Справа № 360/1155/23
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2024-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 року справа №360/1155/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Гаврищук Т.Г. суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 травня 2024 р. у справі №360/1155/23 (головуючий І інстанції Свергун І.О., повний текст 03.06.2024р.) за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 13.08.2023 № 262-РС;

- визнати протиправними та скасувати накази командира військової частини НОМЕР_1 про зупинення грошового забезпечення ОСОБА_1 за липень жовтень 2022 року, лютий травень 2023 року, а саме: - Наказ від 09.08.2022 року № 223; - Наказ від 08.08.2022 року № 169; - Наказ від 04.09.2022 року № 202; - Наказ від 12.08.2023 року № 426;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 237 від 23.08.2023 в частині перебування у Збройних Силах України та розрахунку вислуги років в Збройних Силах України ОСОБА_1 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошове забезпечення за липень жовтень 2022 року, лютий травень 2023 року та з 01 серпня 2023 року по дату виключення зі списків військовослужбовців по дату ухвалення судового рішення (в ході судового розгляду уточнив до 23.08.2023);

- визнати протиправним ненарахування та невиплату додаткової винагороди за період липень жовтень 2022 року, лютий травень 2023 року та з 01 серпня 2023 року по дату виключення зі списків військовослужбовців, відповідно до Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити додаткову винагороду за період липень жовтень 2022 року, лютий травень 2023 року та з 01 серпня 2023 року по дату виключення зі списків військовослужбовців відповідно до Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити премії за період липень жовтень 2022 року, лютий травень 2023 року та з 01 серпня 2023 року по дату виключення зі списків військовослужбовців;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової відпусток, з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 № 168, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби відповідно до пункту 1 Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 року № 460;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 моральну шкоду в розмірі 150000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 30 травня 2024 р. позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ військової частини НОМЕР_1 від 23.08.2023 № 237 (по стройовій частині) стосовно ОСОБА_1 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати рішення місцевого суду та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. Визнати протиправними та скасувати накази командира військової частини НОМЕР_1 про зупинення грошового забезпечення ОСОБА_1 за липень жовтень 2022 року, лютий травень 2023 року, а саме: - Наказ від 09.08.2022 року № 223; - Наказ від 08.08.2022 року № 169; - Наказ від 04.09.2022 року № 202;- Наказ від 12.08.2023 року № 426; визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 237 від 23.08.2023 в частині перебування у Збройних Силах України та розрахунку вислуги років в Збройних Силах України ОСОБА_1 ; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошове забезпечення за липень жовтень 2022 року, лютий травень 2023 року та з 01 серпня 2023 року по дату виключення зі списків військовослужбовців по дату ухвалення судового рішення; визнати протиправним ненарахування та невиплату додаткової винагороди за період липень жовтень 2022 року, лютий травень 2023 року та з 01 серпня 2023 року по дату виключення зі списків військовослужбовців, відповідно до Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити додаткову винагороду за період липень жовтень 2022 року, лютий травень 2023 року та з 01 серпня 2023 року по дату виключення зі списків військовослужбовців відповідно до Постанови КМУ №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити премії за період липень жовтень 2022 року, лютий травень 2023 року та з 01 серпня 2023 року по дату виключення зі списків військовослужбовців; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової відпусток, з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 № 168, з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби відповідно до пункту 1 Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 року № 460; стягнути з військової частини НОМЕР_1 моральну шкоду в розмірі 150000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

В обґрунтування доводів зазначає, що протягом всього терміну перебування в лавах Збройних Сил України, а саме з 01 березня 2022 року по 23 серпня 2023 року позивач перебував у розташуванні своїх військових частин, виконував бойові та не бойові розпорядження, накази командира та отримував заробітну плату відповідно до законодавства України, мав табельну зброю. З жодними наказами, актами про службові розслідування, доповідями не ознайомлювався та взагалі їх не бачив, до слідчих, правоохоронних органів не викликався та не доставлявся. Місцевим судом необґрунтовано прийнято в якості доказів по справі: довідку щодо самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 з 08.08.2022р., акт службового розслідування від 15.08.2022 та командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ від 04.09.2022 № 202 (з адміністративно-господарської діяльності), наказ від 04.09.2022 № 202 (з адміністративно-господарської діяльності) службове розслідування вважати завершеним, а його матеріали надіслати до відповідної прокуратури, лист від 06.09.2022 № 873 про направлення матеріалів службового розслідування до Дніпровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері, акт службового розслідування від 25.02.2023, наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 31.01.2023р. № 31 прийнятий на основі рапорту начальника медичної служби лейтенанта ОСОБА_2 від 31.01.2023 № 401, доповідь про самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 військовослужбовцем від 31.01.2023 №469 та інші, які були складені після пред`явлення позову та оригінали яких не були надані відповідачами та не досліджені судом. На більшості цих документів відсутній підпис особи яка його складала.

Постановою ДБР и від 22.09.2023р. закрито кримінальне провадження №0000645 в частині вчинення злочину ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 408 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Тобто, сам факт про самовільне залишення військової частини позивачем перестав існувати та нічим не підтверджується.

Позивач також наголошує на тому, що він та його військова частина постійно перебували в безпосередній близькості до лінії бойових дій, тому до даних правовідносин необхідно застосовувати Постанову КМУ № 168 від 28.02.2022.

Відмовляючи у задоволенні позову судом не враховано, що відповідно до наказу командиром військової частини НОМЕР_1 від 09.08.2023 № 223 (по стройовій частині), позивача визнано таким, що з 26.08.22р. не рахується в чисельності Збройних сил України. Виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини де він проходить військову службу. У наказі не зазначено, що військова служба призупинена, а відповідно по факту він був звільнений з військової служби без виплат та компенсацій. Крім того, військовою частиною НОМЕР_1 позивачу було видано припис, яким зобов`язано стати на облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом безпідставно відмовлено у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, оскільки він, крім того, що був незаконно позбавлений грошового забезпечення, так в даних умовах він був фактично викинутий на вулицю. Незаконні дії відповідачів спричинили у позивача пригнічений моральний стан, він погано спить, відчуває постійну тривогу, соціальну несправедливість. Моральну шкоду оцінює в 150000 грн..

Позивач також не погоджується з ухвалою суду від 29.05.2024р. про відмову у задоволенні клопотання про повернення до підготовчого засідання та вважає зазначені дії обмеженням його до правосуддя.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з відсутністю енергозабезпечення та можливості вийти на відеозв`язок.

Зазначене клопотання не підлягає задоволенню, оскільки ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву, також суд не визнавав явку сторін обов`язковою та з урахуванням достатності матеріалів справи для прийняття об`єктивного рішення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що згідно пункту 2.4 наказу командира військової частини НОМЕР_3 № 37 від 01 березня 2022 року відповідно до Указу Президента України Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України № 7113 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» прийнято на військову службу за мобілізацією до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про мобілізацію, але не менше одного місяця, та зараховано до списків особового складу частини і на всі види забезпечення та призначено головного сержанта ОСОБА_1 на посаду водія 1 відділення 2 взводу 4 стрілецької роти військової частини НОМЕР_3 , ВОС 790037А. З зазначеної частини виключений 06 липня 2022 року, наказ № 159.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.07.2022 № 116 головного сержанта ОСОБА_1 , водія кулеметного відділення роти вогневої підтримки НОМЕР_4 окремого батальйону територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_2 » головним сержантом 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти НОМЕР_5 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_6 окремої бригади територіальної оборони регіонального управління територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_2 », ВОС 100915А, з 17 липня 2022 року зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , на всі види забезпечення, на продовольче забезпечення з 18 липня 2022 року і вважається таким, що з 17 липня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 3170 грн на місяць, шпк «майстер сержант».

На підставі довідки щодо самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ від 08.08.2022 №169 (по особовому складу), яким відповідно до пункту 15 розділу 1 «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, припинено грошове забезпечення у повному обсязі головному сержанту ОСОБА_1 , з 08.08.2022р..

За фактом самовільного залишення військової частини головним сержантом ОСОБА_1 08.08.2022р. проведено службове розслідування, за наслідками якого складено акт службового розслідування від 15.08.2022р. та командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ від 04.09.2022р. № 202 (з адміністративно-господарської діяльності).

Згідно з актом службового розслідування від 15.08.2022р. головний сержант ОСОБА_3 був відсутній на ранкових та вечірніх перевірках з 08.08.2022р. по теперішній час.

Відповідно до наказу від 04.09.2022р. № 202 (з адміністративно-господарської діяльності) службове розслідування вважати завершеним, а його матеріали надіслати до відповідної прокуратури. Фінансово-економічній службі врахувати в наказі питання щодо перерахунку та призупинення грошового забезпечення із 08 серпня 2022 року головному сержанту ОСОБА_4 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022р. «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260.

Листом від 06.09.2022р. № 873 матеріали службового розслідування щодо ОСОБА_1 направлено до Дніпровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері.

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань до реєстру внесено відомості про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, номер кримінального провадження: 0000645, дата реєстрації провадження: 26.08.2022.

Позивач був відсутній на військовій службі з 08.08.2022р. по 04.09.2022р..

У подальшому позивач також самостійно залишав місце розташування підрозділу з 24.01.2023р. по 04.02.2023р..

Вказані обставини підтверджуються повідомленням військової частини НОМЕР_1 від 03.04.2024р. № 1374 на адресу керівника Державного бюро розслідувань (з дислокацією у м.Луцьк) ТУ ДБР, розташованому у місті Львові, про виявлені ознаки вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України.

Відповідачем-1 також було складено акт службового розслідування від 25.02.2023р., згідно з яким головний сержант ОСОБА_1 був відсутній на військовій службі без поважних причин у період з 24 січня 2023 року по 04 лютого 2023 року.

В акті службового розслідування від 25.02.2023р. запропоновано, зокрема, не виплачувати головному сержанту ОСОБА_1 грошове забезпечення за час самовільного залишення військової частини та позбавити його премії за січень та лютий 2023 року, а також не виплачувати додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 за січень та лютий 2023 року.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.01.2023 № 31 головному сержанту ОСОБА_1 припинено грошове та інші види забезпечення з 28.01.2023р., підстава: рапорт начальника медичної служби лейтенанта ОСОБА_2 від 31.01.2023р. № 401, доповідь про самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 військовослужбовцем від 31.01.2023р. № 469.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.02.2023р. № 36 позивачеві поновлено грошове та інші види забезпечення у повному обсязі з 05.02.2023р..

Наведений наказ прийнятий на підставі рапорту ОСОБА_1 від 05.02.2023р. №513 та доповіді про повернення до військової частини НОМЕР_1 від 05.02.2023р. №567.

За інформацією, наданою відповідачем-1, позивач також самостійно залишив місце дислокації підрозділу 09.08.2023р. та повернувся до місця розташування підрозділу 18.08.2023р., що підтверджується вищезазначеним повідомленням військової частини НОМЕР_1 від 03.04.2024 №1374 на адресу керівника Державного бюро розслідувань (з дислокацією у м. Луцьк) ТУ ДБР, розташованому у місті Львові.

09.08.2023р. до військової частини НОМЕР_2 надійшло клопотання командира військової частини НОМЕР_1 від 07.08.2023р. № 3896 про включення в наказ про призупинення проходження військової служби та звільнення з займаної посади відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» головного сержанта ОСОБА_1 , головного сержанта 1 механізованого взводу механізованої роти НОМЕР_5 окремого батальйону НОМЕР_6 окремої бригади територіальної оборони регіонального управління сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_2 », з 26.08.2022р. не рахувати в чисельність Збройних Сил України, підстава: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 26.08.2022 № 0000645.

09.08.2023р. командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ № 223 (по стройовій частині), згідно з яким головному сержанту ОСОБА_1 , який самовільно залишив місце несення служби, з 09 серпня 2023 року призупинити нарахування та виплату грошового забезпечення, зняти з котлового забезпечення. Підстава: рапорт командира механізованої роти вх. № 4155 від 09.08.2023, доповідь про факт неповернення військовослужбовця з відпустки до місця служби № 3923 від 09.08.2023.

12.08.2023р. відповідачем-1 складено акт службового розслідування, згідно з яким ОСОБА_1 відсутній на військовій службі з 09.08.2023, що є підставою для передачі матеріалів у відповідну прокуратуру для порушення кримінальної справи за статтею 407 КК України.

12.08.2023р. командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ № 426 «Про результати службового розслідування», згідно з яким службовим розслідуванням за фактом самовільного залишення військової частини військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 головним сержантом ОСОБА_1 встановлено, що в діяннях військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого КК України. У зв`язку з цим наказано, зокрема, направити матеріали кримінального правопорушення, вчиненого головним сержантом ОСОБА_1 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого КК України, до правоохоронних органів (Державне бюро розслідувань); не виплачувати грошове забезпечення, премію та додаткову винагороду головному сержанту ОСОБА_1 , з 09.08.2023.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 13.08.2023р. № 262-РС (по особовому складу) відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пунктів 144-1 та 144-2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (зі змінами), призупинено військову службу та вважається таким, що не виконує (не несе) обов`язки військової служби головний сержант ОСОБА_1 . З 26.08.2022 не рахувати в чисельність Збройних Сил України. Підстава: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 26.08.2022 № 0000645.

Листом військової частини НОМЕР_1 від 18.08.2023р. № 4065 матеріали службового розслідування щодо ОСОБА_1 направлено до Державного бюро розслідувань.

У зв`язку з надходженням до військової частини НОМЕР_1 витягу з ЄРДР щодо порушення відносно ОСОБА_1 кримінального провадження № 0000645 командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ від 23.08.2023 № 237.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.08.2023 № 237 (по стройовій частині) головний сержант ОСОБА_1 , головний сержант механізованого взводу механізованої роти, вважається таким, що з 26 серпня 2022 року не рахується в чисельності Збройних Сил України. З 26 серпня 2022 року виключити зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Вислуга років на 26 серпня 2022 року становить: календарна 00 років 05 місяців 05 днів, пільгова 00 років 00 місяців 00 днів, загальна 00 років 05 місяців 05 днів.

14.10.2023р. до військової частини НОМЕР_2 надійшло клопотання командира військової частини НОМЕР_1 щодо поновлення головного сержанта ОСОБА_1 на посаді головного сержанта механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 на надано копію постанови про закриття кримінального провадження № 0000645 від 22.09.2023р. в частині вчинення злочину ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

На підставі зазначеного клопотання та копії постанови про закриття кримінального провадження, з метою виконання вимог частини 2 статті 24 Закону 2232-ХІІ, пунктів 144-6 Положення 1153/2008 командиром військової частини НОМЕР_2 видано наказ (по особовому складу) від 15 жовтня 2023 року № 340-РС про скасування пункту 8 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 13 серпня 2023 року № 262-РС про призупинення військової служби та визначення таким, що не виконує (не несе) обов`язки військової служби головному сержанту ОСОБА_1 головному сержанту механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 та поновлення його на військовій службі, який 16.10.2023 за вих. № 949/2165 доведено до військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частин НОМЕР_1 від 01.11.2023 № 309 головному сержанту ОСОБА_1 , головному сержанту механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , якому призупинено військову службу, виплатити на підставі наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 486% місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з 01.07.2023 по 31.07.2023. Виплатити на підставі наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 0% місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з 01.08.2023 по 08.08.2023 та з 20.08.2023 по 23.08.2023р..

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань до реєстру внесено відомості про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, номер кримінального провадження: 0000326, дата реєстрації провадження: 19.04.2024. За даними вказаного витягу ОСОБА_1 вчинив самовільне залишення військової частини, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин в умовах воєнного стану та був відсутній на військовій службі у період з 09.08.2023р. по 18.08.2023р..

У зв`язку з тим, що відповідно до наказу військової частини НОМЕР_2 від 13.08.2023 № 262-РС позивачеві призупинено військову службу, останній покинув місце розташування військової частини.

Відповідно до припису військової частини НОМЕР_1 від 26.08.2023 № 4265 ОСОБА_1 запропоновано 26.08.2023р. вибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 для постановки на облік.

Згідно з поясненнями відповідачів після скасування наказу військової частини НОМЕР_2 від 13.08.2023р. № 262-РС позивач не повернувся на військову службу.

Також згідно з листом військової частини НОМЕР_1 від 01.05.2024р. № 1724 військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 має статус військовослужбовця, який самовільно залишив місце розташування військової частини.

Судом першої інстанції визнано протиправним та скасовано наказ військової частини НОМЕР_1 від 23.08.2023 № 237 (по стройовій частині) стосовно ОСОБА_1 .

Відповідачами рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржувалось, а тому відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги позивача.

Що стосується позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказів командира військової частини НОМЕР_1 про зупинення грошового забезпечення ОСОБА_1 за липень жовтень 2022 року, лютий травень 2023 року, а саме: від 09.08.2023р. № 223, від 08.08.2022р. № 169, від 04.09.2022р. № 202 та від 12.08.2023р. № 426, та зобов`язання нарахувати та виплатити грошового забезпечення за липень жовтень 2022 року, лютий травень 2023 року та з 01 серпня 2023 року по дату виключення зі списків військовослужбовців, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено вище, 09.08.2023р. командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ № 223 (по стройовій частині), згідно з яким головному сержанту ОСОБА_1 , який самовільно залишив місце несення служби, з 09 серпня 2023 року призупинено нарахування та виплату грошового забезпечення, знято з котлового забезпечення. Підстава: рапорт командира механізованої роти вх. № 4155 від 09.08.2023, доповідь про факт неповернення військовослужбовця з відпустки до місця служби № 3923 від 09.08.2023р..

На підставі довідки щодо самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ від 08.08.2022 № 169 (по особовому складу), яким відповідно до пункту 15 розділу 1 «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, припинено грошове забезпечення у повному обсязі головному сержанту ОСОБА_1 , з 08.08.2022р..

За фактом самовільного залишення військової частини головним сержантом ОСОБА_1 08.08.2022р. проведено службове розслідування, за наслідками якого складено акт службового розслідування від 15.08.2022р. та командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ від 04.09.2022р. № 202 (з адміністративно-господарської діяльності).

Згідно з актом службового розслідування від 15.08.2022р. головний сержант ОСОБА_3 був відсутній на ранкових та вечірніх перевірках з 08.08.2022р. по теперішній час.

Відповідно до наказу від 04.09.2022 № 202 (з адміністративно-господарської діяльності) службове розслідування вважати завершеним, а його матеріали надіслати до відповідної прокуратури. Фінансово-економічній службі врахувати в наказі питання щодо перерахунку та призупинення грошового забезпечення із 08 серпня 2022 року головному сержанту ОСОБА_4 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260.

12.08.2023р. командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ № 426 «Про результати службового розслідування», згідно з яким службовим розслідуванням за фактом самовільного залишення військової частини військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 головним сержантом ОСОБА_1 встановлено, що в діяннях військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого КК України. У зв`язку з цим наказано, зокрема, направити матеріали кримінального правопорушення, вчиненого головним сержантом ОСОБА_1 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого КК України, до правоохоронних органів (Державне бюро розслідувань); не виплачувати грошове забезпечення, премію та додаткову винагороду головному сержанту ОСОБА_1 , з 09.08.2023.

Отже, спірні накази видано відповідачем у зв`язку з самовільним залишенням позивачем військової частини.

Колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що факти самовільного залишення позивачем військової частини підтверджуються матеріалами справи, а саме довідками щодо самовільного залишення військової частини, рапортами, доповідями, актами службових розслідувань, матеріалами кримінальних проваджень тощо.

Щодо доводів апелянта про те, що судом першої інстанції безпідставно було прийнято ці документи в якості належних доказів по справі, колегія суддів зазначає наступне.

15.02.2024 року через підсистему "Електронний Суд" Військовою частиною НОМЕР_1 подано відзив на позовну заяву. В додатках до відзиву долучені наступні документи:

1. Довідка про виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.07.2022 року по 23.08.2023 року.

2. Витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №262-РС від 13 серпня 2023 року.

3. Витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №237 від 23.08.2023 року.

4. Витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №105 від 08.07.2022 року.

5. Витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №169 від 08.08.2022 року.

6. Витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №202 від 04.09.2022 року.

7. Витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №223 від09.08.2023 року.

8. Копія довідки щодо самовільного залишення військової частини військовослужбовцем ОСОБА_1 .

9. Копія довідки ВЛК на ОСОБА_1 .

10. Копія акту службового розслідування від 12.08.2023 року.

11. Копія Акту службового розслідування від 15.08.2022 року.

12. Копія наказу командира військової частини НОМЕР_1 №426 від 12.08.2023 року.

Колегія суддів зазначає, що нормативно-правовим актом, який регулює порядок засвідчення копій документів зокрема є Правила організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року №1000/5 (далі Правила № 1000/5).

Відповідно до пункту 8 глави 11 розділу ІІ Правил копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку.

Напис про засвідчення копії документа складається зі слів «Згідно з оригіналом», найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії та проставляється нижче реквізиту документа «Підпис».

Відповідно до положень частин сьомої і восьмої статті 44 КАС України документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, визначених цим Кодексом. Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 року №1845/0/15-21 затверджене Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі Положення про ЄСІТС,), яке визначає порядок функціонування в судах та органах системи правосуддя окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, зокрема підсистем «Електронний кабінет», «Електронний суд» та підсистеми відеоконференцзв`язку; порядок вчинення процесуальних дій в електронній формі з використанням таких підсистем; особливості використання в судах та органах системи правосуддя іншого програмного забезпечення в перехідний період до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи у складі всіх підсистем (модулів).

Згідно з п. 8 Положення про ЄСІТС (тут і далі в редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) підсистема «Електронний кабінет» (Електронний кабінет ЄСІТС, Електронний кабінет) це підсистема ЄСІТС, захищений вебсервіс, що має офіційну адресу в інтернеті, який забезпечує процедуру реєстрації користувачів в ЄСІТС, а також подальшу автентифікацію таких осіб з метою їх доступу до підсистем (модулів) ЄСІТС у межах наданих прав.

Пунктом 24 Положення про ЄСІТС визначено, що підсистема «Електронний суд» (Електронний суд) є підсистемою ЄСІТС, що забезпечує можливість користувачам у передбачених законодавством випадках відповідно до наявних технічних можливостей підсистеми ЄСІТС реалізованого функціоналу створювати та надсилати в електронному вигляді процесуальні чи інші документи до суду, інших органів та установ у системі правосуддя, а також отримувати інформацію про стан і результати розгляду таких документів чи інші документи. Інструкція користувача Електронного суду розробляється адміністратором ЄСІТС та розміщується на вебсторінці технічної підтримки користувачів ЄСІТС за вебадресою https://wiki.court.gov.ua.

Згідно з п. 26 Положення про ЄСІТС електронні документи створюються із застосуванням вбудованого текстового редактора шляхом заповнення форм документів, передбачених Інструкцією користувача Електронного суду, підписуються кваліфікованим електронним підписом (підписами) його підписувача (підписувачів) та надсилаються засобами відповідної підсистеми ЄСІТС.

Відповідно до абз. 1 п. 27 Положення про ЄСІТС до створених в Електронному суді документів користувачі можуть додавати інші файли (зображення, відеофайли тощо).

Відповідні додані файли (додатки) підписуються кваліфікованим електронним підписом користувачів разом зі створеними в Електронному суді документами, до яких вони додаються.

Таким чином, накладення ЕЦП під час підписання відзиву на позовну заяву з додатками через систему ЄСІТС свідчить про те, що усі додатки завірені належним чином.

Копії вищезазначених додатків, які подані відповідачем містять напис зі слів "Згідно з оригіналом", особистий підпис особи, яка засвідчує копію, її ініціали та прізвище.

Відтак, судом першої інстанції правомірно було прийнято ці документи в якості належних доказів по справі.

Доказів на підтвердження своїх доводів про те, що долучені до матеріалів справи документи були складені після пред`явлення позову, позивачем не надано.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що закриття кримінального провадження № 0000645 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України (дезертирство) свідчить лише про відсутність кримінально караного діяння, проте, сам факт самовільного залишення позивачем розташування військової частини та відсутності на військовій службі підтверджується належними доказами.

З тексту постанови про закриття кримінального провадження №0000645 від 22.09.2023р. вбачається, що постанова була прийнята з урахуванням отриманого листа військової частини № НОМЕР_7 щодо ОСОБА_1 , яким командування військової частини повідомило, що позивач прибув у розташування військової частини 05.02.2023р., та висловив прохання припинити кримінальне переслідування ОСОБА_1 і закрити кримінальне провадження щодо нього.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги про те, що сам факт про самовільне залишення позивачем військової частини перестав існувати і нічим не підтверджується, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

У частині другій статті 9 цього Закону установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно абзацу першого частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців та їх розміри визначені постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Абзацом другим частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Порядок № 260).

Відповідно до пункту 15 Розділу І Порядку № 260 військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджено, що позивач самовільно залишав військову частину у вищезазначені періоди, то при виданні наказів від 09.08.2023р. № 223, від 08.08.2022р. № 169, від 04.09.2022р. № 202 та від 12.08.2023р. № 426 відповідач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відтак, судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову в цій частині.

Під час розгляду справи також було встановлено нарахування та виплату позивачеві грошового забезпечення за період проходження військової служби.

Так, згідно з розрахунково-платіжною відомістю № 8-2/1 за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_3 , яка перебуває на забезпеченні військової частини НОМЕР_8 , позивачеві за період з 01 липня 2022 року по 16 липня 2022 року нараховано грошове забезпечення на загальну суму 23254 грн 53 коп., з яких утримано військовий збір у розмірі 348 грн 82 коп. Виплачено шляхом зарахування на картку 22905 грн 71 коп. 26.08.2022р..

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 16.07.2022 № 167 позивач переведений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 та з 17.07.2022р. розпочав проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 .

За період з 17.07.2022р. по 31.07.2022р. у військовій частині НОМЕР_1 відповідно до розрахунково-платіжної відомості №10-3/5 було нараховано 21931 грн 36 коп., з яких утримано військовий збір у сумі 328 грн 97 коп., а сума 21602 грн 39 коп. виплачена позивачеві шляхом зарахування на його картковий рахунок 29 жовтня 2022 року.

За період проходження військової служби з 01.08.2022р. по 07.08.2022р. згідно з розрахунково-платіжною відомістю № 10-3/1 нараховано 1798 грн 40 коп., з яких утримано військовий збір 25 грн 98 коп., а сума 1771 грн 42 коп. виплачена позивачеві шляхом зарахування на його картковий рахунок 13.10.2022р. (позивач з 08.08.2022 по 04.09.2022 самовільно залишив місце розташування військової частини, у зв`язку з чим згідно з наказом МОУ «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 07.06.2018 № 260, був позбавлений виплат).

За період проходження військової служби з 05.09.2022р. по 30.09.2022р. відповідно до розрахунково-платіжної відомості № 9-3/1 нараховано 6902 грн 39 коп., з яких утримано військовий збір 103 грн 54 коп., а сума 6798 грн 85 коп. виплачена позивачеві шляхом зарахування на його картковий рахунок 13.10.2022.

За період проходження військової служби з 01.10.2022 по 31.10.2022 згідно з розрахунково-платіжною відомістю № 11-3/1, нараховано 45540 грн 60 коп., з яких утримано військовий збір 683 грн 11 коп., а сума 44857 грн 49 коп. виплачена позивачеві шляхом зарахування на його картковий рахунок 09.11.2022р..

Крім того, відповідно до розрахунково-платіжної відомості № 11-3/2 за період з 01.10.2022р. по 07.10.2022р. нарахована додаткова грошова винагорода у розмірі 15806 грн 45 коп., з якої утримано військовий збір 237 грн 10 коп., а сума 15569 грн 35 коп. виплачена позивачеві шляхом зарахування на його картковий рахунок 22.11.2022р..

Згідно з розрахунково-платіжною відомістю № 11-3/5 за у жовтні 2022 року нарахована матеріальна допомога на оздоровлення за 2022 рік у розмірі 14258 грн 80 коп., з якої утримано військовий збір 213 грн 88 коп., а сума 14044 грн 92 коп. виплачена позивачеві шляхом зарахування на його картковий рахунок 29.11.2022р..

За період проходження військової служби з 04.02.2023р. по 28.02.2023р. відповідно до розрахунково-платіжної відомості № 3-3/1 нараховано 5489 грн 20 коп., з яких утримано військовий збір 82 грн 34 коп., а сума 5406 грн 86 коп. виплачена позивачеві шляхом зарахування на його картковий рахунок 11.03.2023р. (позивач з 24.01.2023 по 04.02.2023 самовільно залишив місце розташування військової частини, у зв`язку з чим згідно з наказом МОУ «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 07.06.2018 № 260 був позбавлений виплат).

За період проходження військової служби з 01.03.2023р. по 31.03.2023р. згідно з розрахунково-платіжною відомістю № 4-3/1 нараховано 22452 грн 95 коп., з яких утримано військовий збір 336 грн 79 коп., а сума 22116 грн 16 коп. виплачена позивачеві шляхом зарахування на його картковий рахунок 12.04.2023р..

Крім того, за період проходження військової служби з 02.03.2023р. по 06.03.2023р. та з 26.03.2023р. по 31.03.2023р. відповідно до розрахунково-платіжної відомості № 4-3/2 нараховано додаткову грошову винагороду у розмірі 8709 грн 68 коп., з яких утримано військовий збір 130 грн 65 коп., а сума 8579 грн 03 коп. виплачена позивачеві шляхом зарахування на його картковий рахунок 22.04.2023р..

За період проходження військової служби з 01.04.2023 по 31.04.2023 згідно з розрахунково-платіжною відомістю № 5-3/1 нараховано 22674 грн 60 коп., з яких утримано військовий збір 340 грн 12 коп., а сума 22334 грн 48 коп. виплачена позивачеві шляхом зарахування на його картковий рахунок 11.05.2023р..

Крім того, за період проходження військової служби з 01.04.2023р. по 10.04.2023р. відповідно до розрахунково-платіжної відомості № 5-3/5 нараховано додаткову грошову винагороду у розмірі 10000 грн 00 коп., з яких утримано військовий збір 150 грн 00 коп., а сума 9850 грн 00 коп. виплачена позивачеві шляхом зарахування на його картковий рахунок 21.05.2023р..

Крім того, за період проходження військової служби з 11.04.2023р. по 23.04.2023р. згідно з розрахунково-платіжною відомістю № 5-3/4 нараховано додаткову грошову винагороду у розмірі 13000 грн 00 коп., з яких утримано військовий збір 195 грн 00 коп., а сума 12805 грн 00 коп. виплачена позивачеві шляхом зарахування на його картковий рахунок 21.06.2023р..

За період проходження військової служби з 01.05.2023р. по 31.05.2023р. згідно з розрахунково-платіжною відомістю № 6-3/1 нараховано 22674 грн 60 коп., з яких утримано військовий збір 340 грн 12 коп., а сума 22334 грн 48 коп. виплачена позивачеві шляхом зарахування на його картковий рахунок 14.06.2023р..

Крім того, за період проходження військової служби з 05.05.2023р. по 31.05.2023р. відповідно до розрахунково-платіжної відомості № 6-3/3 нараховано додаткову грошову винагороду у розмірі 26129 грн 03 коп., з яких утримано військовий збір 391 грн 93 коп., а сума 25737 грн 10 коп. виплачена позивачеві шляхом зарахування на його картковий рахунок 21.06.2023р..

Щодо вимог позивача про визнання протиправним ненарахування та невиплати додаткової винагороди за період липень жовтень 2022 року, лютий травень 2023 року та з 01 серпня 2023 року по дату виключення зі списків військовослужбовців та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити додаткову винагороду за період липень жовтень 2022 року, лютий травень 2023 року та з 01 серпня 2023 року по дату виключення зі списків військовослужбовців відповідно до Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», колегія суддів зазначає наступне.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затв. Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України постановлено ввести в Україні воєнний стан.

Цього ж дня (24.02.2022) Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Відповідно до пункту 4 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» Кабінет Міністрів України [зобов`язаний] невідкладно: 2) забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.

Згідно з пунктом 6 Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» Кабінету Міністрів України [доручено] забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.

На виконання цих указів Кабінет Міністрів України видав постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, якою, серед іншого, передбачив на період дії воєнного стану виплату для військовослужбовців додаткової винагороди.

Відповідно до пункту 1 Постанови № 168 (у редакції, чинній з моменту прийняття цієї постанови до змін, внесених постановою від 09.08.2023 № 836) на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка» виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (з 19.07.2022 з набранням чинності постановою від 07.07.2022 № 793 (застосовується з 01.06.2022) - в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

У цій постанові Кабінет Міністрів України визначив перелік військовослужбовців за видами військових формувань, на яких поширено дію цієї постанови, та розмір вищевказаної додаткової винагороди.

Водночас реалізація цитованих приписів указаної постанови вимагала визначення порядку та умов виплати такої додаткової винагороди, виходячи з того, що формулювання «а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів … в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах» є нечітким та породжує істотні труднощі у його правозастосуванні, що, насамперед, пов`язано із застосуванням сполучника «або», який має розділовий характер.

У постанові від 22.11.2023 у справі № 520/690/23 Верховний Суд констатував, що «текстуальний виклад цієї частини пункту 1 Постанови № 168 має широкий зміст, що за певних умов могло б спричиняти неоднакове її розуміння та застосування, наслідком чого може бути необґрунтована невиплата військовослужбовцю додаткової винагороди або, навпаки, виплата за відсутності для цього підстав».

Конкретизація умов, визначених цитованим положенням пункту 1 Постанови №168, залежить від типу військового формування (роду військ), в якому проходить службу військовослужбовець, у зв`язку з чим подальшими змінами, внесеними Постановою від 07.07.2022 № 793 (застосовується з 24.02.2022), Постанова № 168 доповнена пунктом 2-1, яким установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів».

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Збройні Сили України» від 06.12.1991 №1934-XII Міністр оборони України здійснює військово-політичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України, а також інші повноваження, передбачені законодавством, в тому числі визначає порядок виплати грошового забезпечення (абзац другий частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII).

Наказом Міністра оборони України від 01.04.2022 № 98, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05.04.2022 за № 382/37718 (застосовується з 24.02.2022), внесено зміни до Порядку № 260 шляхом доповнення розділу І пунктом 17, відповідно до якого на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Так з метою врегулювання виплати військовослужбовцям Збройних Сил України додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови № 168, Міністр оборони України видав директиви від 07.03.2022 № 248/1217, від 25.03.2022 № 248/1298, від 18.04.2022 № 248/1529, доведені до кожної окремої військової частини (установи) телеграмами (діяли до 01.06.2022), окреме доручення від 23.06.2022 № 912/з/29.

В окремому дорученні від 23.06.2022 № 912/з/29, яке діяло протягом спірного періоду, Міністр оборони України визначив, що необхідно розуміти під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів» (далі - бойові дії або заходи), до складу якого, серед іншого, змістовно включено виконання військовослужбовцем бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями.

Пунктом 3 цього окремого доручення установлено райони ведення бойових дій визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України, а склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави - відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України або начальника Генерального штабу Збройних Сил України.

Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угруповання військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Пунктом 4 цього ж окремого доручення установлено керівникам органів військового управління, штабів угруповань військ (сил), штабів тактичних груп, командирам військових частин (установ, навчальних закладів), що входять до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, до яких відряджені військовослужбовці, щомісячно до 5 числа повідомляти органи військового управління, військові частини (установи, навчальні заклади) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про дні безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку № 1 до цього доручення.

У разі, якщо військовослужбовці були відряджені до військових частин (установ), що входять до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави з однієї військової частини, то безпосередня участь у бойових діях цих військовослужбовців може підтверджуватися однією довідкою з відображенням в ній терміну безпосередньої участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця за формою, наведеною в додатку № 2 до цього доручення.

У підставах про видання таких довідок обов`язково зазначати документи, визначені абзацами 3 або 4 та абзацом 5 пункту 3 цього доручення.

Надати право керівникам органів керівникам органів військового управління, штабів угруповань військ (сил), штабів тактичних груп, перелік яких затверджений Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України, включати до таких довідок терміни безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах починаючи з 24.02.2022.

Пунктом 5 установлено виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 грн або 30000 грн здійснювати на підставі наказів:

командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) - особовому складу військової частини;

керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100000 грн за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (пункт 6 окремого доручення від 23.06.2022 № 912/з/29).

Відповідно до пункту 4 Розділу XXXIV Порядку № 260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин (пункт 9 Порядку).

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (пункт 10 Порядку).

Пунктом 15 Розділу XXXIV Порядку № 260 встановлено, що до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували), - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

За обставинами цієї справи , позивач у періоди з 08.08.2022р. по 04.09.2022р., з 24.01.2023р. по 04.02.2023р., з 09.08.2023р. по 18.08.2023р. самовільно залишав місце розташування військової частини НОМЕР_1 .

У зв`язку з самовільним залишенням військової частини командиром військової частини НОМЕР_1 видавалися накази про припинення позивачеві грошового забезпечення.

Відтак, оскільки позивач був відсутній на військовій службі в зазначені періоди, підстав для нарахування йому додаткової грошової винагороди відповідно до постанови КМУ № 168 немає.

В матеріалах справи немає доказів на підтвердження конкретних проміжків часу, в яких позивач брав участь у бойових діях та заходах, що передбачені пунктом 1 постанови № 168.

Визнання того, що позивач безперервно брав участь у зазначених діях та заходах протягом спірного періоду не відповідає встановленому постановою №168 пропорційному підходу до визначення розміру додаткової винагороди.

Відтак, посилання позивача на ті обставини, що він та його військова частина постійно перебували в безпосередній близькості до лінії бойових дій, тому до даних правовідносин необхідно застосовувати Постанову КМУ № 168 від 28.02.2022р., колегія суддів вважає безпідставним.

