Справа № 420/15364/24
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

13 серпня 2024 рокуСправа № 420/15364/24

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Турова О.М., перевіривши матеріали позовної заяви Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої державі, -

ВСТАНОВИВ:

20.05.2024 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , в якій позивач просить:

- визнати дії ОСОБА_1 протиправними щодо завдання збитків державі в особі військової частини НОМЕР_1 під час проходження військової служби в частині нанесення шкоди по речовій службі на загальну суму 4585 грн. 50 коп. (чотири тисячі п`ятсот вісімдесят п`ять гривень 50 копійок);

- стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 завдану шкоду по речовій службі в розмірі 4585 грн. 50 коп. (чотири тисячі п`ятсот вісімдесят п`ять гривень 50 копійок).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27.05.2024 року позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої державі передано за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

24.06.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від Одеського окружного адміністративного суду надійшли матеріали вищевказаної позовної заяви Військової частини НОМЕР_1 для розгляду за підсудністю відповідно до ухвали суду від 27.05.2024 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями адміністративну справу було розподілено судді Туровій О.М.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 року у задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 про поновлення строку звернення до суду відмовлено, позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої державі залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду: оригіналу документа про сплату судового збору за подання до суду адміністративного позову у розмірі 2422,40грн.; заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважних причин пропуску строку звернення до суду та докази на підтвердження поважності цих причин.

На виконання вимог вказаної ухвали суду від 01.07.2024 року позивачем 22.07.2024 року подано заяву про поновлення процесуального строку, в обґрунтування якої зазначено, що особовий склад та представники юридичної служби військової частини НОМЕР_1 постійно залучались для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, внаслідок чого із об`єктивних причин не було можливості належним чином організовувати позовну роботу в інтересах військової частини у строки, визначені КАС України, перебуваючи не у пункті постійної дислокації частини, без можливості доступу до всіх необхідних документів, які б потрібні були для обґрунтування позовних вимог. Також однією із причин пропуску строку звернення до суду є неналежне виконання попередніми начальниками юридичної служби Військової частини НОМЕР_1 своїх функціональних обов`язків в частині організації та ведення претензійної і позовної роботи. Крім того, позивач посилається на те, що за усталеною практикою Верховного Суду введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку, а тому це питання має вирішуватися в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві та обставин, які існували та об`єктивно перешкоджали вчиненню процесуальних дій. Крім того, представник позивача зазначив, що КЗпП України було доповнено главою ХІХ «Прикінцеві положення» такого змісту: « 1. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину» та термін дії цього карантину безперервно і неодноразово продовжувався і датою його закінчення визначено 30.06.2023р., тому тримісячний строк звернення до суду з даним позовом розпочався 01.07.2023р. та закінчився 01.10.2023р.

Відповідно до п.8 ст.171 КАС України питання про відкриття провадження в адміністративній справі суддя вирішує протягом п`яти днів з дня надходження до адміністративного суду позовної заяви, заяви про усунення недоліків позовної заяви у разі залишення позовної заяви без руху, або отримання судом у порядку, визначеному частинами третьою - шостою цієї статті, інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи.

З урахуванням того, що з 29.07.2024р. по 06.08.2024р., включно, суддя Турова О.М. перебувала у щорічній відпустці, а з 07.08.2024р. по 12.08.2024р. включно, суддя Турова О.М. була тимчасово непрацездатна питання про відкриття провадження у справі розглянуто та постановлено відповідну ухвалу - першого робочого дня.

Дослідивши подану заяву позивача про поновлення процесуального строку, суд повторно наголошує, що відповідно до ч.1, абз.1 ч.2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Законодавче обмеження строку, протягом якого особа може звернутися до суду, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Необхідно зазначити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28 березня 2018 року у справі №809/1087/17 та від 22 листопада 2018 року у справі №815/91/18.

Крім того, слід зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Так, з матеріалів адміністративного позову Військової частини НОМЕР_1 слідує, що факт втрати військового майна відповідачем на загальну суму 4585 грн. 50 коп. було встановлено у наказі командира військової частини НОМЕР_1 від 12.01.2018р. №11, яким, зокрема, солдат за контрактом ОСОБА_1 , номер обслуги кулеметного взводу 2 механізованого батальйону, звільнений з військової служби у запас на підставі пункту «е» (через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського складу у зв`язку з невиконанням службових обов`язків) частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та виключений зі списків особового складу військової частини з усіх видів забезпечення і направлений для зарахування на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_1 та в якому, відповідно до абзацу 7 пункту 15 було зазначено про необхідність проведення відрахування вартості обмундирування в сумі 4585, 50 грн., обчисленій пропорційно часу, що залишився до кінця строку носіння.

Тобто, позивачу достовірно стало відомо про завдання збитків державі під час винесення наказу від 12.01.2018р. №11, отже, з урахуванням вище наведених приписів абзацу 2 частини 2 статті 122 КАС України, позивач мав звернутися до суду з цим позовом у строк до 12.04.2018р., проте до суду позивач звернувся лише 20.05.2024 року (через строк понад 6 років), що підтверджується штампом реєстрації вхідної кореспонденції суду, проставленим на цій позовній заяві, тобто з пропуском трьох місячного строку звернення до суду.

Водночас, суд не приймає до уваги доводи представника позивача, що введення на території України воєнного стану є підставою для визнання поважною причини пропуску строку звернення до суду, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах воєнного стану Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

У постанові від 10.11.2022 року у справі № 990/115/22 Велика Палата Верховного Суду вказала, що питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку.

Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

За усталеною практикою Верховного Суду введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку, а тому це питання має вирішуватися в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві та обставин, які існували та об`єктивно перешкоджали вчиненню процесуальних дій.

Натомість, позивачем у вказаній заяві не наведено обставин та не надано доказів, які існували та об`єктивно перешкоджали вчиненню процесуальних дій, пов`язаних з введенням на території України воєнного стану, а також не надано жодних доказів на підтвердження вказаних обставин.

Верховний Суд вирішуючи питання про поновлення строку на касаційне провадження з посиланням на воєнний стан виклав правову позицію (ухвала від 04.05.2022 року у справі №420/18244/21), відповідно до якої саме лише посилання на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення строку на подання касаційної скарги для органу державної влади без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до Верховного Суду та без надання відповідних доказів того, як саме введення військового стану вплинуло на роботу цього державного органу, що в свою чергу обумовило пропуск строку на подання касаційної скарги.

Отже, неможливість участі в адміністративному процесі суб`єкта владних повноважень під час воєнного стану повинно бути пов`язане саме з наявністю об`єктивно непереборних обставин, які б перешкоджали своєчасному здійсненню відповідних процесуальних дій.

Разом з цим суд наголошує, що у розглядуваному випадку строк звернення до суду сплинув за чотири роки до запровадження воєнного стану в Україні, а саме: 12.04.2018р., і позивачем взагалі не наведено жодних доводів і не надано жодних доказів щодо неможливості дотриматися такого строку протягом майже 4 років з моменту його закінчення і до запровадження воєнного стану в Україні 24.02.2022р.

Таким чином, доводи, зазначені у заяві про поновлення строку звернення до суду з цим позовом, не можуть свідчити про поважність причин пропуску такого строку, оскільки жодних перешкод щодо своєчасного з`ясування позивачем, що його право порушено, об`єктивно не існувало і позивачем це не спростовано, водночас, існування поважних причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом позивачем не доведено.

Також слід зауважити, що посилання представника позивача на положення ст.233 КЗпП України у вказаних правовідносинах є безпідставним, оскільки предметом спору у заявленому позивачем Військовою частиною НОМЕР_1 спорі є не стягнення заробітної плати, а інші правовідносини (відшкодування матеріальної шкоди), які вказаною нормою не врегульовуються та, відповідно, ці норми не можуть бути застосовані у цій справі.

Крім цього безпідставними та необґрунтованими є посилання позивача на те, що пропуск строку звернення до суду з цим позовом відбувся через неналежне виконання попередніми начальниками юридичної служби Військової частини НОМЕР_1 своїх функціональних обов`язків в частині організації та ведення претензійної і позовної роботи, позаяк жодних доказів, які б підтверджували ці обставини, а також їх причинно-наслідковий зв`язок (як то актів службового розслідування та наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності винних осіб, в яких би зазначалося, зокрема, про несвоєчасність проведення претензійно-позовної роботи щодо оскарження дій ОСОБА_1 відносно завдання збитків державі в особі військової частини НОМЕР_1 під час проходження військової служби в частині нанесення шкоди по речовій службі на загальну суму 4585 грн. 50 коп. та стягнення з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 завданої шкоди по речовій службі в розмірі 4585 грн. 50 коп. (чотири тисячі п`ятсот вісімдесят п`ять гривень 50 копійок), матеріали позовної заяви не містять. Водночас, неналежна організація власної внутрішньої роботи відповідача щодо проведення претензійно-позовної роботи, яка тривала протягом такого значного часу (пасивна поведінка понад 6 років) сама по собі не може свідчити про поважність причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

При вирішенні питання щодо дотримання строків звернення до суду, суд також звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі Перез де Рада Каванілес проти Іспанії від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000 року, пункт 33).

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами (Постанова Верховного Суду від 17.07.2018 року у справі №521/21851/16-а).

Отже, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування об`єктивних та поважних причин, що зумовили несвоєчасне звернення до суду із вказаними позовними вимогами, а тому не визнає поважними підстави для поновлення строку звернення до суду з даними позовними вимогами та відмовляє у задоволенні заяви позивача про поновлення строку звернення до суду з такими позовними вимогами.

При цьому, з урахуванням положень ст. ст. 122, 123 КАС України, обов`язок доказування поважності причин пропуску строку звернення до суду покладений на позивача.

За таких обставин, суд вважає, що підстави, зазначені позивачем у заяві від 22.07.2024р., не є поважними, а тому така заява є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

В силу частини другої статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пунктів 1, 9 частини 4 статті 169 КАС України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, вона повертається позивачеві та у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Крім того, суд зазначає, що ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 року встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду, зокрема, оригіналу документа про сплату судового збору за подання до суду адміністративного позову у розмірі 2422,40грн., разом з тим, станом на 13.08.2024р. позивачем документа про сплату судового збору за подання до суду адміністративного позову у розмірі 2422,40грн. надано не було.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 слід повернути позивачеві, оскільки останнім не було усунуто її недоліків, вказаних в ухвалі суду від 01.07.2024р.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 121-123, п.п.1, 9 ч.4 ст.169, ст.248 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 про поновлення процесуального строку звернення до суду відмовити.

Позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої державі - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення позовної заяви направити особі, яка її подала, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 293 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О.М. Турова