Справа № 520/4340/23
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2024-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Сліденко А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 р. Справа № 520/4340/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2023, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 04.08.23 по справі № 520/4340/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій неправомірними та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вимогами про визнання не правомірними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківської області (далі ГУ ПФУ) у відмові провести нарахування та виплату недоотриманої суми пенсії з урахуванням індексації і компенсації, у відповідності до ст. 43, 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»; Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 07 серпня 1991 року; Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-111 від 19.10.2000 та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159.

Просив суд стягнути з ГУ ПФУ на його користь з урахуванням індексації та компенсації, суму боргу по пенсії - 197364,38 грн та судові витрати на експертний висновок - 8007,62 грн, зобов`язавши відповідача надати звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування зазначених вимог стверджував, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 у справі № 520/13356/19 ГУ ПФУ було зобов`язане провести з 01.01.2016 перерахунок його пенсії. Водночас здійснені відповідачем нарахування суперечать обчисленням, викладеним в експертному висновку Наукового центру "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса" від 12.01.2023 № 45150/1506-1507, згідно якого ним було недоотримано 61629,14 грн пенсії, а з врахуванням індексації та компенсації втрати доходів у загальному розмірі 197364,38 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2023 у задоволені позову було відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати дане рішення суду та прийняти нове про задоволення позову. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що наявні у справі документи підтверджують невірне здійснення відповідачем перерахунку його пенсії. Звертав увагу на ту обставину, що судом першої інстанції взагалі не досліджувався наданий ним експертний висновок.

Відповідно до положень ч.1 ст. 308 , п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

ГУ ПФУ у своєму відзиві на апеляційну скаргу стверджує про правомірність та обґрунтованість оскарженого судового рішення, оскільки ним повністю погашено заборгованість перед позивачем за рішеннями судів, які набрали законної сили.

Оскільки відповідач не зазначив жодних конкретних обставин щодо нарахованих позивачу до виплати сум пенсії за наслідками здійсненого перерахунку, ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2024 ГУ ПФУ було зобов`язано надати відповідні письмові пояснення.

У своїх додаткових поясненнях відповідач зазначив, що на виконання судового рішення по справі №820/697/18 був здійснений перерахунок пенсії позивача до 5 999,98 грн., що зумовило нарахування різниці в пенсії в сумі 5 533,49 грн. та її виплату. Також ним був здійснений перерахунок пенсії ОСОБА_1 за рішенням у справі №520/13356/19 у березні 2020 року до 6 390,09 грн з січня 2016 року, що зумовило виникнення боргу у сумі 19 895,61 грн, який був повністю погашений у 2022 році. У подальшому, зважаючи на уточнюючу довідку про грошове забезпечення позивача, знову був здійснений перерахунок пенсії до 6 599,98 грн з 01.01.2016 року, що спричинило донарахування сум пенсії 10704,39 грн. За період за січень 2016 року в розмірі 209,89 грн включено до виплатної відомості та профінансовано в квітні 2020 року. Різниця в пенсії за період з 01.02.2016 по 12.02.2020 в розмірі 10161,57 грн включено до виплатної відомовті та профінансовано у листопаді 2022 року.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду було встановлено, що позивач з 01.12.1996 отримує пенсію, призначену на умовах та у порядку Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

23.03.2018 рішенням Харківського окружного адміністративного суду у справі № 820/697/18 було визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо непроведення перерахунку ОСОБА_1 пенсії з 01 січня 2016 року відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей" № 900 від 23.12.2015, ст. 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постанов Кабінету Міністрів України № 988 від 11.11.2015 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", № 947 від 18.11.2015 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 та довідки № 100/19247 від 08.02.2018 про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2016 року, яка виготовлена Ліквідаційною комісією ГУМВС України в Харківській області, та зобов`язано зробити перерахунок пенсії позивачу за вказаний вище період.

ГУ ПФУ в Харківській області на виконання зазначеного рішення був визначений новий розмір пенсії ОСОБА_1 у 5999,98 грн як 70% грошового забезпечення з 01.06.2018 та здійснено перерахунок пенсії за період з 01.01.2016.

13.01.2020 рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/13356/19 було визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області, які полягають у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_1 з 77 % грошового забезпечення до 70% грошового забезпечення з 01.01.2016, та зобов`язано здійснити перерахунок пенсії позивача саме в розмірі 77% грошового забезпечення починаючи з 01.01.2016.

На виконання такого судового рішення ГУ ПФУ було визначено новий розмір пенсії 5999,98 грн. до виплати з 01.02.2020 та здійснено перерахунок пенсії за період з 01.01.2016.

Надання уточнюючої довідки грошового забезпечення зумовило визначення відповідачем з 01.04.2020 до виплати нового розміру пенсії ОСОБА_1 у сумі 6599,98 грн та здійснено перерахунок пенсії за період з 01.01.2016.

Водночас у наданому розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії відповідачем чітко зазначено, що з січня 2016 року по грудень 2017 року позивач мав би отримувати пенсію у розмірі 6599,98 грн, а не 4362,26 грн. Аналогічно за період з січня 2018 року по січень 2020 року: замість належного розміру пенсії 6599,98 грн зазначено 6209,87 грн.

Таким чином є обґрунтованими розрахунки різниці в розмірах фактично виплаченої пенсії ОСОБА_1 наведеними на першому листку додатку №2 до висновку Наукового центру "Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса" від 12.01.2023 №45150/1506-1507 (а.с. 57) за період з лютого 2016 року по грудень 2018 року. Загальна сума недоотриманої позивачем пенсії у цей період складає 56148,88 грн.

Щодо розрахунків, здійснених експертом на 2 сторінці додатку (а.с. 58), колегія суддів констатує допущену ним помилку щодо заміни у останніх графах сум здійсненої фактично відповідачем доплати до пенсії позивача у розмірі 209,89 грн., а не 390,11 грн. Також експертом було взято у розрахунок період з 01 по 12 лютого 2020 року, що є безпідставним, з огляду на надану відповідачем розрахункову відомість про нарахування та виплату позивачу у лютому 2020 року повної суми пенсії саме у розмірі 6599,98 грн. Тому документально підтверджується недоотримана позивачем пенсія у період з січня 2019 по січень 2020 на суму 5071,43 грн.

Окрім того, колегія суддів враховує також недоотриману позивачем пенсію за січень 2016 року (що не було враховано експертом) у розмірі 2237,72 грн (6599,98 грн. належної до виплати фактично виплачених 4152,37 пенсії та 209,89 доплати).

Отже, загальний розмір недоотриманих ОСОБА_1 сум пенсії за період з січня 2016 року по січень 2020 року складає 63458,03 грн, що підтверджується наданим відповідачем розрахунком на доплату (виплату, утримання) пенсії.

Згідно з рішенням Харківського окружного адміністративного суду у справі №520/8477/20: з січня 2016 року по березень 2018 року, відповідач зробив розрахунок на доплату своєчасно недоотриманої пенсії, яка склала - 55266,57 грн. Підстава здійснення перерахунку (ГЗ згідно ПКМУ № 988) ПКМУ № 103 від 21.02.2018; У квітні 2018 позивачу виплачено 6140,73 грн., що підтверджується копією витягу з ПВП ДКГ за пенсійною справою, який додано до матеріалів справи; з 01.01.2019 по 01.07.2020 виплачено 26609,89 грн. Виплату іншої частини заборгованості відкладено, інформацію щодо відкладеної виплати згідно постанови КМУ № 103 додано до матеріалів справи. Залишок по відкладеній виплаті складає 22515,95 грн, який позивачу сплачується щомісяця окремою сумою у розмірі 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 р. та до забезпечення повної виплати розрахованої суми.

Отже, із достеменно з`ясованих судом обставин спору випливає, що розрахунковою базою для обчислення заявнику розміру пенсії з 01.01.2016 є грошове забезпечення у сумі - 8571,40 грн (оклад за посадою - 3100,00 грн, оклад за спеціальним званням - 2200,00 грн, надбавка за вислугу років (50%) - 2650,00 грн, надбавка за роботу з таємними документами (10%) - 310,00 грн, премія (3,77%) - 311,40 грн), з якого суб`єкт владних повноважень початково обчислив розмір пенсії у - 5999,98 грн як 70% грошового забезпечення, а у подальшому згідно з рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 по справі №520/13356/19 повинен був обчислити у - 6599,98 грн як 77% грошового забезпечення.

Згідно із складеним ГУ ПФУ в Харківській обл. відносно заявника протоколом від 02.06.2021 розмір пенсії був обчислений з 01.01.2016 у сумі - 6599,98 грн як 77% від грошового забезпечення - 8571,40 грн.

