Справа № 360/720/24
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2024-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 року справа №360/720/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 р. у справі № 360/720/24 (головуючий І інстанції Свергун І.О.) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправними та скасування наказів, встановлення факту застосування економічного тиску/мобінгу,-

УСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якому просила суд:

- визнати протиправними та скасувати: накази Міністерства юстиції України від 20.05.2024 № 760/к «Про поновлення» та Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 23.05.2024 № 10/к «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 20.05.2024 № 760/к «Про поновлення»;

- встановити факт застосування до позивачки з боку Міністерства юстиції України та Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) економічного тиску/мобінгу, спрямованого на приниження гідності з метою примушування позивачки до припинення трудових відносин.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 р. позов було повернуто позивачу відповідно до пункту 6 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд дійшов висновку, що позивачкою було порушено правила об`єднання позовних вимог, оскільки подана позовна заява містить декілька вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства. Зокрема, вимога про встановлення факту застосування до позивачки з боку Міністерства юстиції України та Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) економічного тиску/мобінгу, спрямованого на приниження гідності з метою примушування позивачки до припинення трудових відносин, належить до розгляду за правилами цивільного судочинства.

Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Позивачка вважає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги ті обставини, що нею оскаржуються, зокрема, накази Міністерства юстиції України від 20.05.2024 № 760/к «Про поновлення» та Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 23.05.2024 № 10/к «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 20.05.2024 № 760/к «Про поновлення». Посада начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), на яку вона була поновлена, відноситься до посад державної служби. Відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. Позивачка вважає, що оскільки предметом позову у цій справі є визнання протиправними наказів суб`єктів владних повноважень під час проходження публічної служби, а також встановлення факту їх бездіяльності у вигляді неприйняття внутрішніх організаційно-розпорядчих документів- штатного розпису та кошторису начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), які є особливими документами саме при проходженні державної служби, що є вчиненням економічного мобінгу стосовно неї, то такі вимоги мають розглядатися в одному провадженні та за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Пунктом 6 частини 4 статті 169 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно із частиною першою статті 21 КАС України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Частиною 6 статті 21 КАС України встановлено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Положенням цієї процесуальної норми кореспондують правила частини четвертої статті 172 КАС України, згідно якої не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено судом, позивачка звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати протиправними та скасувати: накази Міністерства юстиції України від 20.05.2024 № 760/к «Про поновлення» та Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 23.05.2024 №10/к «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 20.05.2024 №760/к «Про поновлення»; встановити факт застосування до позивачки з боку Міністерства юстиції України та Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) економічного тиску/мобінгу, спрямованого на приниження гідності з метою примушування позивачки до припинення трудових відносин.

Статтею 1 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII (далі - Закон №889-VIII) визначено, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби (частина 2 статті 1 Закону №889-VIII).

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону №889-VIII державна служба здійснюється з дотриманням, зокрема, таких принципів: (1) верховенства права - забезпечення пріоритету прав і свобод людини і громадянина відповідно до Конституції України, що визначають зміст та спрямованість діяльності державного службовця під час виконання завдань і функцій держави; (2) законності - обов`язок державного службовця діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; (3) професіоналізму - компетентне, об`єктивне і неупереджене виконання посадових обов`язків, постійне підвищення державним службовцем рівня своєї професійної компетентності, вільне володіння державною мовою і, за потреби, регіональною мовою або мовою національних меншин, визначеною відповідно до закону; (5) доброчесності - спрямованість дій державного службовця на захист публічних інтересів та відмова державного службовця від превалювання приватного інтересу під час здійснення наданих йому повноважень; (7) забезпечення рівного доступу до державної служби - заборона всіх форм та проявів дискримінації, відсутність необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження.

Частинами 1, 2 статті 5 Закону №889-VIII визначено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом (частина 3 статті 5 Закону №889-VIII).

В Україні врегульовано на законодавчому рівні права та гарантії для працівників, які постраждали від проявів мобінгу на робочому місці. 11 грудня 2022 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання та протидії мобінгу (цькуванню)» від 16.11.2022 №2759-IX (далі - Закон №2759).

Вказаний закон доповнює Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України) новою статтею 2-2 «Заборона мобінгу (цькування)». У статті, зокрема, визначено: мобінг (цькування) - систематичні (повторювані) тривалі умисні дії або бездіяльність роботодавця, окремих працівників або групи працівників трудового колективу, які спрямовані на приниження честі та гідності працівника, його ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків, що проявляються у формі психологічного та/або економічного тиску, зокрема із застосуванням засобів електронних комунікацій, створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушує його недооцінювати свою професійну придатність.

Формами психологічного та економічного тиску, зокрема, є:

створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери (погрози, висміювання, наклепи, зневажливі зауваження, поведінка загрозливого, залякуючого, принизливого характеру та інші способи виведення працівника із психологічної рівноваги);

безпідставне негативне виокремлення працівника з колективу або його ізоляція (незапрошення на зустрічі і наради, в яких працівник, відповідно до локальних нормативних актів та організаційно-розпорядчих актів має брати участь, перешкоджання виконанню ним своєї трудової функції, недопущення працівника на робоче місце, перенесення робочого місця в непристосовані для цього виду роботи місця);

нерівність можливостей для навчання та кар`єрного росту;

нерівна оплата за працю рівної цінності, яка виконується працівниками однакової кваліфікації;

безпідставне позбавлення працівника частини виплат (премій, бонусів та інших заохочень);

необґрунтований нерівномірний розподіл роботодавцем навантаження і завдань між працівниками з однаковою кваліфікацією та продуктивністю праці, які виконують рівноцінну роботу.

Вимоги роботодавця щодо належного виконання працівником трудових обов`язків, зміна робочого місця, посади працівника або розміру оплати праці в порядку, встановленому законодавством, колективним або трудовим договором, не вважаються мобінгом (цькуванням).

Вчинення мобінгу (цькування) заборонено.

Особи, які вважають, що вони зазнали мобінгу (цькування), мають право звернутися із скаргою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та/або до суду.

Також частину першу статті 5-1 «Гарантії забезпечення права громадян на працю» доповнено абзацом восьмим такого змісту: «правовий захист від мобінгу (цькування), дискримінації, упередженого ставлення у сфері праці, захист честі та гідності працівника під час здійснення ним трудової діяльності, а також забезпечення особам, які зазнали таких дій та/або бездіяльності, права на звернення до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та до суду щодо визнання таких фактів та їх усунення (без припинення працівником трудової діяльності на період розгляду скарги, провадження у справі), а також відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок таких дій та/або бездіяльності, на підставі судового рішення, що набрало законної сили».

Отже вказані норми КЗпП України визначають, які форми мобінгу можуть існувати, а правовий захист від нього полягає, зокрема, у зверненні до суду щодо визнання таких фактів та їх усунення.

Колегія суддів зазначає, що до норми статті 19 КАС України не віднесено розгляд спорів про визнання фактів мобінгу, проте враховуючи вищевказані норми КЗпП України та можливість оскарження дій суб`єкта владних повноважень під час проходження публічної служби, заявлений позивачем позов (враховуючи предмет та підстави), можливий у контексті розгляду спору у вчиненні, на переконання позивачем, відповідачами певних протиправних дій.

Суд звертає увагу, що предметом позову у цій справі є визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень під час проходження позивачкою публічної служби, а саме, вчинення мобінгу (цькування) позивачки, і така вимога розглядається за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що правова оцінка протиправності дій відповідачів, як суб`єктів владних повноважень, стосовно спору про проходження позивачкою державної служби повинна бути надана саме адміністративним судом і за правилами адміністративного судочинства, як це передбачено п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України (спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження і звільнення з публічної служби є публічно-правовим спором вирішення якого прямо віднесено до юрисдикції адміністративних судів). Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачкою було порушено правила об`єднання позовних вимог.

Згідно пунктів 1, 3, 4 частини першої статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалено з порушенням процесуального права, що обумовлює задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 р. у справі № 360/720/24 - задовольнити.

Скасувати ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 р. у справі № 360/720/24 та справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Повне судове рішення складено 29 серпня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 29 серпня 2024 року та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко