Справа № 240/3475/21
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2024-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/3475/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гурін Д.М.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

13 серпня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Матохнюка Д.Б. ,

секретар судового засідання: Лунь Т. С.,

за участю:

представників відповідача: ОСОБА_1 , Демяненко Наталії Борисівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Звягельської міської ради на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом Звягельської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України до Звягельської міської ради про визнання протиправними та нечинними нормативно-правових актів,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом до Звягельської міської ради про визнання протиправними та нечинними нормативно-правових актів.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

12 червня 2024 року до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів.

Представники відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали, просили суд її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлено завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що рішенням Новоград-Волинської міської ради від 11.09.2008 року №373 «Про затвердження Генерального плану міста Новограда- Волинського» затверджено Генеральний план міста Новограда-Волинського на період до 2026 року.

Рішенням Новоград-Волинської міської ради від 09.07.2009 року №519 «Про затвердження Правил забудови міста Новограда-Волинського» затверджено План зонування міста Новограда-Волинського.

Вважаючи вказані рішення протиправними в частині поміщення земельних ділянок за адресами АДРЕСА_1 , площею 5,00 га до територій садибної забудови, підприємств транспорту, зелених насаджень спеціального призначення, зони багатоквартирних житлових будинків "Ж-3" та по вул.Степана Бандери,6, площею 0,35 га, по вул. Леваневського,1, площею 0,25 га до територій багатоповерхової житлової забудови, зони багатоквартирних житлових будинків "Ж-3", позивач звернувся до суду для їх скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України від 16.11.1992 №2780-ХІІ "Про основи містобудування", у редакції, що була чинною станом на час прийняття оскаржуваних рішень, до компетенції сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування на відповідній території належить затвердження відповідно до законодавства місцевих програм, генеральних планів відповідних населених пунктів, планів зонування територій, а за відсутності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території - детальних планів територій.

Відповідно до визначень наведених у статті 1 Закону України 20 квітня 2000 року №1699-III "Про планування і забудову територій" (далі - Закон №1699-III), що був чинним станом на час прийняття оскаржуваних рішень, генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, яка визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту. Місцеві правила забудови - нормативно-правовий акт, яким встановлюється порядок планування і забудови та іншого використання територій, окремих земельних ділянок, а також перелік усіх допустимих видів, умов і обмежень забудови та іншого використання територій та окремих земельних ділянок у межах зон, визначених планом зонування.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону №1699-III планування територій на місцевому рівні забезпечується відповідними місцевими радами та їх виконавчими органами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями відповідно до їх повноважень, визначених законом, і полягає у розробленні та затвердженні генеральних планів населених пунктів, схем планування територій на місцевому рівні та іншої містобудівної документації, регулюванні використання їх територій, ухваленні та реалізації відповідних рішень про дотримання містобудівної документації.

Частиною четвертою статті 20 Закону №1699-III було визначено, що державні будівельні норми та інші нормативно-правові акти з питань планування і забудови територій є обов`язковими для суб`єктів містобудування.

Статтею 17 Закону №1699-ІІІ передбачалося врахування державних інтересів під час планування і забудови територій на місцевому рівні, що полягало у визначенні потреби в територіях, необхідних для розташування та утримання об`єктів загальнодержавного значення, вирішення інших завдань реалізації державної політики щодо використання територій.

Положеннями статті 22 Закону №1699-ІІІ було визначено, що місцеві правила забудови розробляються для міст Києва та Севастополя, міст обласного значення, республіканського значення Автономної Республіки Крим. Для сіл, селищ, міст районного значення відповідні ради можуть розробляти місцеві правила забудови. Місцеві правила забудови затверджуються відповідними радами. Місцеві правила забудови повинні узгоджуватися з регіональними правилами забудови. Місцеві правила забудови складаються із текстової частини та графічної частини - плану зонування. У текстовій частині місцевих правил забудови визначається перелік переважних і допустимих видів забудови та іншого використання земельних ділянок у межах окремих зон. На плані зонування встановлюється поділ території населеного пункту на зони з допустимими та переважними видами використання земельних ділянок.

Отже, генеральний план міста повинен враховувати державні інтереси, а план зонування встановлювати поділ території міста на зони з допустимими видами використання.

Відповідач посилається на те, що Генеральний план міста Новограда-Волинського та Правила забудови міста Новограда-волинського пройшли необхідні процедури згідно Порядку розроблення містобудівної документації, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.11.2011 №290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2011 року за №1468/20206, пройшли громадські слухання та експертизи.

Однак, незважаючи на факт приналежності вказаних земельних ділянок до земель оборони оскаржуваним Генеральним планом міста Новограда-Волинського та Планом забудови міста Новограда-Волинського вказані земельні ділянки, що відносяться до земель оборони, не були віднесені до земель відповідної категорії, хоча як Генеральний план міста Новограда-Волинського так і Правила забудови міста Новограда-Волинського передбачає таку можливість.

А саме: Генеральний план міста Новограда-Волинського містить позначення територій спеціального призначення, до яких у тому числі включено і території військового містечка та Міністерства оборони, що не заперечується сторонами, а Правила забудови міста Новограда-Волинського містять позначення зони об`єктів військового призначення та інших режимних територій - СПВ, на яких знаходяться відповідні об`єкти Міністерства оборони; однак земельні ділянки за адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 не були віднесені до відповідних територій та зон, а віднесені до територій садибної забудови, багатоповерхової житлової забудови та до зони багатоквартирних житлових будинків "Ж-3" (5-9 поверхів).

З наявних у справі доказів вбачається, що земельні ділянки за адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ще за радянських часів були віднесені до земель Міністерства оборони, що також було підтверджено відповідними документами і за часів незалежної України, зокрема згідно довідки державної статистичної звітності 6-зем, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_3 станом на 01.01.2016 має цільове призначення - землі оборони.

На вказаних земельних ділянках знаходяться військові споруди закріплені за Звягельською КЕЧ.

У пункті 39 постанови Верховного Суду від 26.09.2023 у справі №240/3475/21 зазначено, що сам факт закріплення нерухомого майна, зокрема, за військовими частинами, установами та організаціями Збройних Сил України, на праві оперативного управління, та перебування на їх відповідному обліку та балансі, в силу закону вказує на приналежність землі, на якій розташовані такі об`єкти, до земель оборони, яка не може належить до категорії земель житлової та громадської забудови, без зміни її цільового призначення у порядку, визначеному законодавством

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 29 грудня 2020 року у справі №906/1188/19 встановлено, що на час прийняття рішення Новоград-Волинської міської ради №479 від 15 грудня 2005 року земельна ділянка військового містечка № НОМЕР_1 перебувала у державній власності.

Аналізуючи обставини справи та надані сторонами на їх підтвердження докази суд першої інстанції вірно встановив, що Генеральний план міста Новограда-Волинського та Правила забудови міста Новограда-Волинського в оскаржуваній частині не відповідають статті 17 Закону №1699-ІІІ, оскільки не враховують державні інтереси, зокрема щодо належного позначення земель оборони та відповідно і планування використання територій Міністерства оборони.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не дають підстав для його скасування.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку.

Колегія суддів враховує також положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

В аспекті оцінки аргументів сторін в апеляційному провадженні суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява №65518/01; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі РуїсТоріха проти Іспанії (RuizTorija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Колегія суддів доходить до переконання, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позову, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення не вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Звягельської міської ради залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 26 серпня 2024 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Матохнюк Д.Б.