Справа № 500/3828/24
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2024-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3828/24

29 серпня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Баб`юка П.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 16.04.2024 року №17;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві призначити ОСОБА_1 з 09.04.2022 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до її страхового стажу період проживання із чоловіком військовослужбовцем з 30.10.1984 по 18.07.1985 та з 17.09.1985 по 31.12.1994.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.04.2024 позивач подала заяву про призначення пенсії за віком, проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 16.04.2024 року №17 їй було відмовлено в призначені пенсії за віком, з підстав відсутності страхового стажу 15 років

При цьому, до страхового стажу не зараховано період проживання дружини військовослужбовця з 30.10.1984 року по 18.07.1985 та з 17.09.1985 року по 31.12.1994 року, вказаний у довідці 12.09.2014 року військового комісаріату Іванівської області російської федерації, оскільки вона не відповідає встановленому зразку.

Поряд із цим, позивач не погоджується із вказаним рішенням, та вказує, що довідка підтверджує як факт її проживання із чоловіком військовослужбовцем в період з 30.10.1984 року по 18.07.1985 та з 17.09.1985 року по 31.12.1994 року, так і не можливість її працевлаштування за фахом у цей період. Зауважує, що дану довідку видали після початку вторгнення, тому навмисно її оформили з порушенням законодавства України.

Ухвалою судді від 24.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

28.08.2024 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог та вказує, що відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 57 років 06 місяців мають жінки, які народилися з 01 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року та за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року - не менше 15 років.

За відсутності страхового стажу роботи 15 років, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу у період 01 січня 2021 по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років, або після досягнення 65 років за наявності страхового стажу у період з 01 січня 2023 по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років.

Вказує, що відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, період проживання дружини військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками (додаток №4), виданими командирами (начальниками) військових частин, військових навчальних закладів на підставі документів, які підтверджують зазначений період.

Страховий стаж особи становить 11 років 00 місяців 28 днів.

Зазначає, що за доданими документами до страхового стажу не враховано період з 30.10.1984 по 18.07.1985 та з 17.09.1985 по 31.12.1994 згідно довідки АИ-44266 від 12.09.2014, оскільки довідка не відповідає вимогам, які передбачені вищезазначеною Постановою КМУ №637 від 12.08.1993 та документам, необхідним для призначення пенсії, зокрема, про стаж роботи до 31 грудня 1991 року, враховуються при призначенні пенсії у разі проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений, передбаченого статтею 4 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05 жовтня 1961 року.

Відзиву від Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві до суду, у визначений строк, не надходило, як і інших заяв по суті.

Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 09 квітня 2024 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві із заявою про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності вказану заяву передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області 16.04.2024 прийняло рішення №17 яким позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 15 років.

Зі змісту вказаного рішення слідує, що за наданими документами страховий стаж позивача становить 11 років 00 місяців 28 днів.

За доданими документами до страхового стажу не враховано період роботи з 30.10.1984 по 18.07.1985 та з 17.09.1985 по 31.12.1994 згідно довідки АИ-44266 від 12.09.2014, оскільки довідка не відповідає вимогам, які передбачені вищезазначеною Постановою КМУ №637 від 12.08.1993 та документи, необхідні для призначення пенсії, зокрема, про стаж роботи до 31 грудня 1991 року, враховуються при призначенні пенсії у разі проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений, передбаченого статтею 4 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05 жовтня 1961 року.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, вважаючи його протиправним, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-IV від 06.07.2005 (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

У відповідності до ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року.

Отже, в даному випадку для призначення позивачу пенсії за віком, необхідний страховий стаж становить 15 років.

Відповідно до частини третьої статті 18 Закону №2011-ХІІ дружинам (чоловікам) військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, до загального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за віком, зараховується період проживання разом з чоловіком (дружиною) в місцевостях, де не було можливості працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років.

Пунктом «з» частини третьої статті 56 Закону №1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується також: період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років.

Згідно із частиною другою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 13 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637), період проживання дружини військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками (додаток №4), виданими командирами (начальниками) військових частин, військових навчальних закладів на підставі документів, які підтверджують зазначений період.

При цьому для дружини військовослужбовця, звільненого з військової служби, період проживання до 1 січня 2004 року з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками, які видаються територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за період проживання:

у гарнізонах, розташованих за кордонами колишнього СРСР та України, - на підставі особової справи звільненого військовослужбовця та документів про перетин державного кордону дружиною військовослужбовця;

у гарнізонах, розташованих у межах колишнього СРСР, України та країн - членів Співдружності незалежних держав, - на підставі особової справи звільненого військовослужбовця, довідки місцевих органів влади про період фактичного проживання (реєстрації, прописки) дружини військовослужбовця у відповідній місцевості та довідки установи державної служби зайнятості про неможливість працевлаштування дружини військовослужбовця за спеціальністю у відповідній місцевості.

Період проживання дружини військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) після 1 січня 2004 року з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, зараховується до страхового стажу відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Отже, оскільки спір у цій справі виник щодо зарахування до страхового стажу позивачки періоду її проживання з чоловіком-військовослужбовцем у місцевості, де не було можливості працевлаштування, до 01.01.2004 (а саме: з 30.10.1984 по 18.07.1985 та з 17.09.1985 по 31.12.1994), то такий період відповідно до приписів пункту 13 Порядку №637 повинен бути підтверджений довідкою (додаток №4 до Порядку №637), яка видається командирами (начальниками) військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, підприємств, установ і організацій або довідками, що видаються територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, на підставі особової справи звільненого військовослужбовця.

При цьому, додатком №4 до Порядку №637 затверджено форму довідки, яка передбачає зазначення таких обов`язкових реквізитів: військове звання, прізвище, ім`я по батькові військовослужбовця, номер військової частини та період проходження дійсної військової служби, факт проживання разом з військовослужбовцем дружини, її спеціальність, період, протягом якого дружина не працювала у зв`язку із неможливістю працевлаштуватися за даною спеціальністю.

Як зазначалося вище, однією із підстав для відмови у зарахуванні до страхового стажу позивачки спірних періодів було те, що довідка АИ-44266 від 12.09.2014 не відповідає вимогам, які передбачені Постановою КМУ №637 від 12.08.1993.

Судом встановлено, що довідка АИ-44266 від 12.09.2014 не містить відомостей про неможливість працевлаштування позивачки за спеціальністю у період її проживання з чоловіком-військовослужбовцем з 30.10.1984 по 18.07.1985 та з 17.09.1985 по 31.12.1994.

У зв`язку з чим, суд не вбачає протиправності в діях Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не зарахування до страхового стажу позивачки періодів її проживання з чоловіком-військовослужбовцем з 30.10.1984 по 18.07.1985 та з 17.09.1985 по 31.12.1994 на підставі довідки АИ-44266 від 12.09.2014, оскільки вона не відповідає додатку №4 до Порядку №637, та із останньої не можливо встановити факт неможливості працевлаштування позивачки за спеціальністю у вказані періоди, і вона не створює правових підстав для зарахування до її страхового стажу вищевказаних періодів. При цьому Пенсійний фонд не наділений правом на усунення таких недоліків.

При цьому, позивач не позбавлена права на звернення до суду загальної юрисдикції із відповідною заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення за місцем свого проживання та/або на звернення до відповідного військового комісаріату щодо видачі належної довідки, за формою додатку № 4 до Порядку № 637.

Поряд із цим, відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Справи щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення розглядаються місцевими загальними судами, а отже, такі факти, не можуть бути встановлені в ході розгляду даної справи Тернопільським окружним адміністративним судом.

Таким чином, оскільки на момент розгляду заяви про призначення пенсії та доданих до неї документів у позивачки були відступні документи які б підтверджували достатній страховий стаж (15 років), рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 16.04.2024 №17 про відмову в призначенні пенсії за віком є правомірним.

Щодо покликання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на те, що документи необхідні для призначення пенсії, зокрема, про стаж роботи до 31 грудня 1991 року, враховуються при призначенні пенсії у разі проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений, передбаченого статтею 4 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05 жовтня 1961 року, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Після зупинення дії, Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 не застосовуватиметься у відносинах з російською федерацією. Таким чином, документи, видані компетентними органами росії приймаються на території України виключно за умови легалізації, в даному випадку, проставлення апостилю.

Проте, відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.2023 № 107 "Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав", під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24.02.2022 такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області узгоджуються з вимогами встановленими частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 29 серпня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідачі:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: майдан Волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, 46001, );

- Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (місцезнаходження/місце проживання: вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, );

Головуючий суддя Баб`юк П.М.