Справа № 466/8209/23
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2024-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 рокуЛьвівСправа № 466/8209/23 пров. № А/857/9972/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Мікули О.І., Курильця А.Р.,

за участю секретаря судового засідання Прачук І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 05 квітня 2024 року (головуючий суддя Зима І.Є., м. Львів) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 05 квітня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 - залишено без розгляду з підстав передбачених п.4 ч.1 ст. 240 КАС України.

Не погодившись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 05 квітня 2024 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржувана ухвала суду про залишення позовної заяви без розгляду ґрунтується на тому, що неявка позивача та його представника перешкоджає розгляду справи, не дає можливості суду з`ясувати обставини, що мають значення для прийняття рішення по суті спору.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що у разі неявки в судове засідання позивача, суд може залишити позовну заяву без розгляду у разі неявки такого.

Вважаємо такі висновки суду першої інстанції помилковими з огляду на наступне.

Положеннями статті 205 КАС України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи. Якщо відповідач наполягає на розгляді справи по суті, справа розглядається на підставі наявних у ній доказів.

До позивача, положення цієї частини застосовуються лише у разі повторної неявки.

Водночас, вказана правова можливість щодо залишення позову без розгляду не є абсолютною та повинна застосовуватись як з урахуванням інших обставини справи, так і в цілому з огляду на мету судового процесу, як такого.

З матеріалів справи вбачається, що дійсно, в судове засідання 05.04.24 представник апелянта не з`явився, проте, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений не був. Звертає увагу, що ні апелянту, ні її представнику - ОСОБА_2 , жодних повісток про виклик до суду не вручалось.

Повістки про призначення судових засідань ні на офіційну електронну адресу, ні шляхом надсилання повістки рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою), кур`єром із зворотною розпискою, як того вимагає КАС України, ні ОСОБА_3 , ні її представнику - ОСОБА_2 не надсилались.

Отже, ні ОСОБА_4 , ні її представник - ОСОБА_2 не були належним чином повідомлені про судове засідання.

Окрім цього, дата та час розгляду справи не були погоджені судом зі сторонами, що знову ж таки свідчить про недотримання судом обов`язку повідомлення сторін про дату та час проведення судового засідання.

Поряд з цим, слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом.

Конституційний Суд України у Рішенні №9-зп від 25 грудня 1997 року зазначив, що частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, які відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене. Таким чином, положення частини першої статті 55 Конституції України закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України №6-зп від 25 листопада 1997 року головним обов`язком держави, згідно зі статтею 3 Конституції України, є утвердження і забезпечення прав і свобод людини. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (стаття 8 Конституції України).

Крім того, відповідно до абзацу другого підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року №4-р/2019, утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, частини першої статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні ефективного механізму такого захисту.

У свою чергу, в абзаці п`ятому підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 12 квітня 2012 року №9- рп/2012 зазначено, що гарантована Конституцією України рівність усіх людей у їхніх правах і свободах означає потребу забезпечення їм рівних юридичних можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод; у правовій державі звернення до суду є універсальним механізмом захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Більше того, в межах даної справи вирішення по суті спірних правовідносин сприяє юридичній визначеності, як для Держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті, так і для апелянта.

У справі «Bellet v. France» (заява №23805/94, пункт 36) Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Також, у рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» (Miragall Escolano and others v. Spain, заяви №№38366/97, 38688/97, 40777/98, 40843/98, 41015/98, 41400/98, 41446/98, 41484/98, 41487/98 and 41509/98, пункт 51) та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» (Perez de Rada. Cavanilles v. Spain, заява № 28090/95, пункт 45) Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, враховуючи зазначене, апелянт вважає, що наявна необхідність скасування оскаржуваної ухвали з прийняттям нового рішення з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив таку залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Залишаючи позовну заяву без розгляду з підстав визначених п.4 ч.1 ст. 240 КАС України, відповідно до якого, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позивач не прибув (повторно не прибув, якщо він не є суб`єктом владних повноважень) у підготовче засідання чи у судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд першої інстанції виходив з тогоё що справа неодноразово призначалася до судового розгляду, зокрема 11.01.24р., 21.02.24р., 12.03.24р. та 05.04.24р., однак позивач та його представник в судові засідання не з`являлися без поважних причин, хоч про час і місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку.

Проте, колегія суддів з такими доводами суду першої інстанції не погоджується з наступних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи у переведенні судді ОСОБА_5 вказана справа перебуває з 10.01.2024 (а.с.78).

Відповідно судове засідання було призначено на 26.01.2024, однак в зв`язку із хворобою головуючого судді розгляд справи відкладено на 21.02.204.

Проте, розгляд справи не відбувся в звґязку з клопотання представника позивачки і такий призначено на 12.03.2024

08.03.24 представником позивача ОСОБА_2 подано клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні, і розгляд справи було призначено на 05.04.2024.

Однак у зв`язку з неявкою сторін судом першої інстанції було постановлено оскаржувану ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

У відповідності до положень п. 4 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позивач не прибув (повторно не прибув, якщо він не є суб`єктом владних повноважень) у підготовче засідання чи у судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.

Дійсно позивач ОСОБА_1 та її представник не направили на адресу суду заяву про розгляд справи у їх відсутності.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що про розгляд справи 05.04.2024 сторона позивача повідомлялась шляхом SMS- повідомлення(а.с.101,102).

Однак, поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставинаё що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 129 КАС України лише за письмовою заявою учасника судового процесу, який не має електронного кабінету, текст повістки надсилається йому судом електронною поштою, факсимільним повідомленням, телефонограмою, текстовим повідомленням з використанням мобільного зв`язку на відповідну адресу електронної пошти, номер факсу, телефаксу, телефону, зазначені у відповідній письмовій заяві.

У матеріалах справи така заява відсутня, відтак сторона позивача належним способом не була повідомлена про час та місце розгляду справи 05.04.2024, а крім того інші судові засідання, як то 26.01.2024, 21.02.2024 та 12.03.2024 не відбулись, як уже зазначалось вище з поважних причин.

З огляду на це, у суду першої інстанції не було достатньо правових підстав для застосування у даній спірній ситуації положень п. 4 ч.1 ст. 240 КАС України.

Враховуючи викладене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвалу суду першої інстанції слід скасувати, бо така прийнята з порушенням норм процесуального права, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Керуючись ст. 243, 287, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, с. 320, ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 05 квітня 2024 року по справі №466/8209/23 скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді О.І. Мікула

А.Р. Курилець