Згідно із довідкою ГУПФУ в Харківській області від 21.05.2021 №3443 станом на 01.01.2021 розмір пенсії заявника обчислений у 6599,098 грн як 77% від грошового забезпечення у сумі - 8571,40 грн (оклад за посадою - 3100,00 грн, оклад за спеціальним званням - 2200,00 грн, надбавка за вислугу років (50%) - 2650,00 грн, надбавка за роботу з таємними документами (10%) - 310,00 грн, премія (3,77%) - 311,40 грн.).

Стверджуючи про невідповідність закону управлінського волевиявлення органу публічної адміністрації з приводу обчислення нового розміру пенсії на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 по справі № 520/13356/19 без урахування індексації та компенсації втрати частини доходу, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Право громадян України на соціальний захист передбачено ст. 46 Конституції України, конкретизовано п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України і з 01.01.2004 деталізовано нормами, насамперед, Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який був прийнятий на зміну положенням Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення".

У силу дії бланкетної норми ст. 4 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" умови, норми та порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських та членів їхніх сімей встановлюються Законом України від 09.04.1992 № 2662-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі за текстом - Закон України № 2662-ХІІ).

Отже, приписи Закону України № 2662-ХІІ є спеціальною нормою права стосовно відносин за участю заявника та запроваджують дві окремі, самостійні і незалежні одна від одної процедури, за якими відбувається обчислення розміру пенсії громадянина, а саме: 1) за ст. 43 Закону України №2662-ХІІ - у випадку призначення пенсії вперше та 2) за ст. 63 Закону України №2662-ХІІ - у випадку збільшення розміру вже призначеної пенсії за подією збільшення розміру оплати праці працівника на аналогічній (прирівняній) посаді.

При цьому, у процедурі за ст. 43 Закону України №2662-ХІІ базовою розрахунковою величиною для обчислення пенсії є виплати (як винагорода за працю), одержані особисто особою-пенсіонером під час проходження служби (тобто складові елементи структури власного грошового забезпечення).

Натомість, у процедурі за ст. 63 Закону України № 2662-ХІІ базовою розрахунковою величиною для обчислення нового розміру раніше вже призначеної пенсії є реально отримані (а не уявно можливі до нарахування) виплати (як винагорода за працю) третьої сторонньої особи - діючого публічного службовця за рівнозначною посадою (або тією ж самою, або прирівняною).

Положення ч. 18 ст. 43 Закону України № 2662-ХІІ цього правила не змінюють, адже присвячені регламентуванню випадку, коли з події призначення пенсії вперше та обчислення розміру вперше призначеної пенсії і до події виплати вперше призначеної пенсії настала подія збільшення поточної винагороди за службу відносно іншого діючого публічного службовця, на що однозначно показує застосування законодавцем ознаки - "невідкладно", котра взагалі не використовується у процедурі за ст. 63 Закону України № 2662-ХІІ.

До того ж і у силу правового висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 по зразковій справі № 240/5401/18 процедури призначення пенсії (ст. 43 Закону України №2262-XII) та перерахунку пенсії (ст. 63 Закону України №2262-XII) є різними як за змістом, так і за механізмом проведення.

Відтак, суд не знаходить підстав для поєднання цих процедур за будь-якими компонентами (за винятком визначення загальної структури грошового забезпечення), адже протилежне з невідворотною неминучістю призводить до появи віртуального показника грошового забезпечення - неіснуючої винагороди за службу, який фізично у дійсності не одержується жодним із діючих публічних службовців (військовослужбовцем) і арифметично складається із платежів з винагороди за службу, отриманих у минулому самим заявником - військовослужбовцем у відставці (тобто власної винагороди за службу) та поточних платежів з винагороди за службу, котрі наразі отримуються діючим військовослужбовцем (тобто винагороди за службу третьої сторонньої особи).

Згідно з ч. 4 ст. 63 Закону України №2662-ХІІ питання визначення механізму перерахунку пенсій (умов, порядку та розмірів) було передано законодавцем у відання Уряду України і реалізовано останнім у положеннях Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (затверджено постановою КМУ від 13.02.2008 №45, далі за текстом - Порядок №45).

Згідно з п. 1 Порядку №45 перерахунок пенсій проводиться у разі прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців або у зв`язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством.

Отже, приводом для проведення перерахунку розміру раніше призначеної пенсії є фактична зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій службовців, проведена на підставі рішення загального характеру, виданого суб`єктом владних повноважень, наділеним правом установлювати чи змінювати види грошового забезпечення військовослужбовців.

Таке тлумачення змісту правової підстави для обчислення нового розміру раніше вже призначеної у порядку Закону України №2262-ХІІ пенсії цілком корелюється із правовим висновком п.31 постанови Верховного Суду від 28.11.2022 по справі № 820/3451/18.

Відносно заявника застосованим є п.3 постанови КМУ від 21.02.2018 №103, а тому подією обчислення нового розміру (перерахунку) пенсії з 01.01.2016 є норми постанови КМУ від 11.11.2015 №988.

Системно проаналізувавши як приписи загальних актів права з питання визначення розміру призначеної пенсії (а саме: Закону України "Про пенсійне забезпечення", Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"), так і спеціальних актів права (до яких належать, зокрема: Закон України "Про державну службу", Закон України "Про службу в органах місцевого самоврядування", Закону України "Про прокуратуру", Закон України "Про Національну поліцію", Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"), також інших актів законодавства з питань визначення розміру пенсії, суд доходить висновку, що в усіх без виключення випадках законодавцем застосовується стала та незмінна юридична конструкція, котра полягає у первісному обчисленні базового розрахункового показника майбутньої пенсії грошового виразу загальної суми коштів як плати за виконану роботу, у відсотках від заробітку (грошового забезпечення, винагороди за службу).

До цього показника включаються чітко визначені законом складові, котрі у свою чергу також можуть обраховуватись у відсотковому значенні, тобто у процентах від іншого показника.

Але при цьому, юридичне значення має не такий умовний відсоток іншого показника складового елементу структури заробітку, а виключно остаточно розрахована сума складової оплати праці. До розрахованого базового показника застосовується передбачений законом умовний арифметичний розмір пенсії у відсотковому відношенні до загальної величини оплати праці за певний період трудової діяльності. Саме за допомогою умовного арифметичного розміру пенсії розраховується і абсолютний арифметичний розмір пенсії, який складає певну грошову суму.

Суд вважає, що саме означений показник - умовний арифметичний розмір пенсії і є тією сталою незмінною величиною, котра підлягає захисту за правовим режимом згідно з ст.22 Конституції України.

Таким чином, за загальним правилом у подальших процедурах перерахунку розміру вже призначеної пенсії (обчислення нового розміру пенсії) владний суб`єкт не може зачіпати саме умовного арифметичного розміру пенсії.

Виключенням із даного випадку є або істотна (на рівні докорінної) зміна умов пенсійного забезпечення, або істотна (на рівні докорінної) зміна умов оплати праці діючих публічних службовців, або істотна (на рівні докорінної) зміна умов проходження публічної служби.

У такому разі відсоток заробітку (винагороди за працю/службу, заробітної плати, грошового забезпечення тощо) як компонент алгоритму/механізму обчислення розміру раніше вже призначеної пенсії у зв`язку із підвищенням винагороди діючим публічним службовцям повинен використовуватись органом публічної адміністрації з положень діючої/чинної на момент перерахунку пенсії норми закону, адже одночасне поєднання двох компонентів процедури обчислення нового розміру раніше вже призначеної пенсії (а саме: показника умовного відсоткового значення за одним законом, а показника поточного заробітку за іншим законом) не відповідає меті справедливого соціального захисту людини та створює явну і очевидну дискримінацію громадян однієї категорії за ознакою часу призначення пенсії.

У спірних правовідносинах має місце подія істотної зміни умов проходження служби у лавах Національної поліції України (порівняно з правилами проходження служби у органах та підрозділах внутрішніх справ України (міліції)) згідно з ст. 52 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII "Про Національну поліцію" (за конкурсом) або згідно з п.9 розділу ХІ Закону України від 02.07.2015 №580-VIII "Про Національну поліцію" (у порядку успішного проходження атестаційних процедур).

Однак, право заявника на перерахунок розміру раніше призначеної пенсії з урахуванням видів грошового забезпечення поліцейських, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій поліцейських обумовлено дією спеціальної норми закону - ч. 3 ст. 63 Закону України № 2262-ХІІ.

За відсутності прямо визначених законом підстав або відсутності докорінної зміни змісту нормативного регламентування спірних правовідносин суб`єкт владних повноважень не має права вдаватись до вчинення управлінського волевиявлення з приводу зменшення відсоткового показника розміру пенсії згідно з ст. 13 Закону України №2262-ХІІ, використаного у минулому у процедурі призначення пенсії вперше за ст. 43 Закону України № 2262-ХІІ і застосовувати у процедурі перерахунку пенсії за ст. 63 Закону України № 2262-ХІІ норми про поточні значення відсоткового показника розмірі пенсії згідно з чинною на момент здійснення перерахунку редакцією ст. 13 Закону України № 2262-ХІІ.

У спірних правовідносинах станом на 31.12.2015 показник відсоткового значення розміру пенсії складав 77% грошового забезпечення.

Унаслідок вчинення суб`єктом владних повноважень управлінського волевиявлення за наслідками перерахунку пенсії заявника з 01.01.2016 показник відсоткового значення пенсії склав 70% грошового забезпечення.

Захист порушеному праву заявника був наданий рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 у справі № 520/13356/19.

Приєднані до справи копії документів (протокол ГУ ПФУ в Харківській області від 02.06.2021, довідка ГУ ПФУ в Харківській області від 21.05.2021 №3443) засвідчують факт виконання суб`єктом владних повноважень рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 у справі № 520/13356/19 у спосіб обчислення розміру пенсії (тобто перерахунку пенсії) з 01.01.2016 у сумі - 6599,98 грн як 77% від грошового забезпечення - 8571,40 грн (оклад за посадою - 3100,00 грн, оклад за спеціальним званням - 2200,00 грн, надбавка за вислугу років (50%) - 2650,00 грн, надбавка за роботу з таємними документами (10%) - 310,00 грн, премія (3,77%) - 311,40 грн).

Відтак, за епізодом відсоткового значення розміру пенсії заявника з 01.01.2016 у межах справи № 520/4340/23 у заявника відсутнє право, котре б підлягало захисту шляхом подання нового позову понад наданий у межах справи № 520/13356/19 обсяг захисту, у зв`язку із цим позов у цій частині до задоволення не підлягає.

У спорах з приводу пенсійного забезпечення громадян вимога про стягнення коштів до задоволення не підлягає, позаяк територіальні органи Пенсійного фонду України не набувають права власності на кошти Пенсійного фонду України (ст.ст. 71-73 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"), які спрямовуються у розпорядження територіальних органів системи ПФУ із цільовим призначенням.

Окрім того, вимога стосовно негайного стягнення коштів поза межами механізмів згідно з п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України та п. 1 ч. 2 ст. 371 КАС України не підлягає задоволенню, адже прямо та очевидно суперечить як ч. 1 ст. 19 Конституції України, так і ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Відтак, за епізодом стягнення 61629,14 грн боргу з заявника з 01.01.2016 у межах справи №520/4340/23 у заявника відсутнє право, котре б підлягало захисту шляхом подання нового позову понад наданий у межах справи №520/13356/19 обсяг захисту, у зв`язку із цим позов у цій частині до задоволення не підлягає.

Належним способом захисту є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити вище зазначену суму пенсії.

Вирішуючи спір за епізодом про компенсацію втрати частини доходу суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Статтею 4 Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" передбачено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

У силу ч. 5 ст. 242 КАС України суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Згідно з правовим висновком, сформульованим у постанові Верховного Суду від 31.05.2022 по справі №380/2839/20, компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію позивач набуває в момент отримання доходу (ці ж правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 140/1547/19, від 16.04.2020 у справі № 200/11292/19-а).

Оскільки у межах спірних правовідносинах відсутня подія виплати заявнику доходу, трансформованого у борг за пенсією, то за цим епізодом позов належить залишити без задоволення.

Вирішуючи спір за епізодом про індексацію пенсії суд зазначає, що приписами ст. 1 Закону України від 03.07.1991 №1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України від 03.07.1991 №1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Підстави для проведення індексації визначені статтею 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", відповідно до якої індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджений постановою КМУ від 17.07.2003 №1078 (далі за текстом - Порядок №1078).

Пунктом 2 Порядку №1078 передбачено, що індексація пенсій здійснюється шляхом їх підвищення відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Згідно зі ст. 64 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ у разі якщо пенсії, призначені військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, та членам їх сімей у попередньому календарному році та до дати індексації пенсії включно у році, в якому проводиться індексація пенсій, не перераховувалися відповідно до частини четвертої статті 63 цього Закону, для забезпечення їх індексації проводиться перерахунок пенсій у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, із застосуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Сума індексації враховується під час подальшого перерахунку пенсії відповідно до статті 63 цього Закону.

Звідси слідує, що умовою індексації пенсії є відсутність протягом проміжку часу - попередній календарний рік - дата індексації пенсії у поточному календарному році включно події перерахунку пенсії у порядку ст. 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ.

Зміст постанови КМУ від 16.02.2022 №118 та постанови КМУ від 24.02.2023 №168 містять інші самостійні підстави для індексації пенсії.

У спірних правовідносинах на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.03.2018 у справі № 820/697/18 суб`єктом владних повноважень було проведено перерахунок пенсії заявника з 01.01.2016 саме у порядку ст.63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ.

Постанови КМУ від 16.02.2022 №118 та постанови КМУ від 24.02.2023 №168 не поширюють дію на 01.01.2016.

Інших підстав для проведення індексації пенсії заявника, перерахованої суб`єктом владних повноважень з 01.01.2016 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.03.2018 у справі № 820/697/18 судом у спірних правовідносинах не знайдено.

Тому у позові за цією вимогою належить відмовити.

Критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч. 2 ст. 2 КАС України, а обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч. 2 ст. 77 КАС України і повинен виконуватись шляхом подання до суду доказів та зазначення у процесуальних документах належних аргументів відповідності закону вчиненого волевиявлення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019 по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав та інтересів та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що у спірних відносинах суб`єкт владних повноважень не вдавався до порушення прав (інтересів) заявника за викладеними у позові епізодами та вимогами.

Тому позов належить залишити без задоволення у зв`язку із нетпідтвердженістю за наслідками розгляду справи факту порушення суб`єктом владних повноважень права чи інтересу заявника.

Надаючи правову оцінку клопотанню позивача про встановлення судового контролю, колегія суддів зазначає таке.

Особливості судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах визначені положеннями ст. 382 КАС України, частиною 1 якої визначено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З аналізу норм статті 382 КАС України слідує, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду та вирішується на його розсуд.

Таким чином, процесуальні дії, визначені ст. 382 КАС України, є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Отже, враховуючи встановлені у ході розгляду цієї справи обставини, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для встановлення судового контролю на етапі ухвалення судового рішення по суті спору.

Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням викладеного та на підставі ч. 1 ст. 317 КАСУ колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду І інстанції скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання неправомірними дій ГУ ПФУ в Харківській області у відмові ОСОБА_1 провести нарахування і виплати недоотриманої суми пенсії за період з січня 2016 року по січень 2020 року, у відповідності до статей 43, 51, 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" та зобов`язання виплатити суми боргу пенсії за період з січня 2016 року по січень 2020 року в розмірі 63458,03 грн, з ухваленням у цій частині постанови про задоволення позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 132 КАС України Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч. 5, 8 ст. 137 КАС України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, у позові позивачем заявлено клопотання про розподіл судових витрат.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач звернувся до Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» з метою проведення експертного економічного дослідження щодо визначення відповідності проведеного відповідачем перерахунку розміру пенсії позивача, за результатами якого отримав висновок експерта №54150/1506-1507.

Відповідно до квитанції № 52 від 06.01.2023 позивачем сплачено на користь експертної установи грошові кошти у сумі 7928,34 грн, отже колегія суддів вважає наявними підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на проведення експертизи у розмірі 7928,34 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції сплачено судовий збір у розмірі 1610,40 грн, що підтверджується квитанцією № 3 від 19.09.2023.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає наявними підстави для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат за подання апеляційної скарги у розмірі 805,20 грн.

Керуючись ст. 132, 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 4 серпня 2023 року по справі № 520/4340/23 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання неправомірними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у відмові ОСОБА_1 провести нарахування і виплати недоотриманої суми пенсії за період з січня 2016 року по січень 2020 року, у відповідності до статей 43, 51, 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" та зобов`язання виплатити суми боргу пенсії за період з січня 2016 року по січень 2020 року в розмірі 63458,03 грн.

В скасованій частині ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у відмові ОСОБА_1 провести нарахування і виплату недоотриманої суми пенсії за період з січня 2016 року по січень 2020 року, у відповідності до статей 43, 51, 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму боргу пенсії за період з січня 2016 року по січень 2020 року в розмірі 63458 (шістдесят три тисячі чотириста п`ятдесят вісім гривень) 03 коп.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 4 серпня 2023 року по справі №520/4340/23 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов, Харків, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) понесені судові витрат на проведення експертизи у розмірі 7928 (сім тисяч дев`ятсот двадцять вісім) грн 34 коп та витрати на сплату судового збору у розмірі 805 (вісімсот п`ять) грн 20 коп., а всього 8733 ( вісім тисяч сімсот тридцять три гривні) 54 коп

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк