Справа № 420/1586/24
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2024-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/1586/24
Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г.П.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасувати рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2024 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 23.11.2022 року № 1340 про відмову у призначенні пенсії в разі втраті годувальника ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію в разі втрати годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 з дати звернення, а саме з 20.10.2022 року;

- судові витрати покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка у зв`язку з досягненням пенсійного віку 20.10.2022 року звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії в разі втрати годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 . Проте, рішенням від 23.11.2022 року № 1340 про відмову в призначенні пенсії позивачці було відмовлено в призначенні пенсії. Підставою для відмови стало не подання довідки уповноваженого органу з місця проживання про перебування члена сім`ї на утриманні померлого годувальника або рішення суду про перебування на утриманні. Вважаючи протиправним рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 1340 від 23.11.2022 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії по втраті годувальника. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.10.2022 року про призначення пенсії по втраті годувальника з дня звернення із заявою про призначення пенсії 20.12.2022 року, з урахуванням висновків суду. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень, дев`яносто шість копійок).

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на нез`ясування всіх обставин в даній справі, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що позивачем пропущено строки звернення до суду, визначені ст. 122 КАС України, оскільки з позовом позивач звернувся в 2024 році, при цьому позовні вимоги стосуються перерахунку починаючи з 20.10.2022 року, а тому, на думку апелянта, позивачем було пропущено строки позовної давності без поважних на те підстав. Таким чином, на думку апелянта, позивачем пропущено строки, встановлені вищезазначеною нормою та позовні вимоги підлягають залишенню без розгляду. Апелянт вказує, що безпідставною є вимога позивача стосовно призначення пенсії в разі втрати годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 , оскільки позивачем не надано довідку уповноважених органів з місця проживання про перебування члена сім`ї на утриманні померлого годувальника або рішення суду про перебування на утриманні, а відповідно до довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 11.11.2022 № 777ПФ/01-25 ОСОБА_2 на момент своєї смерті був зареєстрований один. Отже, для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника правових підстав немає, про що позивача було повідомлено листом Головного управління від 28.11.2022 № 1500-0308- 8/123266. Апелянт зазначає, що неправомірною є вимога позивача стосовно призначення пенсії в разі втрати годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 з дати звернення, а саме з 20.10.2022 року, оскільки ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районні Одеського міського управління юстиції, серії НОМЕР_1 від 26.01.2016 року. Також, апелянт вказує, що безпідставною є вимога позивача стосовно стягнення судових витрат з Головного управління, оскільки задоволення такої позовної вимоги призведе до нецільового використання коштів.

14 червня 2024 року до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який зареєстровано судом 17.06.2024 року, в якому представник зазначає, що ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16.01.2024 року позивачці поновлено строк звернення до суду, позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження по справі. Вказує, що із урахуванням обставин справи, а саме що позивачка перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працювала, тобто не мала ніякого доходу та проживала з ним за адресою АДРЕСА_1 у своїй сукупності свідчать про перебування позивачки на утриманні свого померлого чоловіка та відповідно право на призначення пенсії за втратою годувальника. При цьому довідка, надання якої вимагає орган пенсійного фонду, органами місцевого самоврядування не видається. А заява про встановлення факту перебування особи на утриманні ухвалою Приморським районним судом міста Одеси від 17.02.2023р. у справі № 522/1620/23 провадження по справі закрито.

Відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорії незначної складності.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районні Одеського міського управління юстиції, серії НОМЕР_3 від 18 грудня 2012 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районні Одеського міського управління юстиції, серії НОМЕР_4 від 26.01.2016 року.

ОСОБА_2 перебував на обліку Головного управління ПФУ в Одеський області і отримував пенсію за вислугу років, що підтверджується копією довідки № 46 від 17.01.2023 року.

Відповідно до довідки Управління Служби безпеки України в Одеській області від 09 лютого 2016 року № 5107/2 позивачка по справі є вдовою ветерана військової служби ОСОБА_2 та має право на пільги згідно Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органі внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Судами встановлено, що ОСОБА_1 проживала разом зі своїм чоловіком за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується актом про проживання, складеним ТОВ «Керуюча компанія «СЕРВІС ПЛЮС» (а.с. 21).

Відповідно до вказаного акту в квартирі АДРЕСА_2 з 03.04.2000 року ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_5 ) проживала разом із чоловіком, ОСОБА_2 . 18.12.2012 року подружжя, відповідно до Сімейного кодексу України заключили між собою шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 помер, а громадянка ОСОБА_1 постійно, по сьогоднішній день (09.05.2023 року), продовжує проживати в цій квартирі. Після смерті чоловіка громадянка ОСОБА_1 оформила спадок. Квартиру за зазначеною адресою оформлено на ОСОБА_1 , комунальні послуги сплачує. Мешканцями будинку АДРЕСА_3 своїми підписами підтверджено факт проживання громадянки ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_4 з 03.04.200 року по 09.05.2023 року.

Згідно із довідкою № 235/11.02.2016 ОСОБА_1 проживала без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 14), а з 05.09.2016 року зареєстрована за даною адресою (згідно копії паспорту на а.с. 9 оборот).

У зв`язку з досягненням пенсійного віку, 20.10.2022 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії в разі втрати годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 .

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 1340 від 23.11.2022 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії в разі втрати годувальника.

Підставою для відмови в призначенні пенсії стало не надання заявником довідки уповноважених органів з місця проживання про перебування члена сім`ї на утриманні померлого годувальника або рішення суду про перебування на утриманні, а відповідно до довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 11.11.2022 № 777ПФ/01-25 ОСОБА_2 на момент своєї смерті був зареєстрований один.

Крім того, пенсійним органом повідомлено позивача, що питання щодо призначення пенсії в разі втрати годувальника буде вирішено після надання всіх необхідних документів (а.с. 18).

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2023 року у сраві № 522/1620/23 прийнято до розгляду та відкрито окреме провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області. Призначено судове засідання.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2023 року провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні померлого чоловіка ОСОБА_2 , заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, закрито.

Роз`яснено, що даний спір віднесено до юрисдикції адміністративного судочинства.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що встановлення факту перебування на утриманні померлого чоловіка - ОСОБА_2 має для ОСОБА_1 юридичне значення, оскільки є підставою для оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника у порядку, передбаченому Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Вказаний факт можливо встановити у суді адміністративної юрисдикції у зв`язку з оскарженням рішення (дій/бездіяльності) суб`єкта владних повноважень. В адміністративній справі встановлення такого факту не є самостійною метою, а є передумовою задоволення адміністративного позову. При цьому суд посилався на відповідну правову позицію Верховного Суду.

Постановою Верховного суду від 04.12.2023 року у справі № 522/1620/23-ц Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 27 червня 2023 року залишено без змін.

Не погоджуючись із рішенням відповідача № 1340 від 23.11.2022 року, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачка, яка перебувала у шлюбі із ОСОБА_2 , має право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ.

Отже, наявні підстави для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 1340 від 23.11.2022 року про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії в разі втрати годувальника, передбаченої Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Щодо позовних вимог про зобов`язання призначити пенсію, суд зазначив, що оскільки відповідачем протиправно відмовлено позивачу в призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень і єдиним варіантом поведінки пенсійного органу є саме призначення пенсії.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача у цій справі є зобов`язання пенсійного органу повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняти обґрунтоване рішення, з урахуванням висновків суду.

З урахуванням висновку суду про часткове задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 968,96 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється, зокрема, Законом України "Про пенсійне забезпечення»" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з ч.1 ст. 36 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Відповідно до ч.2 ст. 36 Закону № 1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються:

1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;

2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні;

3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

Згідно з ч.3 ст. 36 Закону № 1058-IV до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Судами встановлено, що позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі із померлим чоловіком з 18.12.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження.

Відповідачем відмовлено в призначенні пенсії в разі втрати годувальника, оскільки позивачем не надано довідку уповноважених органів з місця проживання про перебування члена сім`ї на утриманні померлого годувальника або рішення суду про перебування на утриманні.

Відповідно до пункту 1.1 Порядку подання та оформлення документів для перерахунку пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок № 22-1) (в редакції, чинній на час звернення позивачки із відповідною заявою), заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України.

Відповідно до пункту 2.3 Порядку № 22-1до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу.

Також надаються такі документи:

1) документ, що підтверджує реєстраційний номер облікової картки платника податків, або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування особи, якій призначається пенсія, та померлого годувальника (подається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, має такі документи);

2) свідоцтво про народження або паспорт особи, якій призначається пенсія;

3) документи, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником;

4) свідоцтво про смерть годувальника, або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, або витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, що засвідчує факт внесення до цього реєстру інформації про безвісне зникнення особи, або інформація з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, отримана в порядку, передбаченому статтею 15 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти»;

5) документи про вік померлого годувальника сім`ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим;

6) довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини другої статті 36 Закону, навчаються за денною формою навчання;

7) документи про те, що чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків, дід, баба, брат чи сестра померлого годувальника незалежно від віку і працездатності не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років;

8) документи про місце проживання (реєстрації);

9) документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника;

10) експертний висновок про встановлення причинного зв`язку смерті годувальника з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (крім дружин (чоловіків), які втратили годувальника з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, та звернулися за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника).

11) документи про стаж особи, якій призначається пенсія, визначені підпунктом 2 пункту 2.1 цього розділу (для визначення пенсійного віку осіб, зазначених у пункті 1 частини другої статті 36 Закону).

Відповідно до пункту 2.11 Порядку, за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймається документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», або інші документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт.

У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

Отже, позивач повинен був надати документ, виданий відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема, органом місцевого самоврядування, що підтверджують факт перебування на утриманні померлого годувальника, рішення суду.

Матеріали справи свідчать, що позивачем не надано передбачені п.2.3, 2.11 Порядку документи, що засвідчують факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї.

Суд адміністративної юрисдикції не може встановлювати факт перебування на утриманні померлого годувальника.

Як було зазначено вище, ухвалою Приморського районного суду від 26.04.2023 року провадження у справі про встановлення факту проживання позивача з чоловіком однією сім`єю закрито. Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення факту перебування на утриманні померлого чоловіка - ОСОБА_2 , має для ОСОБА_1 юридичне значення, оскільки є підставою для оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника у порядку, передбаченому Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Вказаний факт можливо встановити у суді адміністративної юрисдикції у зв`язку з оскарженням рішення (дій/бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріали справи, документи, надані сторонами та рішення відповідача не свідчать, що позивачка та померлий годувальник були зареєстровані за різними адресами та не проживали за однією адресою.

Судами з матеріалів справи встановлено, що позивачем пенсійному органу надавалися, зокрема, довідка Управління Служби безпеки України в Одеській області від 09 лютого 2016 року № 5107/2, відповідно до якої ОСОБА_1 є вдовою ветерана військової служби ОСОБА_2 та має право на пільги згідно Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органі внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», акт про проживання, складений ТОВ «Керуюча компанія «СЕРВІС ПЛЮС», відповідно до якого з 03.04.2000 року ОСОБА_1 стала проживати однією сім`єю разом з ОСОБА_2 .

Крім того, згідно з відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та трудової книжки ОСОБА_1 (наказ Пз №25 01 від 26.05.04) позивач у 2004 році припинила трудову діяльність.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем неправомірно відмовлено у призначені пенсії з підстав не доведеності спільного проживання заявниці з годувальником.

Відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у призначенні позивачу пенсії у зв`язку з втратою годувальника з підстави наявності відомостей про те, що станом на момент смерті ОСОБА_2 був зареєстрований за місцем проживання один є протиправною, оскільки враховуючи зміст документів, наявних в матеріалах справи, зокрема, свідоцтва про одруження, свідоцтва про смерть, довідки УСБУ в Одеській області та акту ТОВ «Керуюча компанія «СЕРВІС ПЛЮС», можна дійти висновку, що позивач проживала з ОСОБА_2 однією сім`єю.

Враховуючи викладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачка, яка перебувала у шлюбі із ОСОБА_2 , має право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ.

Отже, наявні підстави для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 1340 від 23.11.2022 року про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії в разі втрати годувальника, передбаченої Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та належним способом захисту прав позивача у цій справі є зобов`язання пенсійного органу повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняти обґрунтоване рішення, з урахуванням висновків суду.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Що стосується доводів апелянта про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають залишенню без розгляду, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зверталась до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки встановлення юридичного факту є підставою для оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника (справа 522/1620/23).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.04.2023 року,залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 27.06.2023 року, було закрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні померлого чоловіка ОСОБА_2 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного Фонду України в Одеській області. Роз`яснено, що даний спір віднесено до юрисдикції адміністративного судочинства.

Постановою Верховного Суду від 04 грудня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 27 червня 2023 року залишено без змін.

З огляду на зазначене, позивач 11.01.2024 року через систему Електронний суд звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою, яку зареєстровано судом 12.01.2024 року (а.с. 1).

До позовної заяви, крім іншого, позивачем було додано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2024 року було поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з цим позовом та прийнято позовну заяву до розгляду. В ухвалі зазначено, що враховуючи доводи позивача, введення воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації, з метою забезпечення прав позивача, суд дійшов висновку, що заява позивача про поновлення строку звернення до суду підлягає задоволенню.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає цілком обгрунтованим висновок суду першої інстанції про поновлення позивачу строку звернення до суду та не вбачає підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Водночас, колегія суддів наголошує, що право на пенсію в Україні підпадає під сферу дії статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, оскільки за чинним законодавством України особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках системи пенсійного забезпечення в Україні та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити в отриманні пенсії доти, доки право на пенсію передбачено чинним законодавством України.

Протиправна невиплата пенсії або протиправне не відновлення виплати пенсії, яке сталося з вини держави в особі її компетентних органів (зокрема, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України, Пенсійного фонду України) може бути віднесене до триваючих правопорушень, оскільки суб`єкт владних повноважень - відповідний орган Пенсійного фонду України - протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) стосовно пенсіонера, чим порушує його/її право на соціальних захист - пенсійне забезпечення.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції.

Що стосується доводів апелянта про необґрунтованість стягнення з відповідача судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки суд першої інстанції фактично дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а частковість задоволення позовних вимог полягає у викладенні в іншій редакції зобов`язальної частини, і з цим погодилась колегія суддів, вірним є висновок суду першої інстанції про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 р., заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик