Справа № 420/21486/24
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2024-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/21486/24

Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С.О. Дата і місце ухвалення: 24.07.2024р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 24 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Міністерства юстиції України про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Міністерства юстиції України в якому просив:

- зобов`язати Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) виключити з Єдиного реєстру боржників відомості щодо ОСОБА_1 , як боржника, у виконавчих провадженнях № 60994758, № 60995047, № 60995162, № 60995248.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 24 липня 2024 року провадження у справі №420/32486/24 за позовом ОСОБА_1 до Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зобов`язання вчинити певні дії - закрито. Роз`яснено позивачу, що з відповідним позовом він має право звернутися до Господарського суду Одеської області в порядку господарського судочинства..

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду від 24.07.2024 р. та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково зазначає, що виконавчі листи були видані Господарським судом Одеської області, оскільки виконавчі листи були видані районним судом загальної юрисдикції, а Господарський суд Одеської області лише розглядав справу про неплатоспроможність позивача, оскільки це відноситься виключно до господарської юрисдикції.

Також апелянт зазначає, що суд у своїй ухвалі постійно посилається на норми, які регулюють процедуру оскарження дій чи бездіяльності виконавця до суду, який видав виконавчий документ, тобто йдеться про судовий контроль, який у ГПК регулюється розділом VI (ст. 339-345) та розділом VIІ (ст. 447-453 у ЦПК) судовий контроль за виконанням судових рішень. Разом з тим, вказані норми передбачаються звернення сторони виконавчого провадження зі скаргою, однак позовна заява не передбачена нормами про судовий контроль.

Апелянт просить звернути увагу колегію суду апеляційної інстанції на те, що справи, з аналогічним предметом спору і з таких же правовідносин неодноразово розглядалися Верховним Судом (постанови від 02.07.2024 р. по справі № 520/21767/23, від 19.05.2022 р. по справі № 420/15082/20). До того ж, питання юрисдикції таких спорів неодноразово досліджувалося саме П`ятим апеляційним адміністративним судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційна скарга розглянута судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та представника апелянта, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи у провадженні відповідача перебували виконавчі провадження № 60994758, 60995047, 60995162, 60995248 відносно боржника - ОСОБА_1 щодо стягнення з нього виконавчого збору. Вказані ВП виділені із основних ВП про стягнення заборгованості (ВП № 58428333, 44817863, 58428023, 58428183), після їх завершення.

Спірні правовідносини склалися саме щодо вказаних ВП № 60994758, 60995047, 60995162, 60995248, оскільки вони наразі завершені, господарським судом боржника звільнено від усіх боргів із одночасним визнанням виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, а відповідач протиправно відмовляється виключити відомості про боржника із Єдиного реєстру боржників по вказаним ВП.

Суд встановив, що відносно боржника до відповідача було пред`явлено чотири виконавчі листи:

- виконавчий лист № 522/2773/13-ц від 29.04.2014 про стягнення з боржника суми боргу з урахуванням 3 % річних від простроченої суми в загальному розмірі 428 364,35 грн., а також судові витрати в розмірі 3 441,00 грн., а всього 431 805,35 грн.

- виконавчий лист № 522/23118/17 від 21.11.2018 про стягнення з боржника суми боргу з індексу інфляції у розмірі 533 140, 89 грн.

- виконавчий лист № 522/23118/17 від 21.11.2018 про стягнення з боржника 3% річних у розмірі 51 845,23 грн.

- виконавчий лист № 522/23118/17 від 21.11.2018 про стягнення з боржника судових витрати: витрат на сплату судового збору за подання позову у розмірі 5849, 86 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн.

У зв`язку із примусовим виконанням вищевказаних виконавчих листів, відповідачем було відкрито чотири виконавчі провадження, а саме ВП № 58428333, 44817863, 58428023, 58428183.

У січні та березні 2020 року зазначені виконавчі провадження були завершені у зв`язку із поверненням виконавчих листів стягувачу. Разом з тим, у межах кожного вищевказаного ВП було винесено постанову про стягнення виконавчого збору, та виділено її в окреме провадження. (при завершенні виконавчого провадження у силу вимог ЗУ «Про виконавче провадження» постанови про стягнення виконавчого збору підлягають примусовому виконанню в межах окремого виконавчого провадження із присвоєнням нового номеру, оскільки постанова про стягнення виконавчого збору є самостійним виконавчим документом).

На підставі чого були відкриті виконавчі провадження № 60994758, № 60995047, № 60995162, № 60995248 щодо стягнення виконавчого збору.

У подальшому, виконавчі листи про які зазначалося вище (видані судом), були пред`явлені стягувачем до примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу Одеської області ОСОБА_2 (у відповідача у свою чергу залишилися тільки ВП щодо стягнення виконавчого збору, про які зазначалося вище).

Враховуючи те, що приватний виконавець Вельков О.В. зупинив свою діяльність, усі зазначені виконавчі документи у 2023 році були передані до примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу Одеської області Крецелу В.А. та до сьогоднішнього дня знаходились у нього.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.06.2024 року по справі №916/325/24 було:

- завершено процедуру погашення боргів фізичної особи ОСОБА_1 ;

- звільнено фізичну особу ОСОБА_1 від боргів;

- вимоги, не задоволені через недостатність майна боржника, вважаються погашеними;

- вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений Кодексом України з процедур банкрутства строк або були відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню, у тому числі, але не виключно:

- виконавчий лист № 522/2773/13-ц від 29.04.2014 Приморського районного суду м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми боргу з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми в загальному розмірі 428364,35 грн., а також судові витрати в розмірі 3441,00 грн., а всього 431805,35 грн.

