Справа № 460/6305/24
Суддя: В.В. Щербаков
Дата ухвалення: 2024-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 серпня 2024 року м. Рівне №460/6305/24
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді В.В. Щербакова, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування періоду вимушеного прогулу та пільгової вислуги до календарної вислуги років.

- зобов`язати відповідача зарахувати період вимушеного прогулу з 24.12.2020 по 28.02.2022 в календарну вислугу років для права на одноразову грошову допомогу передбачену пп.3 ч.2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»

- зобов`язати відповідача зарахувати строк пільгової вислуги в календарну вислугу як дотриману умову календарної вислуги років визначену п. «б» ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»

В обґрунтування позовних вимог вказує, що в проходив службу в органах податкової міліції. Вказує, що був незаконно звільнений та поновлювався на службі за рішенням суду. На думку позивача, в період вимушеного прогулу позивач проходив службу в органах податкової міліції, а безпосередньо саме зарахування до вислуги років періоду вимушеного прогулу є однією з гарантій відновлення порушених незаконним звільненням прав працівника, а відтак відповідний період вимушеного прогулу має зараховуватись до вислуги років. Тому вважає, що період з 24.12.2020 по 28.02.2022 позивач перебував у вимушеному прогулі (внаслідок незаконного звільнення), який має бути зарахованим до вислуги років.

Позивач звернувся до Військової частини із заявою про зарахування до вислуги років час вимушеного прогулу, однак, отримав відмову. Тому позивач оскаржує протиправну бездіяльність відповідача, що полягала у неврахуванні періоду вимушеного прогулу та пільгової вислуги до календарної вислуги років. Просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 14.06.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Відповідач подав до суду відзив, відповідно до якого щодо задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02.11.2021 у справі № 460/2112/21 не містить задоволених позовних вимог на користь позивача, які б зобов`язували зарахувати період вимушеного прогулу до календарної вислуги років. Крім того, вказує, що всі вимоги в межах адміністративної справи було заявлено до офісу великих платників податків ДФС; спірні правовідносини виникли до прийняття позивача на військову службу.

Зауважує, що при прийнятті позивача на службу було враховано вислугу років, які зазначені в наказі офісу великих платників податків ДФС від 11.12.2020 №333-о про звільнення позивача.

Додатково зауважує, що військовослужбовцям, які прибули до військової частини для подальшого проходження служби вислуга років здійснюється на підстав інформації зазначеної в грошовому атестаті. Відтак, військова частина не може підміняти інший орган та перебирати на себе його повноваження.

Відтак вважає, що відповідач у спірних правовідносинах діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією за законами України.

За таких обставин, просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, згідно змісту якого останнім викладено свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх відхилення.

Зокрема, вказав, що у спірних правовідносинах суд констатував факт незаконного звільнення позивача, з метою поновлення порушеного права останнього поновлено на службі з моменту звільнення, тобто останній вважається таким, що продовжив службу в органах податкової міліції з 24.12.2020 по 28.02.2022. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суд в Постанові від 20 листопада 2019 року у справі №200/1085/19-а зазначив наступне: «Верховний Суд зауважує, що вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. Моментом, з якого незаконно звільненого працівника необхідно вважати поновленим на роботі рішенням суду визначено день видання наказу про звільнення, а не день винесення судом рішення. Тобто, весь час вимушеного прогулу зараховується до стажу в календарному та пільговому обчисленні.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

ОСОБА_1 з 01.09.2013 по 23.12.2020 працював в органах податкової міліції.

Наказом Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України від 22.10.2020 №232-о старшого лейтенанта ОСОБА_1 зараховано у розпорядження Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби з 23.10.2020.

11.12.2020 виконуючим обов`язки начальника, головою комісії з реорганізації Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на підставі рапорту і подання про звільнення з посади видано наказ №333-о, яким ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби звільнено з посади та податкової міліції за пунктом 64 підпунктом «ж» (за власним бажанням), 23 грудня 2020 року.

Вказаним наказом визначено вислугу років ОСОБА_1 :

у календарному обчисленні 07 років 03 місяці 22 днів

у пільговому обчисленні 09 років 02 місяці 08 днів

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02.11.2021 у справі №460/2112/21 позов ОСОБА_1 до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 11.12.2020 №333-о «Про звільнення працівника податкової міліції ОСОБА_1 »

Поновлено ОСОБА_1 , зарахованого у розпорядження Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на посаду та у податкову міліцію з 24 грудня 2020 року.

Зобов`язано Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.12.2020 по 02.11.2021.

Визнано протиправним та скасовано наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 23.12.2020 №92 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності".

У решті позовних вимог ОСОБА_1 до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби відмовлено.

З 28.02.2022 ОСОБА_1 проходив військову службу за мобілізацію у складі військової частини НОМЕР_2 , що підтверджене наказом начальника регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №47 від 28.02.2022.

При прийнятті позивача на військову службу враховано вислугу років, зазначену в наказі Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 11.12.2020 №333-о «Про звільнення працівника податкової міліції ОСОБА_1 »

Наказом начальника регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №123 від 03.05.2023 позивача переміщено на посаду начальника складу складів взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Абзацом 3 частини 39 наказу визначено, що вислуга років у ЗСУ ОСОБА_1 станом на 03.05.2023:

у календарному обчисленні 08 років 05 місяців 27 днів

у пільговому обчисленні 01 рік 10 місяців 16 днів

Під час проходження служби, позивач 07.05.2024 звернувся до т.в.о. начальника логістики- заступника командира Військової частини НОМЕР_1 з рапортом про зарахування періоду вимушеного прогулу з 24.12.2020 по 28.02.2022 в календарну вислугу років.

09.05..2024 наказом начальника регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №41-РС позивача звільнено у запас.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №159 від 30.05.2024 позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не зарахуванні періоду вимушеного прогулу в календарну вислугу для права на одноразову грошову допомогу, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (див. рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону № 2232-XII порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 40 Закону № 2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ).

За змістом ч.2 ст.15 Закону № 2011-ХІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах, зокрема :

2) 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше - які звільняються з військової служби:

у зв`язку із закінченням строку контракту;

за віком;

у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;

у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця);

у зв`язку із виявленням однієї з підстав, зазначених у пунктах 1 і 9 частини 2 статті 31 Закону України "Про розвідку";

з підстав, визначених пунктом 1 частини 2 статті 36 Закону України "Про розвідку";

у зв`язку з неможливістю призначення на іншу посаду в разі прямого підпорядкування близькій особі;

у зв`язку з відкликанням мандата на право здійснення військової капеланської діяльності;

через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не виявили бажання продовжувати військову службу);

за угодою сторін - у разі набуття військовослужбовцем права на пенсію за вислугу років;

Виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Військовослужбовцям, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у закладах вищої освіти із залишенням на військовій службі, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених цим пунктом, здійснюється за рахунок коштів органів, в яких вони працювали.

У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, крім тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їх призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, крім тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Правова позиція щодо застосування приписів частини 2 статті 15 Закону № 2011-XII неодноразово викладалася у постановах Верховного Суду, зокрема, від 11 квітня 2018 року у справі № 806/2104/17, від 24 листопада 2020 року у справі № 822/3008/17, від 21 квітня 2021 року у справі № 380/2427/20, від 19 травня 2022 року у справі № 580/3392/20.

Так, відповідно до усталеної позиції Верховного Суду норма частини 2 статті 15 Законі № 2011-XII не містить вказівки на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше саме календарних років вислуги. Поняття "календарна вислуга років" застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги, а саме: "в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби".

Одночасно з цим, Верховний Суд наголошував, що умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини 2 статті 15 Закону №2011-XII є наявність "вислуги 10 років і більше".

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 року № 460 затверджено Порядок та умови виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (далі - Порядок № 460).

Згідно з пунктами 1, 2 Порядку № 460, військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період із дня їх призову на відповідну військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Розмір допомоги обчислюється з урахуванням пунктів 1 і 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей".

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач звільнений з військової служби за п.п."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи) та календарна вислуга становить 11 років 05 місяців 07 дні.

Натомість, відповідачем не заперечується, що ними при обрахунку вислуги років не враховувався період вимушеного прогулу з 24.12.2020 по 28.02.2022.

З даного приводу суд зауважує наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей (далі - Порядок №393).

Пунктом 1 Порядку №393 відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" і постанови Верховної Ради України про порядок введення в дію цього Закону Кабінетом Міністрів України постановлено:

Установити, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах б-д, ж і з статті 1-2 такого Закону, до вислуги років серед іншого зараховуються:

- військова служба в Збройних Силах, Державній прикордонній службі, Національній гвардії, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ та інших військових формуваннях, створених Верховною Радою України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, Державній спеціальній службі транспорту;

- служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній кримінально-виконавчій службі, податковій міліції на посадах начальницького і рядового складу, в Службі судової охорони на посадах молодшого, середнього і вищого складу, в Національному антикорупційному бюро, Бюро економічної безпеки на посадах начальницького складу з дня призначення на відповідну посаду.

Тобто, за змістом Порядку №393 до вислуги років зараховуються, серед іншого, служба в податковій міліції на посадах начальницького і рядового складу.

Судом встановлено, що суть в межах даної адміністративної справи полягає у не зарахуванні до вислуги років позивача періоду вимушеного прогулу (внаслідок незаконного звільнення) з 24.12.2020 по 28.02.2022 роки.

Надаючи оцінку правомірності відмови відповідача , суд зазначає насчтупне.

Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260), яким згідно з пунктом 1 розділу I, визначено механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Порядок № 260 розроблено, зокрема відповідно до Постанови № 704.

Пунктом 2 Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать:

підвищення посадового окладу;

надбавки;

доплати;

премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать:

винагороди;

допомоги.

Відповідно до пункту 1 розділу XXXII Порядку № 260 Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби, військовослужбовців, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або за призовом осіб із числа резервістів в особливий період) здійснюється виплата одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби у розмірах та на умовах, установлених пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Для визначення розміру одноразової грошової допомоги в разі звільнення з військової служби строк календарної служби осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, обчислюється згідно з пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (пункт 8 розділу XXXII Порядку № 260).

Як зазначалось вище судом, Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02.11.2021 у справі №460/2112/21 позов ОСОБА_1 до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 11.12.2020 №333-о «Про звільнення працівника податкової міліції ОСОБА_1 »

Поновлено ОСОБА_1 , зарахованого у розпорядження Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на посаду та у податкову міліцію з 24 грудня 2020 року.

Зобов`язано Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.12.2020 по 02.11.2021.

Визнано протиправним та скасовано наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 23.12.2020 №92 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності".

Отже, за цим рішенням суду підлягали відновленню право позивача на працю, інтереси щодо отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу та щодо сплати роботодавцем податків, обов`язкових платежів.

Належним способом виконання рішення суду є видання відповідного наказу про поновлення особи на посаді з дати вказаної судом, перерахування коштів на рахунок позивача або виплата коштів готівкою, сплата податків, обов`язкових платежів на відповідні рахунки Державного бюджету України за призначенням. При цьому, оскільки особу судом поновлено з дня наступного за днем звільнення, облік трудового стажу роботи на відповідній посаді, обрахування вислуги років мають здійснюватися з дня поновлення особи на посаді.

Натомість, аналіз вищезазначеного рішення свідчить про те, що уповноваженим органом в даному випадку був відповідач (боржник) - Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби.

Так, вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. При цьому моментом, з якого незаконно звільненого працівника необхідно вважати поновленим на роботі, рішенням суду визначено день видання наказу про звільнення, а не день винесення судом рішення.

За своєю суттю, поновлення на посаді означає поновлення працівника у всіх порушених раніше правах, а також те, що у період вимушеного прогулу особа вважається такою, що проходила службу, зокрема, в податковій поліції, що має наслідком зарахування такого періоду до вислуги років, адже за весь цей час на користь працівника стягується грошове забезпечення.

Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, висловленій в постанові від 20.11.2019 у справі № 200/1085/19-а.

Відтак, з урахуванням встановлених обставин вищенаведеним судовим рішенням щодо протиправності наказу про звільнення позивача зі служби в органах податкової міліції та, як наслідок, його скасування, позивач вважається таким, що знаходився у вимушеному прогулі, що фактично прирівнюється до проходження служби в органах податкової міліції.

Враховуючи вказане вище, суд дійшов висновку, що спірний період часу перебування позивача у вимушеному прогулі з 24.12.2020 по 27.02.2022 підлягає зарахуванню відповідачем до вислуги років.

За наведених обставин, відповідач не врахувавши спірний період допустив протиправну бездіяльність, тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, позовна вимога позивача про зобов`язання відповідача зарахувати період вимушеного прогулу з 24.12.2020 по 27.02.2022 в календарну вислугу років для права на одноразову грошову допомогу передбачену пп.3 ч.2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» підлягає задоволенню як похідна.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати строк пільгової вислуги в календарну вислугу як дотриману умову календарної вислуги років визначену п. «б» ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»

Право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст. 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин, а не можливість їх порушення в майбутньому.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб факт порушення був обґрунтованим. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Визначення обсягу вимог, що підлягають судовому захисту є диспозитивним правом позивача. При цьому, підстави, з якими позивач пов`язує виникнення у нього права на звернення до суду і для задоволення його вимог, визначаються позивачем самостійно. Суд під час прийняття рішення вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються і яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин (стаття 244 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи вищезазначене, судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних, а не можливість їх порушення в майбутньому.

Матеріалами справи не підтверджено, що позивач звертався до відповідача із відповідною, а тому спору щодо не зарахування строку пільгової вислуги в календарну вислугу як дотриману умову календарної вислуги років у цій справі до суду не існувало, відповідно, відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині будуть порушені.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог необхідно відмовити, як передчасних.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій, то розподіл судових витрат відповідно до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування ОСОБА_1 періоду вимушеного прогулу з 24.12.2020 по 27.02.2022 до календарної вислуги років.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 зарахувати період вимушеного прогулу з 24.12.2020 по 27.02.2022 в календарну вислугу років для права на одноразову грошову допомогу передбачену пп.3 ч.2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 26 серпня 2024 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 )

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 )

Суддя В.В. Щербаков