Справа № 320/10332/21
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2024-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2024 року № 320/10332/21

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Скрипки І.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціальної та ветеранської політики Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

до суду звернулась ОСОБА_1 із позовом до Управління соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації. Просила визнати бездіяльність відповідача, яка полягає у неприсвоєнні їй статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, та зобов`язати його надати позивачу статус особи з інвалідністю внаслідок війни і видати посвідчення встановленого зразка.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва 05.10.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін.

На виконання положень пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2825-ІХ, Окружним адміністративним судом міста Києва скеровано за належністю матеріали цієї справи до Київського окружного адміністративного суду.

За результатом автоматизованого розподілу 28.06.2024 справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Скрипці І.М.

Ухвалою судді ОСОБА_2 від 03.07.2024 справу прийнято до свого провадження за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Під час розгляду справи судом установлено, що Управління соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації (, 01015, м. Київ, вул. Цитадельна, 4/7) змінило найменування на Управління соціальної та ветеранської політики Печерської районної в місті Києві державної адміністрації (, 01015, м. Київ, вул. Цитадельна, 4/7).

Вирішуючи питання щодо заміни відповідача правонаступником, суд виходив із такого.

Згідно з наявною в ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформацією за кодом в , відповідач - Управління соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації змінив найменування на Управління соціальної та ветеранської політики Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, код ЄДРПОУ залишився незмінним.

За правилами статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Відтак, суд уважає за можливе замінити відповідача на правонаступника Управління соціальної та ветеранської політики Печерської районної в місті Києві державної адміністрації (; місцезнаходження: 01015, м. Київ, вул. Цитадельна, 4/7).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що виконувала обов`язки військової служби і отримала травму під час такого виконання, на підтвердження чого має відповідні докази. Зазначила, що на цей час є інвалідом 2-ї групи, інвалідність безпосередньо пов`язана з виконанням обов`язків військової служби в період її проходження, тому має підстави для набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

У відзиві відповідач просив відмовити у задоволенні позову. Вказали, що у документах, наданих позивачем для встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, відсутня інформація про належність її до осіб, визначених частинами першою та другою статті 7 Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; з документів, поданих ОСОБА_1 до Управління не вбачається і того, що позивач є особою з інвалідністю внаслідок виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних із перебуванням на фронті в інші періоди. Наголошували, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 з 03.05.1990 призвана на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_1 , приняла присягу 20.06.1990; у грудні 1992 року прийняла присягу на вірність народу України із подальшим зарахуванням на військову службу у Збройних Силах України (а.с.10-11).

Як-то встановлено у Довідці про обставини поранення, контузії, травми, каліцтва від 21.09.1990 №511/30/к (а.с.7), рядова військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , 1961 р.н., 05.09.1990 отримала закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, травму спини, забій попереку у період дії надзвичайного стану у м. Баку, при виконанні обов`язків військової служби під час евакуації діловодства частини в результаті падіння при пересуванні по сходовому марші штабу. Довідка підписана командиром відповідної військової частини.

25.12.2006 наказом №250 командира військової частини НОМЕР_2 військовослужбовця за контрактом сержанта ОСОБА_1 , механіка телефонного відділення засекреченого зв`язку телефонного центру, відповідно до Положення про проходження військової служби солдатами (матросами), сержантами і старшинами Збройних Сил України звільнено з військової служби у відставку за пунктом 8 підпунктом «в» (за станом здоров`я) у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України (а.с.9).

Як вбачається із витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (а.с.8), травма сержанта у запасі ОСОБА_1 1961 р.н. (струс головного мозку 05.09.1990) так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

Як видно із довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №883195 від 28.01.2021 (а.с.6), позивачу встановлено другу групу інвалідності з 12.01.2021, причина інвалідності травма, так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

У відповіді від 29.03.2021 відповідач вказав, що у довідці до акту огляду медико-соціальної комісії відсутні відомості (причина інвалідності) про те, що інвалідність пов`язана з пораненням, контузією, каліцтвом або захворюванням під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами, тому вирішити питання надання ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни немає підстав. Тут же повідомлено, що на осіб, яких визнано особами з інвалідністю внаслідок травми, поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, поширюється чинність Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Не погодившись із такою відповіддю, позивач звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить із такого.

У статті 19 Конституції України закріплено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту визначаються Законом України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Закон № 3551-XII).

Як передбачено у статті 4 цього Закону ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

У статті 7 Закону №3551-XII міститься перелік осіб, які належать до інвалідів війни.

Зокрема, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

До осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа, у тому числі:

1) військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами;

6) військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, а також колишніх бійців винищувальних батальйонів, взводів і загонів захисту народу та інших осіб, які брали безпосередню участь у бойових операціях по ліквідації диверсійно-терористичних груп та інших незаконних формувань на території колишнього Союзу РСР і стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час виконання службових обов`язків у цих батальйонах, взводах і загонах у період з 22 червня 1941 року по 31 грудня 1954 року;

7) учасників бойових дій на території інших держав, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з перебуванням у цих державах;

11) військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних, добровольців Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції, до забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, до участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресію Російської Федерації проти України і стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення, під час забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпечення здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

У відповідності до правової позиції Верховного Суду у постанові від 18.11.2020 у справі №1140/2362/18 визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до «інвалідів війни» є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Крім того, Верховний Суд у постанові у справі № 0540/9350/18-а від 02.04.2021 зазначив наступне:

«Згідно з пунктами 1 та 2 частини другої статті 7 Закону №3551 до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами; осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Зважаючи на наведене, згідно з пунктом 1 частини другої статті 7 Закону №3551 для визначення права на встановлення статусу «особа з інвалідністю внаслідок війни» підлягає встановленню те, що, по-перше: особа, яка претендує на встановлення такого статусу, є особою з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, та, по-друге: такі особи стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами».

За результатом розгляду такої справи № 0540/9350/18-а Верховний Суд прийшов до висновку, що інвалідність позивача одержана внаслідок проходження військової служби, і вона не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби в контексті статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Тут же Верховний Суд резюмував, що віднесення особи до особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до статті 7 Закону №3551 безпосередньо пов`язане з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у статті 4 цього Закону, згідно з частиною першою якої ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав; вказав, що визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до «осіб з інвалідністю внаслідок війни», є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

За результатом аналізу наведених правових норм, висновків Верховного Суду і з`ясованих у справі обставин, суд приходить до таких висновків.

Із системного тлумачення норм частини першої статті 7 та пункту 1 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», визначальним критерієм для військовослужбовців, які відносяться до «осіб з інвалідністю внаслідок війни» у відповідності до частини першої статті 7 та пункту 1 частини другої статті 7 Закону №3551, є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Оскільки у спірному випадку позивач отримала травму під час виконання військового обов`язку, однак не під час участі у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, то інвалідність позивача не давала їй права на отримання статусу інваліда війни

У зв`язку із цим, відповідно, суд констатує обґрунтованість рішення відповідача, викладеного у листі від 29.03.2021, про відсутність підстав для надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

За змістом частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини другої цієї ж статті 77 в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із урахуванням викладеного, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

У зв`язку із відмовою у позові та звільненням позивача від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Скрипка І.М.