Справа № 520/16221/24
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2024-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2024 р.Справа № 520/16221/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Чалого І.С. , Катунова В.В. ,

за участю секретаря судового засідання Кривенко Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросет" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2024, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., повний текст складено 17.06.24 року по справі № 520/16221/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросет"

до Донецької селищної ради Балаклійського району Харківської області третя особа ОСОБА_1

про визнання протиправними та скасування рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агросет" звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області, третя особа: ОСОБА_1 , в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати Рішення XLIX сесії VII скликання Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області №2137-VIII від 19 жовтня 2023 року, яким було виділено гр. ОСОБА_1 в натурі (на місцевості) земельну частку (пай) за рахунок земель колективної власності ЗАТ «Шебелинське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,26 умовних кадастрових гектарів за межами населених пунктів на території Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області, за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0306 площею 100,6752 га, яка перебуває в оренді ТОВ «Агросет», згідно договору оренди від 02.09.2016 р. та рекомендовано гр. ОСОБА_1 звернутися до сертифікованої землевпорядної організації для виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної частки (паю), з наступним поданням його на погодження у порядку, передбаченому законодавством; Визнати протиправним та скасувати Рішення XLIX сесії VII скликання Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області №2138-VIII від 19 жовтня 2023 року, яким було виділено гр. ОСОБА_1 в натурі (на місцевості) земельну частку (пай) за рахунок земель колективної власності ЗАТ «Шебелинське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,26 умовних кадастрових гектарів за межами населених пунктів на території Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області, за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0306 площею 100,6752 га, яка перебуває в оренді ТОВ «Агросет», згідно договору оренди від 02.09.2016 р. та рекомендовано гр. ОСОБА_1 звернутися до сертифікованої землевпорядної організації для виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної частки (паю), з наступним поданням його на погодження у порядку, передбаченому законодавством; Стягнути з Головного управління ДПС у Львівській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросет» судові витрати на правову (правничу) допомогу.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 відмовлено у відкритті провадження за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросет" до Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області, третя особа: ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування рішень, на підставі п.1. ч.1 ст.170 КАС України, оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агросет", не погодившись з ухвалою суду першої інстанції , подало апеляційну скаргу, вважає, що в даній справі наявний публічно-правовий спір і розгляд її повинен здійснюватися в порядку адміністративного судочинства. Посилаючись на обставини та обґрунтування , викладені в апеляційній скарзі, просить суд скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17 ченрвня 2024 р., повернути справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Відповідач та третя особа по справі не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст.304 КАС України.

Від Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області та Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросет" надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі його представника.

Сторони належним чином повідомленні про час та дату судового засідання.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відмовляючи у відкритті провадження , суд першої інстанції виходив з того , що спори, які виникають з приводу паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), є спорами, які мають вирішуватися за правилами господарського судочинства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України у редакції, чинній на час розгляду справи судами).

За визначенням пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Разом з тим відповідно до ч. 2 ст. 4. п.1 ч. 2 ст. 17 КАС України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України в указаній редакції).

Наведені норми узгоджуються з положеннями ст. 2, 4 та 19 КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів на час розгляду справи судами попередніх інстанцій належали спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких була перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Як установлено матеріалами справи, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, яким фізичній особі- гр. ОСОБА_1 виділено земельні частки (паї) за рахунок земель колективної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яке перебуває в оренді ТОВ «Агросет» згідно договору оренди від 02.09.2016.

Хоча позивач заявляє, що оскаржує рішення суб`єкта владних повноважень про виділення гр. ОСОБА_1 в натурі (на місцевості) земельну частку (пай) за рахунок земель колективної власності ЗАТ «Шебелинське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, однак провідним мотивом цих вимог є бажання отримати результат, який у кінцевому підсумку має призвести до поновлення (зміни, виникнення) права користування позивача на одну й ту саму земельну ділянку щодо якої прийнято рішення селищною радою відносно третьої особи, тобто фактично у даних правовідносинах має місце спір між позивачем і третьою особою стосовно права користування земельною ділянкою.

Таким чином, спір у справі, що розглядається, стосується права власності фізичної особи гр. ОСОБА_1 на земельну ділянку, яку виділено в натурі (на місцевості) за рахунок земель колективної власності ЗАТ «Шебелинське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та права ТОВ «Агросет» щодо оренди такої земельної згідно договору оренди від 02.09.2016, а тому правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами господарського права.

В разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після своєї реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися не в порядку адміністративної юрисдикції, оскільки виникає спір про право.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24 лютого 2015 року у справі № 21-34а15 у разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема у постанові від 27 лютого 2020 року у справі № 520/16647/16-а.

Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 712/10439/16-а зазначила, що між сторонами у справі виник спір про право і подальше оспорювання права оренди частини спірної земельної ділянки не може вирішуватися за правилами адміністративного судочинства, адже адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність права оренди на земельну ділянку. У відносинах, які склалися між сторонами, відповідач як власник землі вільний у виборі суб`єкта щодо надання йому права оренди земельної ділянки в порядку, встановленому законом, при цьому він не здійснював владних управлінських функцій.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що дана справа не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки суть спірних правовідносин зводиться до поновлення позивачем свого порушеного права на використання земельної ділянки згідно договору оренди, яка внаслідок прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, виділена третій особі- гр. ОСОБА_1 в натурі (на місцевості) земельну частку (пай) за рахунок земель колективної власності ЗАТ «Шебелинське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва .

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного (господарського) судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 826/240/16, від 21.08.2019 по справі № 305/216/18 та від 09.10.2019 по справі №605/567/17.

Таким чином, з огляду на суть спірних правовідносин та правовий статус учасників справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Інші аргументи та доводи, наведені відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу , не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так у справі «Delcourt v. Belgium» (заява № 2689/65) Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain» (заява №28090/95), «Beles and others v. the Czech Republic» (заява № 47273/99), «RTBF v. Belgium» (заява №50084/06).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросет" залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2024 по справі № 520/16221/24 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.С. Чалий В.В. Катунов
Повний текст постанови складено 29.08.2024 року