Справа № 500/4204/24
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2024-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4204/24

21 серпня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Мірінович У.А.

за участю:

секретаря судового засідання Потихач В.В.

представника позивача Лев Р.В.,

представника відповідача Федорів Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування (в частині) податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду, через представника - адвоката Лева Р.В., надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування (в частині) податкового повідомлення-рішення №0-1915-UA0079091 від 26.03.2024 форми «Ф», яким визначено позивачу суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2023 рік на суму 2289714,95грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.09.2009 позивачу на праві приватної власності належить об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля, теплиці з допоміжними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 24399,90 кв.м. Цей об`єкт нерухомого майна належить до будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесених до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.

Податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення №0-1915-UA0079091 від 26.03.2024, яким позивачу визначено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2023 рік у розмірі 2452189,95грн щодо вказаного об`єкта нерухомого майна.

Однак, позивач із вказаним податковим повідомленням-рішенням частково не погоджується та оскаржує його в межах даної судової справи в частині донарахувань на суму 2289714,85грн, а в частині донарахувань на суму 162475,00грн погоджується на сплату такого зобов`язання і вважає його правомірним.

Часткове оскарження податкового повідомлення-рішення пов`язане з тим, що частина об`єктів нерухомого майна, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та належать позивачу на праві власності, - здавалися в оренду, а відтак позивач вважає, що має сплачувати податок за площу, яку передано в оренду.

Водночас щодо іншої частини нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить їй на праві власності, зазначає, що оскільки такий об`єкт нерухомого майна позивач використовує за функціональним призначенням для сільськогосподарського виробництва при виготовленні сільськогосподарської продукції (вирощування та реалізації квіткової продукції), то вона має право на податкову пільгу, встановлену підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, з огляду на що нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2023 рік на всю площу об`єкта, - вважає протиправним та безпідставним.

Ухвалою від 09.07.2024 суд відкрив провадження в даній адміністративній справі та ухвалив її розгляд проводити за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання у справі на 06.08.2024.

23.07.2024, відповідач на адресу суду надіслав відзив на позовну заяву зі змісту якого слідує, що він повністю заперечує проти задоволення позовних вимог мотивуючи свою позицію тим, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у власності позивача перебуває нежитлова будівля (теплиці з допоміжними будівлями та спорудами) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 252; дата державної реєстрації: 07.02.2018; загальна площа відповідно до відомостей про складові частини об`єкта нерухомого майна становить 24399,9 кв.м.), яка знаходиться у АДРЕСА_1 .

Відтак, відповідно до статті 266 Податкового кодексу України, відповідачем сформовано податкове повідомлення-рішення від 26.03.2024 №0-1915-UA0079091, форми «Ф», яким визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачуються фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2023 рік у розмірі 2452189,95грн.

Суб`єкт владних повноважень вважає, що застосування підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України та звільнення від сплати податку можливе у разі дотримання трьох обов`язкових умов, а саме: будівля сільськогосподарського призначення має відповідати (бути класифікована) групі «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000; вид діяльності суб`єкта господарювання згідно з реєстраційними даними має бути класифікований у секції А «Сільське господарство, лісове господарство та рибне господарство» КВЕД ДК 009:2010; будівля сільськогосподарського призначення (у т. ч. її частина) протягом звітного (податкового) періоду не має бути здана в оренду, лізинг, позичку іншим суб`єктам господарювання.

Вказує, що за даними, які містяться в інформаційно-аналітичній системі податкового органу «Податковий блок», зокрема, в частині відомостей із звітності за формою 20-ОПП (повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність), - нежитлова будівля, яка знаходиться у АДРЕСА_1 , здається в оренду, частина передана у користування іншому суб`єкту господарювання за договором позички. Такі обставини, на думку відповідача, свідчать про відсутність підстав для застосування вимог підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податковий кодекс України, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні (арк. справи 181-187).

30.07.2024 представником позивача подано відповідь на відзив з додатками (арк. справи 188-207).

Оскільки підготовче засідання, призначене на 06.08.2024, не проводилося у зв`язку із перебуванням головуючої судді у даній справі у відпустці, його проведення відкладено на 20.08.2024, про що складено відповідну довідку.

20.08.2024 суд з урахуванням думки учасників справи закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 21.08.2024.

У судовому засіданні 21.08.2024, представник позивач підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві та письмових заявах та пояснення, які подавались в ході судового розгляду справи.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву та наданих додаткових поясненнях в ході судового розгляду справи, просила у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , з 26.03.1999 зареєстрована як фізична особа-підприємець (дата проведення державної реєстрації: 26.03.1999, номер запису: 0002060), що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (арк. справи 51-52), а також копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_1 (арк. справи 49-50) з основним видом економічної діяльності «01.19 Вирощування інших однорідних і дворічних культур» та додатковими видами: « 01.30 Відтворення рослин», « 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля», « 47.76 Роздрібна торгівля квітами, рослинами, насінням, добривами, домашніми тваринами та кормами для них у спеціалізованих магазинах», « 47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах», « 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна», « 49.41 Вантажний автомобільний транспорт», « 81.30 Надання ландшафтних послуг».

Судом також встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля, теплиці з допоміжними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 24399,90 кв.м, (описова частина: теплиці з прибудовою, А, 15099,0 кв.м; склад - ангар, Б, 542,9 кв.м; огорожа, 1-6; відмостка, I, II; складське приміщення з навісом, теплицями з влаштуванням паливної та з підвалом, мансандрою, В, 7428,4 кв.м; піднавіс, Г, 88,4 кв.м; піднавіс, Д, 421,6 кв.м; котельня, Е, 162,7 кв.м; котельня, Ж, 227,3 кв.м; піднавіс, 3, 226,0 кв.м; піднавіс, И, 203,6 кв.м, водонапірна вежа, К; свердловина, Л), що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.09.2009, копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.06.2023 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 252), а також технічним паспортом на теплиці з допоміжними будівлями і спорудами, виготовленого станом на 16.01.2007, власником яких є ОСОБА_1 (53-54, 55-57, 58-59).

Головним управлінням ДПС у Тернопільській області проведено розрахунок податку на зазначений об`єкт нежитлового нерухомого майна за 2023 рік та винесено податкове повідомлення-рішення №0-1915-UA0079091 від 26.03.2024 форми «Ф», яким визначено позивачу суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2023 рік на суму 2289714,95грн (арк. справи 7).

З матеріалів справи слідує, що позивач скористалась правом досудового оскарження вказаного податкового повідомлення-рішення та оскаржила його в адміністративному порядку. Рішенням Державної податкової служби України №19008/6/99-00-06-01-03-06 від 24.06.2024 скаргу адвоката Лева Романа Васильовича в інтересах ОСОБА_1 від 03.05.2024 залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення №0-1915-UA0079091 від 26.03.2024, - без змін. При цьому, залишаючи без змін податкове повідомлення-рішення, ДПС України вказало, що платник податку має право згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України на проведення звірки даних щодо об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток (арк. справи 8-9).

Керуючись правом, передбаченим підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, представник позивач звернувся 27.06.2024 із заявою до Головного управління ДПС у Тернопільській області у якій просив провести звірку даних щодо визначення суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який слід сплатити ОСОБА_1 за 2023 рік в частині: розмірів орендованих площ нежитлової нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , права користування пільгою із сплати податку та суми податку за 2023 рік. Також просив провести перерахунок нарахованого за 2023 рік податку та винести нове податкове повідомлення-рішення з урахуванням оподатковуваних площ нежитлової нерухомості, а попереднє скасувати (відкликати). До вказаної заяви позивач долучив 25-ть додатків, в тому числі довідку про площі орендованих приміщень за 2023 рік, копії договорів оренди нежитлових приміщень з ФОП ОСОБА_2 , з копіями додаткових угод та актів, з ТОВ «Лобелія» з копіями додаткових угод та актів, з ТОВ Грандеза з копіями додаткових угод та актів, а також договір позички, докази про право власності вказаного майна, здійснення підприємницької діяльності тощо (арк. справи 10-14).

Доказів проведення звірки даних щодо об`єктів нежитлового нерухомого майна позивача за наслідками розгляду вказаної заяви, як і доказів відкликання оскарженого податкового повідомлення-рішення чи винесення нового, - сторонами не представлено, а судом не здобуто.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області форми «Ф» №0-1915-UA0079091 від 26.03.2024 протиправним в частині визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2023 рік на суму 2289714 (два мільйони двісті вісімдесят дев`ять тисяч сімсот чотирнадцять) гривень 95 коп., - позивач звернувся із даним позовом в суд про його скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі статтею 92 Конституції України виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

Підстави та порядок обчислення та справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, передбачено статтею 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Так зокрема, підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Приписами підпункту 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункти 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Таким чином, з аналізу наведеного нормативно-правового регулювання слідує, що власник нежитлової нерухомості, яка за своїм окремими характеристиками і площею підпадає під об`єкт оподаткування, є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Суд враховує, що спірним у межах заявлених позовних вимог є те, чи підпадає під об`єкт оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у 2023 році належна позивачу нежитлова нерухомість за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 24399,90 кв.м, (описова частина: теплиці з прибудовою, А, 15099,0 кв.м; склад - ангар, Б, 542,9 кв.м; огорожа, 1-6; відмостка, I, II; складське приміщення з навісом, теплицями з влаштуванням паливної та з підвалом, мансандрою, В, 7428,4 кв.м; піднавіс, Г, 88,4 кв.м; піднавіс, Д, 421,6 кв.м; котельня, Е, 162,7 кв.м; котельня, Ж, 227,3 кв.м; піднавіс, 3, 226,0 кв.м; піднавіс, И, 203,6 кв.м, водонапірна вежа, К; свердловина, Л), а також чи має позивач право на податкову пільгу, передбачену підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, у разі надання в оренду частини будівлі, споруди, яка перебуває у його власності та належить до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.

В контексті спірних правовідносин суд зазначає, що відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 ПК України).

Податкові пільги із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки встановлено положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті ПК України (з урахуванням змін внесених Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» №2628-VIII від 23.11.2018, які набули чинності з 01.01.2019), не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

З аналізу приписів підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, слідує, що застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги, законодавець з 01.01.2019 ключовими критеріями обрав сукупність дотримання трьох обов`язкових умов, а саме:

1) власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником;

2) об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та віднесений до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000;

3) об`єкт нерухомості не здається власником в оренду, лізинг, позичку.

При цьому, до 01.01.2019 достатніми умовами для застосування пільги було лише дві умови, а саме: суб`єкт, який володіє об`єктами нерухомості повинен бути сільськогосподарським товаровиробником; об`єкт нерухомості (будівлі, споруди) має використовуватися безпосередньо у сільськогосподарській діяльності таким сільськогосподарським товаровиробником.

Досліджуючи дотримання позивачем встановлених підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України умов, суд враховує, що наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації №507 від 17.08.2000 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Державний класифікатор будівель та споруд (ДК БС) є складовою частиною Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації. Згідно з ДК 018-2000 будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням.

Так, згідно з ДК 018-2000 до групи «Будівлі нежитлові інші» (код 127) включено клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271).

Клас «Будівлі сільськогосподарського призначення» (код 1271) включає в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та інше. Відповідно до Державного класифікатору будівель та споруд ДК -18-2000 до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) входить підклас «Будівлі тепличного господарства» (код 1271.6).

Із матеріалів справи судом встановлено, що належний позивачу на праві власності об`єкт нерухомого майна, а саме: нежитлова будівля - теплиці з допоміжними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 24399,90 кв.м, - відноситься до нежитлових будівель, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Віднесення належних позивачу на праві власності будівель до «Будівель сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства (код 1271)» підтверджується наданими суду доказами, а саме:

копією виписки з рішення В. Березовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області від 28.12.2000 №122, яким ОСОБА_1 передано земельну ділянку площею 4,0 га для ведення тепличного господарства (арк. справи 60-61),

копією договору оренди земельної ділянки від 25.06.2001 та копією договору про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 16.09.2016, які нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Чолач Г.Д. та зареєстровано в реєстрі за №3104 та №2042 відповідно, за умовами яких ОСОБА_1 передано в оренду земельну ділянку загальною площею 4,0 га, кадастровий номер :02:002:2163, яка розташована на території Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області з цільовим призначенням «для іншого сільськогосподарського призначення» для ведення тепличного господарства (арк. справи 62-63, 64-65);

копією висновку ТОВ «Технічна інвентаризація об`єктів нерухомості» №26/05-23 від 26.05.2023, яким встановлено, що об`єкт нерухомого майна, який належить позивачу, відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 можна віднести до будівель тепличного господарства, код ДКБС 1271.6 (арк. справи 68).

За наведених обставин суд дійшов висновку, що нежитлова будівля теплиці з допоміжними будівлями та спорудами, яка належить позивачу на праві приватної власності, за адресою: АДРЕСА_1 , відноситься до будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесених до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.

При цьому, визначаючись щодо наявності у позивача, як фізичної особи, статусу сільськогосподарського товаровиробника, судом враховано, що за змістом підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Відповідно до підпункту 14.1.234 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарська продукція (сільськогосподарські товари) - продукція/товари, що підпадають під визначення груп 1-24 УКТ ЗЕД, якщо при цьому такі товари (продукція) вирощуються, відгодовуються, виловлюються, збираються, виготовляються, виробляються, переробляються безпосередньо виробником цих товарів (продукції), а також продукти обробки та переробки цих товарів (продукції), якщо вони були придбані або вироблені на власних або орендованих потужностях (площах) для продажу, переробки або внутрішньогосподарського споживання.

Поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» №2238-III від 18.01.2001, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією. У свою чергу відповідно до норм вказаної статті сільське господарство (сільськогосподарське виробництво) - вид господарської діяльності з виробництва продукції, яка пов`язана з біологічними процесами її вирощування, призначеної для споживання в сирому і переробленому вигляді та для використання на нехарчові цілі.

За змістом статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» №575-VI від 23.09.2008 виробники сільськогосподарської продукції сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.

Таким чином, з аналізу вказаних норм законодавства слідує, що сільськогосподарським виробником є фізична або юридична особа, яка здійснює виробництво і самостійну переробку власновиробленої продукції рослинництва і тваринництва.

З матеріалів справи слідує, що для підтвердження наявності податкової пільги з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, позивачем надано до суду відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до яких ОСОБА_1 зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності, основним видом діяльності позивача є « 01.19 Вирощування інших однорідних і дворічних культур», серед інших видів діяльності: « 01.30 Відтворення рослин», « 47.76 Роздрібна торгівля квітами, рослинами, насінням, добривами, домашніми тваринами та кормами для них у спеціалізованих магазинах».

В свою чергу, для підтвердження статусу «товаровиробника» позивачем надано суду податкову декларацію про майновий стан і доходи ФОП ОСОБА_1 (звітна) за 2023 рік з відомостями про отримані доходи від провадження господарської діяльності, зокрема вирощування однорічних і дворічних культур, Розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та/або військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою за 2023 рік щодо вирощування інших однорічних і дворічних культур, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (арк. справи 156-157, 158), податкові декларації платника єдиного податку третьої групи на період дії воєнного стану за січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень 2023 року (арк. справи 142-155), довідка №2 про вирощення, переробку та реалізацію квіткової продукції впродовж 2023 року, а також за цей період акти на списання товарно-матеріальних цінностей, актів на оприбуткування квітів, видаткових накладних виданих ФОП ОСОБА_1 , договорів купівлі-продажу квіткової продукції тощо (арк. справи 71-141).

З досліджених судом доказів слідує, що позивач є самозайнятою особою та здійснює вирощування, переробку та подальшу реалізацію квіткової продукції, тобто є товаровиробником сільськогосподарської продукції в розумінні діючого законодавства, з огляду на що суд дійшов висновку, що позивач має статус сільськогосподарського товаровиробника, та належні їй на праві власності нежитлові приміщення використовуються нею у сільськогосподарській діяльності, а відтак не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України в тій частині площ, які не передані в оренду.

При цьому суд враховує, що згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Таким чином, якщо сільськогосподарський товаровиробник (юридична та фізична особа) здійснює операцій з надання в оренду, лізинг, позичку частини будівлі, споруди, яка перебуває у його у власності та належить до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Класифікатора, такий сільськогосподарський товаровиробник обчислює податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, по зазначених у відповідних договорах оренди, лізингу, позики частинах будівель, споруд.

На підтвердження передачі частини об`єктів з комплексу тепличного господарства іншим суб`єктам господарювання позивач долучила копії відповідних договорів оренди з актами приймання-передачі (арк. справи 16-48), що відобразила в узагальненій Довідці №1 про перелік суб`єктів господарської діяльності та площі переданих в оренду об`єктів у 2023 році (арк. справи 15).

Так, судом встановлено, що позивач у 2023 році передала в оренду ФОП ОСОБА_2 , ТОВ «Лобелія» та ТОВ «Грандеза» (сукупно) нежитлові приміщення площею 1610 кв.м на 12 місяців та 20 кв.м на 4 місяців (з вересня по грудень). Дохід від здачі майна в оренду задекларовано згідно поданої податкової декларації про майновий стан і доходи ФОП ОСОБА_1 (звітна) за 2023 рік (додаток Ф2, арк. справи 158).

Суд враховує, що пунктом 266.5.1. статті 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування. На 2022 рік згідно з рішенням В. Березовицької сільської ради ставка податку для об`єктів тепличного господарства становила 1,5% мінімальної заробітної плати. Доказів встановлення іншої ставки податку на 2023 для об`єктів тепличного господарства сторона не представлено, водночас враховуючи, що позивач є власником «комплексу», який у свою чергу включає різні об`єкти нежитлової нерухомості (згідно визначення п.14.1.129-1 статті 14 Податкового кодексу України) котрі підлягають оподаткуванню, на переконання суду при нарахуванні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки позивачу у 2023 році слід застосувати максимальну ставку податку, встановлену пунктом 266.5.1. статті 266 Податкового кодексу України (1,5% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування), яку позивач в свою чергу також самостійно взяв у розрахунок суми податкових зобов`язань у позовній заяві.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» №2710-IX від 03.11.2022 визначено розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2023 і він становить 6700 грн, а 1,5% від мінімальної заробітної плати становить 100,50 грн

Зважаючи на те, що у 2023 році позивач строком на 12 місяців передала в оренду нежитлові приміщення площею 1610 кв.м (сукупно), то сума податку за вказану орендовану нежитлову площу складає 161805,00грн (1610 кв.м. х 100,50 грн). Також, у 2023 році строком на 4 місяці позивач передала в оренду 20 кв.м, з огляду на що за таку орендовану нежитлову площу сума податку складає 670,00грн (20 кв.м. х 100,50 грн : 12 місяців х 4 місяці).

Таким чином всього за 2023 рік сума податку за орендовану площу для позивача складає 162475,00грн, оскільки у вказаному податковому періоді частина будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, які належать позивачу на праві приватної власності та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , - передано в оренду іншим суб`єктам господарювання, відтак такі площі є базою оподаткування в розумінні приписів статті 266 ПК України, та підлягають до оподаткування на загальних підставах, з огляду на що, податкове повідомлення-рішення в частині таких сум грошових зобов`язань є правомірним.

Крім цього, в ході розгляду справи судом встановлено, що позивачем на підставі договору було передано в позичку дах частини приміщень тепличного господарства.

Так зокрема, 16.02.2018 між ОСОБА_1 (позичкодавець) та ФОП ОСОБА_3 (користувач) було укладено договір позички, який посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Демкович Ю.Л. за реєстровим №341 (арк. справи 69-70).

За умовами вказаного договору, пункту 1, позичкодавець безоплатно передає, а користувач приймає для користування: дах площею 542,9 кв.м, складу-ангару, що зазначений в плані під літерою «Б»; частина даху площею 1072,0 кв.м складського приміщення з навісом, теплицями з влаштуванням та з підвалом, мансардою, що зазначена в плані під літерою «В»; дах площею 88,4 кв.м піднавісу, що зазначений в плані під літ. «Г»; дах площею 421,6 кв.м піднавісу, що зазначений в плані під літерою «Д»; дах площею 162,7 кв.м котельні, що зазначена в плані під літерою «Е»; дах площею 226,0 кв.м піднавісу, що зазначений в плані під літерою «З»; дах площею 203,6 кв.м піднавісу, що зазначений в плані під літерою «И», які є складовими частинами нежитлової будівлі, теплиці з допоміжними будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначене також підтверджується наданою суду інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №336802826 від 23.06.2023, в Реєстрі зареєстровано 16.02.2018 речове право, а саме: договір позички від 16.02.2018, строком дії 50 років (номер запису: 24936643) (арк. справи 59).

Всього у позичку (у безоплатне користування) ОСОБА_1 передала дах нежитлових приміщень площею 2944,5 кв.м, у тому числі для розміщення сонячних панелей.

Суд враховує, що підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України слідує, що не є об`єктом оподаткування саме будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, які не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

З наведеного слідує, що законодавець, встановлюючи таку пільгу з податку на нерухоме майно, визначив умовою для її застосування не передачу в оренди, позичку, лізинг будівлі в цілому. Позивач безпосередньо використовує у своїй діяльності приміщення теплиць (здійснює як сільськогосподарський товаровиробник вирощення квітів), тобто має пільгу по сплаті податку, але одночасно на дахах частини теплиць розміщені сонячні панелі ФОП ОСОБА_3 , який отримав їх (дахи будівель) у безоплатне користування у позичку.

Відповідно до пункту 3.13. ДБН В.2.6-220:2017 «Покриття будівель і споруд» горищне покриття (дах) - об`ємна верхня огороджувальна конструкція будинку (споруди) із замкнутим повітряним простором.

Судом встановлено та наданими доказами підтверджено, що предметом договору позички від 16.02.2018 між ОСОБА_1 (позичкодавець) та ФОП ОСОБА_3 (користувач), який посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Демкович Ю.Л. за реєстровим №341, не є будівлі та/або споруди нежитлової будівлі - теплиці, а саме дах таких будівель (споруд), а відтак, враховуючи умови надання пільги зазначені вище (пільга надається саме на будівлю, не передану в оренду), суд приходить до висновку, що наявний договір позички не створює передумов для того, що цілий об`єкт нерухомого майна став об`єктом оподаткування в розумінні діючих вимог ПК України, як наслідок, нарахування позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельного податку, на такі площі приміщень, дах яких переданий у позичку, - є протиправним.

Суд вважає за необхідне зазначити, що згідно частини четвертої статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, обставини щодо договору позички від 16.02.2018 укладеного між ОСОБА_1 (позичкодавець) та ФОП ОСОБА_3 (користувач), який посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Демкович Ю.Л. за реєстровим №341, були предметом дослідження у межах судової справи №500/6132/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення у якій набрало законної сили згідно постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду 11.06.2024 та яким встановлено, що предметом договору позички не є будівлі та/або споруди нежитлової будівлі - теплиці, а є дах таких будівель (споруд), а тому враховуючи умови надання пільги зазначені вище (пільга надається саме на будівлю, не передану в оренду), суд приходить до висновку, що наявний договір позички не створює передумов для нарахування позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельного податку, на площі приміщень, дах яких переданий у позичку.

Аналогічно, в межах вказаної судової справи №500/6132/23 досліджувалися обставини щодо підстав для оподаткування об`єкта нежитлової нерухомості, які належать позивачу на праві приватної власності та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , тільки за попередні податкові періоди. Рішенням суду у вказаній адміністративній справі між тими ж самим сторонами було встановлено, що нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в частині площ, які не здаються в оренду є протиправним.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає визнанню протиправними та скасуванню у частині площ, які використовуються позивачем як сільськогосподарським товаровиробником безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та віднесений до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 та не здаються ОСОБА_1 в оренду, лізинг, позичку, а саме: в частині визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2023 рік на суму 2289714 (два мільйони двісті вісімдесят дев`ять тисяч сімсот чотирнадцять) гривень 95 коп.

Враховуючи приписи частини першої статті 139 КАС України, суд приходить до висновку про необхідність відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у повному обсязі.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування в частині податкового повідомлення-рішення, - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області форми "Ф" №0-1915-UA0079091 від 26 березня 2024 року, в частині визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2023 рік на суму 2289714 (два мільйони двісті вісімдесят дев`ять тисяч сімсот чотирнадцять) гривень 95 коп.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області судові витрати на суму 15140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) гривень 00 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 28 серпня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач: Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, 46003, ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.