- виконавчий лист № 522/23118/17 від 21.11.2018 Приморського районного суду м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми боргу з індексу інфляції у розмірі 533140,89 грн.

- виконавчий лист № 522/23118/17 від 21.11.2018 Приморського районного суду м. Одеси про стягнення ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 3% річних у розмірі 51845,23 грн.

- виконавчий лист № 522/23118/17 від 21.11.2018 Приморського районного суду м.Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судових витрати: витрат на сплату судового збору за подання позову у розмірі 5849,86 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн.

- виконавчий лист № 522/19971/20 від 16.09.2021 Приморського районного суду м. Одеси: про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підвищення заборгованості за грошовим зобов`язанням в порядку індексації, а також трьох відсотків річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 82117 грн. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судового збору в розмірі 840,80 грн. та 5500 грн. витрат на правничу допомогу адвоката.

У свою чергу, виконавчі провадження № 60994758, № 60995047, № 60995162, № 60995248 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору були відкриті саме при примусовому виконанні зазначених вище виконавчих документів, що були визнані судом такими, що не підлягають виконанню.

Зазначені вище обставини стали підставою для звернення ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Крецула В.А. із заявою про закінчення виконавчих проваджень, відкритих на підставі зазначених у цій заяві виконавчих документів (виконавчі листи, видані Приморським районним судом м. Одеси).

Постановами від 12.06.2024 року приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Крецула В.А. усі виконавчі провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів були закінчені, а також були зняті всі арешти та скасовані інші обмеження.

Враховуючи ту обставину, що позивача було звільнено від боргів, а всі вимоги конкурсних кредиторів (кредитори з вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника), у тому числі по конкретним виконавчим листам є погашеними, у позивача відсутні будь які боргові зобов`язання, натомість виконавчі листи, на підставі яких відповідач виніс свої постанови про стягнення виконавчого збору, є такими, що не підлягають виконанню.

З огляду на викладене позивач звернувся до адміністративного суду з позовом про зобов`язання Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) виключити з Єдиного реєстру боржників відомості щодо ОСОБА_1 , як боржника, у виконавчих провадженнях № 60994758, № 60995047, № 60995162, № 60995248.

Розглядаючи справу суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначений спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, а тому закрив провадження у справі.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1 та абз. 2 п. 2 ч. 1ст. 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно зі ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відповідно до правил адміністративного судочинства щодо особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за ч. 1ст. 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

У той же час, згідно з ч. 1ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 2ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Із зазначених норм встановлено, що положеннями Закону України «Про виконавче провадження» визначено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, витрат виконавчого провадження та штрафів, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині недотримання позивачем підсудності розгляду справи, з огляду на наступне:

В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції посилався на те, що оскільки виконавчі листи були видані Господарським судом Одеської області, то справа під час здійснення виконавчих дій щодо виконання судового рішення, ухваленого в порядку господарського судочинства, підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

В свою чергу, як вже було вище зазначено колегією суддів, згідно ст. 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, статтею 287 КАС України встановлено загальне правило оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС щодо виконання ними рішень до того суду, який ухвалив вказане рішення, якщо таке виконання не обтяжене об`єднанням з виконанням рішень, ухвалених судами за правилами іншої юрисдикції.

В свою чергу скарги на рішення, дії та/або бездіяльність посадової особи відділу ДВС, здійснені в порядку контролю за рішеннями, діями або бездіяльністю державного виконавця щодо виконання рішення суду, підлягають розгляду за юрисдикцією того суду, що ухвалив відповідне судове рішення.

В даному випадку оскаржувана позивачем фактична бездіяльність відповідача шляхом подання позову про зобов`язання виключити особу з реєстру боржників не стосується виконання судового рішення у межах відповідних виконавчих проваджень, а тому підстави для висновку, що даний спір повинен розглядатись судом, який видав виконавчий лист відсутні.

При цьому, слушним є доводи апелянта про те, що виконавчі листи були видані районним судом загальної юрисдикції, а Господарський суд Одеської області лише розглядав справу про неплатоспроможність позивача, оскільки це відноситься виключно до господарської юрисдикції.

Також колегія суддів звертає увагу, що до даних правовідносин не може бути застосована ч. 2 ст. 7 Кодексу України з питань банкрутства, яка передбачає, що Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна, оскільки провадження по справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 у господарському суді закрито.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що у даному випадку державний виконавець діє як суб`єкт владних повноважень та здійснює публічно-владні функції, оскільки виключення позивача із реєстру боржників не має жодного відношення до контролю виконання судового рішення по виконавчим листах виданих районним судом.

З огляду на викладене, є помилковим твердження суду першої інстанції, що критерієм визначення юрисдикції суду щодо вирішення спірних правовідносин є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, а отже і висновки про те, що зазначений спір підлягає розгляду саме в порядку господарського судочинства.

Таким чином, колегія суддів зазначає про помилковість твердження суду першої інстанції щодо наявності підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Таким чином, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження у справі, у зв`язку з чим ухвала суду на підставі ст. 320 КАС України підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 24 липня 2024 року скасувати.

Справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Міністерства юстиції України про зобов`язання вчинити певні дії направити до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Повний текст судового рішення виготовлений 27 серпня 2024 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук