Справа № 760/2686/24
Суддя: Букіна О. М.
Дата ухвалення: 2024-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №760/2686/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2024 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Букіної О.М.,

при секретарі - Кавун В.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

01.02.2024 до Солом`янського районного суду м. Києва через підсистему «Електронний суд» надійшли матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, у якій позивач просить суд:

- скасувати постанову від 24.08.2023 р., винесену УПП в Черкаській області поліцейським сержантом поліції Гладким А.С серії ЕАТ № 7590248 про притягнення ОСОБА_1 до віповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Також просить стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 605,50 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 000 грн.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАТ №7590248 від 24.08.2023 , позивач ОСОБА_1 посилається на наступне.

Так, 24.08.2023 поліцейським Управління патрульної поліції в Черкаській області сержантом поліції Гладким А.С. винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 7590248, якою останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до змісту зазначеної постанови, 24.08.2023 об 11:17 год. на 211 кілометрі а/д Київ-Одеса водій рухався зі швидкістю 100 км/год. в зоні дорожнього знаку. При перевірці документів встановлено, що водія було позбавлено права керування транспортним засобом Шевченківським районним судом м. Києва, чим порушив п. 2.1 ПДР - керування т/з особою позбавленою права керування транспортним засобом.

Позивач вважає оскаржувану постанову незаконною та не обґрунтованою враховуючи, що станом на 24.08.2023 він спеціального права позбавлений не був, оскільки постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2022 року не набула чинності та оскаржувалась в Київському апеляційному суді, що при винесенні оскаржуваної постанови серії ЕАТ № 7590248 від 24.08.2023 поліцейським не було враховано.

Позивач посилається на те, що з описової частини оскаржуваної постанови вбачається, що підставою для її винесення став установлений факт, що ОСОБА_1 24.08.2023 об 11:17 год. на 211 кілометрі а/д Київ-Одеса керував автомобілем без права керування транспортним засобом, а саме позбавлений права керування транспортним засобом постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 11.11.2022 р.

Об`єктивна сторона порушення у діях ОСОБА_1 , що була встановлена поліцейським, полягає у керуванні транспортним засобом особою без права на це у зв`язку з позбавленням його спеціального права за рішенням суду.

У свою чергу, як зазначає позивач, моментом встановлення факту вчинення особою такого правопорушення законодавець пов`язує із набранням законної сили рішенням суду, під час ухвалення якого суд одночасно вирішує питання про позбавлення спеціального права. Обов`язковою умовою для визначення моменту початку позбавлення права керування транспортними засобами є дата набрання рішенням законної сили.

Так, постановою судді Київського апеляційного суду Слюсар Т.А. (справа № 761/11195/22) від 28 вересня 2023 року, постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2022 року в частині накладення на ОСОБА_1 стягнення, у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік, - скасовано. Також із змісту зазначеної вище постанови Київського апеляційного суду вбачається, що 25 травня 2023 року адвокатом Крищуком Б.В. в інтересах ОСОБА_1 подано до суду апеляційну скаргу на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2022 року.

Із змісту вищезазначеної постанови Київського апеляційного суду вбачається, що станом на день винесення постанови поліцейським Управління патрульної поліції в Черкаській області, постанова Шевченківського районного суду м. Києва не набрала чинності та оскаржувалась в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, на думку позивача, притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП є недоведеним і необґрунтованим, а складання оскаржуваної постанови було вчинене з порушенням норм закону.

Позивач вважає, що постанова від 24.08.2023 винесена поліцейським Управління патрульної поліції в Черкаській області сержантом поліції Гладким А.С. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення є незаконною, а тому підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 126 КУпАП закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд ухвалити рішення, яким скасувати постанову про адміністративне правопорушення серія ЕАТ № 7590248 від 24 серпня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до віповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Також, позивач просить поновити строк на оскарження постанови про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП.

01.02.2024 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05.02.2024, поновлено ОСОБА_1 строк на звернення із позовом до адміністративного суду.

Відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАТ №7590248 від 24.08.2023, та вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

В ухвалі суду визначено відповідачу строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 162 КАС України, - 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 163 КАС України, протягом 15 днів з дня отримання відзиву відповідача на позов.

Відповідно до ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Положеннями ч. 5 ст. 262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотання однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо стягнення грошових сум, які ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження та сума яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

18.03.2024 до суду представником відповідача подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду; відзив на позовну заяву; клопотання про відмову в задоволенні вимог по відшкодуванню витрат на правничу допомогу.

У поданому до суду клопотанні про залишення позовної заяви без розгляду, представник ДПП вказує на пропуск строку на подання позовної заяви позивачем.

Так, позивач у позовній заяві просить поновити строк на подання адміністративного позову у зв`язку з поважністю його пропуску та зазначає поважні, на його думку, причини пропуску строку звернення до суду.

Серед поважних причин пропуску зазначає наступне:

- згідно довідки ф.5, виданої ВЧ № НОМЕР_1 від 24.01.2024 №1712/320, позивач перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 з 11.08.2022 по теперішній час. Також просить звернути увагу суду на факт перебування позивача в лавах ЗСУ та фізичне його місцезнаходження в районі бойових дій, що виключило можливість оскаржити постанову у встановлений законом строк;

- ним вже оскаржувалася постанова серії ЕАТ №7590248 в Придніпровському районному суді м. Черкаси, проте у позові рішенням від 10.01.2024 було відмовлено у зв`язку з неналежним відповідачем. Вказує, що про рішення він дізнався лише 23.01.2024, яке прийшло на поштову адресу;

- оригінал оскаржуваної постанови позивачем було подано до Придніпровського районного суду м. Черкаси та у нього не збереглося копії належної якості, щоб додати до нового позову, а тому адвокат позивача чекав відповіді на свій адвокатський запит, яким просив надати відповідача копію такої постанови;

- у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження на підставі оскаржуваної постанови, позивач 29.01.2024 отримав копію постанови серії ЕАТ №7590248 разом з виконавчим провадженням та з нього надав її копію до свого позову.

Представник ДПП посилається на те, що згідно ч. 2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч. 6 ст. 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи вищевикладене, представник ДПП вважає, що даний адміністративний позов подано позивачем з порушенням строків подання позовної заяви. Постанова серії ