урахуванням вищезазначених у пунктах 10 та 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889 особливих умов. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. У рішенні від 25.01.2012 № 3-рп/2012 Конституційний Суд України вказав, що зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист. Частиною 1 статті 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Отже, призначення та виплата пенсії по інвалідності проводиться відповідно до Закону № 1058-IV. Оскільки пенсія по інвалідності призначається за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», то у органів пенсійного фонду відсутні правові підстави для переведення позивача на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу». При визначенні права особи на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 за записами трудової книжки або на підставі інших документів встановлюється відповідність займаної посади, посадам, визначеним статтею 25 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993. Згідно записів трудової книжки позивачка працювала в органах місцевого самоврядування. Постановою Кабінету Міністрів України від 18.04.1994 № 239 «Про віднесення посад працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів до відповідних категорій посад державних службовців і присвоєння їм рангів державних службовців» (яка була чинна до 26.10.2001) посади працівників міських адміністрацій було віднесено до відповідних категорій посад державних службовців. 04.07.2001 набрав чинності Закон України від 07.06.2001 № 2493-ІІІ «Про службу в органах місцевого самоврядування», статтею 14 якого керівники відділів, їх заступники виконавчих органів міських рад віднесено до п`ятої категорії посад в органах місцевого самоврядування. Після набрання чинності Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» дані посади відноситься до посад службовців органів місцевого самоврядування, отже стаж служби в органах місцевого самоврядування до стажу державної служби відповідно Закону № 3723 - ХІІ не зараховується. Таким чином, у Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відсутні правові підстави для зарахування періоду роботи позивачки в органах місцевого самоврядування з 04.01.2005 по 01.05.2016 до стажу державної служби. Крім того, звертає увагу суду на висновок Верховного Суду стосовно врахування до стажу державної служби періодів роботи після реформування системи соціального забезпечення від 22.05.2024 у справі № 500/1404/23. Враховуючи зазначене, вважає, що у Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відсутні правові підстави для зарахування періоду роботи позивачки з 01.05.2016 (дата набрання чинності Закон України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015) по 27.02.2024 до стажу державної служби.

Відповідач-1 також подав до суду відзив, де зазначив, що оскільки, право позивача на отримання пенсії не порушував, підстави для визнання протиправними його рішень, дій чи бездіяльності, відсутні. Крім того, зазначив, що, оскільки посади місцевих рад та їх виконавчих комітетів віднесені до відповідних категорій посадових осіб місцевого самоврядування, а не до відповідних категорій посад державних службовців, підстави для зарахування зазначених періодів до стажу державної служби відсутні. До того ж, вказує, що починаючи з 01.05.2016, державним службовцям за нормами Закону № 3723 призначаються лише пенсії за віком. Оскільки Закон № 889-VIII не містить положення про призначення пенсії по інвалідності та проведення перерахунку шляхом переведення на пенсію по інвалідності за цим Законом, то пенсії по інвалідності призначаються за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (стаття 90 Закону № 889). З огляду на вказане, просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив таке.

Позивач, перебуває на обліку у відповідача-1 та отримує пенсію по інвалідності відповідно Закону України № 1058-IV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV). Вказане підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 07.06.2016.

Згідно із довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА № 202107 позивачу з 10.05.2016 втановлено ІІ групу інвалідності, причина інвалідності - загальне захворювання. Інвалідність встановлено безтерміново.

27.02.2024 позивач звернулась до відповідача-1 із заявою про перехід із пенсії по інвалідності на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу».

Відповідно до положень пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 (зі змінами) після реєстрації заяви та сканування копій документів за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію.

За результатами розгляду заяви з доданими до неї документами відповідачем-2 прийнято рішення про відмову у переведенні на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» від 06.03.2024 № 53. За змістом цього рішення відповідно до статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» № 2493-ІІІ від 07.06.2001 пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач згідно з записами трудової книжки працювала в органах місцевого самоврядування, враховуючи викладене прийнято рішення відмовити у задоволенні заяви позивача згідно з зверненням № 282 від 27.02.2024.

Про прийняте рішення відповідач-1 повідомив позивача листом від 07.03.2024 № 2300-0214-8/16626.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств устано в і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII).

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон № 3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пункту 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, пунктом 10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 статті 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Водночас, за приписами частини 9 статті 37 Закону № 3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч. 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (частина 10 статті 37 Закону № 3723-XII).

Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі (частина 12 статті 37 Закону № 3723-XII).

Судом встановлено, що Позивач з 02.01.1996 по 03.01.2005 працювала на посаді секретаря керівника Кам`янського міськвиконкому; 04.01.2005 - складено присягу посадової особи місцевого самоврядування; з 04.01.2005 по 04.09.2006 - працювала на посаді провідного спеціаліста ІІ категорії з присвоєнням 15 рангу посадової особи місцевого самоврядування, з 05.09.2006 по 02.01.2018 - на посаді провідного спеціаліста міської ради з присвоєнням 14 рангу, з 02.01.2009 з присвоєнням 13 рангу посадової особи місцевого самоврядування, з 03.01.2018 - на посаді начальника відділу організаційно - кадрової роботи, з 03.01.2020 - присвоєно 11 ранг посадової особи місцевого самоврядування.

Для призначення пенсії державного службовця відповідно до Закону № 3723-ХІІ стаж державної служби обраховується відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 "Про порядок обчислення стажу державної служби".

Відповідно до пункту 2 зазначеного Порядку обчислення стажу державної служби, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Стаття 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 07 червня 2001 року № 2493-ІІІ встановлює категорії посад в органах місцевого самоврядування, відповідно до яких: шоста категорія - посади керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, керівників структурних підрозділів виконавчого апарату районних та секретаріатів районних у містах Києві та Севастополі рад та їх заступників, керівників управлінь, відділів та інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст районного значення), районних у містах рад та їх заступників, помічників голів, радників, консультантів, начальників секторів, головних бухгалтерів, спеціалістів управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст обласного значення та міста Сімферополя) рад, старост.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом в постановах від 13.05.2021 у справі № 623/198/17, від 29.09.2022 у справі № 234/6967/17 та від 09.05.2023 у справі № 560/928/20.

З огляду на наведені вище правові норми, суд дійшов висновку, що період роботи позивача з 04.01.2005 до 04.09.2006 на посаді провідного спеціаліста ІІ категорії, з 05.09.2006 до 02.01.2018 на посаді провідного спеціаліста міської ради, з 03.01.2018 - до 27.02.2024 на посаді начальника відділу організаційно - кадрової роботи виконавчого комітету Кам`янської міської ради підлягає зарахуванню до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII.

З урахуванням наведеного суд вважає відмову у переведенні позивача на пенсію державного службовця з підстав відсутності необхідного стажу державної служби протиправною, а відповідне рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 06.03.2024 № 53 таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

На підставі частини 3, абзацу 2 частини 4 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд зазначає, що відповідно до частини 5 статті 45 Закону №1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Тому для забезпечення виконання завдання адміністративного суду, вказаного у статті 2 КАС України, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати позивачу до стажу державної служби період роботи позивача з 04.01.2005 до 04.09.2006 на посаді провідного спеціаліста ІІ категорії, з 05.09.2006 до 02.01.2018 на посаді провідного спеціаліста міської ради, з 03.01.2018 - до 27.02.2024 на посаді начальника відділу організаційно - кадрової роботи виконавчого комітету Кам`янської міської ради та повторно розглянути заяву позивача від 27.02.2024 про переведення на пенсію державного службовця і прийняти рішення з урахуванням висновків суду у цій справі.

При цьому, позовна вимога призначити позивачу пенсію, як державному службовцю, є необґрунтованою, оскільки становить втручання у дискреційні повноваження відповідача, зокрема, щодо визначення страхового стажу позивача для призначення пенсії державного службовця. Таких дій, як установлено судом, пенсійний орган під час розгляду документів позивача не вчиняв.

Тому позовна вимога призначити позивачу пенсію державного службовця задоволенню не підлягає.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд вважає за необхідне вказати, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведених обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки наявних у матеріалах справи доказів в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є часткового обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки, позивач звільнена від сплати судового збору, як особа з інвалідністю другої групи, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2-20, 72-90, 132-143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 53 від 06.03.2024 про відмову у переведенні ОСОБА_1 на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі 3, м. Тернопіль, 46001, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до стажу державної служби періоди роботи з 04.01.2005 до 04.09.2006 на посаді провідного спеціаліста ІІ категорії, з 05.09.2006 до 02.01.2018 на посаді провідного спеціаліста міської ради, з 03.01.2018 до 27.02.2024 на посаді начальника відділу організаційно - кадрової роботи виконавчого комітету Кам`янської міської ради та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.02.2024 про переведення на пенсію державного службовця і прийняти рішення з урахуванням висновків суду у цій справі.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