Як вже зазначено вище, позивачеві виплачувалася додаткова грошова винагорода за періоди липень, жовтень 2022 року, березень, квітень, травень 2023 року пропорційно безпосередньої участі у діях та здійснення заходів, передбачених пунктом 1 Постановою № 168, на підставі бойових розпоряджень командира.

За таких обставин, судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову в цій частині.

Згідно з пунктом 1 Розділу XVI Порядку № 260 командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Судом встановлено, що позивачеві виплачувалася премія за періоди липень, жовтень 2022 року, березень, квітень, травень 2023 року.

Відповідно до пункту 5 цього Розділу військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках: за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

У зв`язку з тим, що позивач самовільно залишав військову частину, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для нарахування та виплати йому премії в місяці, коли він був відсутній на військовій службі без поважних причин.

Пунктом 3 Розділу XXXI Порядку № 260 встановлено, що у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Відповідно до пункту 1 Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 р. № 460, військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Отже, грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, а також одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям у разі їх звільнення з військової служби.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивача не звільнено з військової служби, а тому відсутні правові підстави для нарахування та виплати йому грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної, додаткової відпусток та одноразової грошової допомоги.

Посилання позивача на наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 23.08.2023 № 237 (по стройовій частині) колегія суддів вважає безпідставним, оскільки цим наказом було призупинено військову службу позивача та вважати його таким, що не виконує ( не несуть) обов`язки військової служби, у відповідності до вимог частини 2 статті 24 Закону № 2232-ХІІ , пунктів 144-1, 144-2 Положення № 1153/2008.

Порядок звільнення з військової служби визначено статтею 26 Закону №2232-ХІІ.

Отже, позивач помилково ототожнює призупинення йому військової служби зі звільненням з військової служби.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову в цій частині.

Щодо вимог апеляційної скарги про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 237 від 23.08.2023р. колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні цієї справи було визнано протиправним та скасовано наказ військової частини НОМЕР_1 від 23.08.2023р. № 237 (по стройовій частині) стосовно ОСОБА_1 .

Стосовно вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 150000 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року, 4 березня та 8 травня 2019 року, 21 жовтня 2020 року (справи №№640/14909/16-ц, 295/443/17, 233/3464/17, 580/1881/19, відповідно).

Отже, вирішуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди судам слід надавати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, чи існує причинний зв`язок, чи обґрунтовано грошовий вираз заявленої шкоди та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині. Ці обставини входять до предмету доказування у справі.

Відповідно до статей 73, 74 КАС України надані сторонами докази мають відповідати вимогам належності та допустимості, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування та бути одержаними в порядку, встановленому законом.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.

Із врахування вищезазначених правових норм, колегія суддів зазначає, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

В обґрунтування підстав для відшкодування моральної шкоди позивач посилається на те, що у зв`язку із незаконним звільненням з військової служби, необхідністю звертатися до суду за захистом своїх прав та їх поновленням йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, оскільки останній був незаконно позбавлений грошового забезпечення та фактично був викинутий на вулицю. Позивач є особою, домівку якої окупувала російська федерація, позивач є патріотично налаштований, є учасником бойових дій з 2015 року. Позивач також отримав поранення під час безпосередньої участі у стримані збройної агресії російської федерація на території м.Лисичанськ, Луганської області 04.04.2022р.. Незаконні дії відповідачів спричинили пригнічений моральний стан, позивач погано спить, відчуває постійну тривогу, соціальну несправедливість.

При цьому, жодного доказу на підтвердження заподіяння йому відповідачем моральної шкоди у вигляді моральних чи фізичних страждань, відчуття пригнічення чи тривоги тощо, позивачем не надано, як і не надано ґрунтовних пояснень та доказів на підтвердження того, з яких саме міркувань виходив, визначаючи суму завданої, за його твердженням, відповідачем моральної шкоди у розмірі 150000 грн..

Колегія суддів також зазначає, що під час розгляду справи не було встановлено, як незаконного звільнення позивача з військової служби, так і незаконного позбавлення грошового забезпечення.

Відтак, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно було відмовлено у стягненні моральної шкоди.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно ухвали суду від 29.05.2024р. про відмову у задоволенні клопотання про повернення до підготовчого засідання, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ухвалою суду від 29.01.2024р. відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 06.03.2024р. постановлено здійснювати подальший розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено у справі підготовче засідання.

Ухвалою суду від 03.05.2024р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 22.05.2024р..

У судове засідання 22.05.2024 представник позивача не прибув, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено.

У судовому засіданні 29.05.2024 представник позивача заявив усне клопотання про повернення до підготовчого провадження з метою уточнення позовних вимог.

Ухвалою суду від 29.05.2024 відмовлено у задоволенні цього клопотання.

Згідно зі статтею 183 КАС України у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті.

За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: залишення позовної заяви без розгляду; закриття провадження у справі; закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до частини першої статті 47 КАС України крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Як вже встановлено вище, ухвалою від 03.05.2024р. суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

За приписами частини третьої статті 199 КАС України розгляд справи по суті розпочинається з оголошенням головуючим судового засідання відкритим.

Враховуючи, що розгляд цієї справи по суті вже розпочався, судом першої інстанції правомірно було відмолено у задоволенні клопотання про повернення до підготовчого засідання.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 травня 2024 р. у справі №360/1155/23 залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 травня 2024 р. у справі №360/1155/23 залишити без змін.

Постанова у повному обсязі складена 29 серпня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 29 серпня 2024 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко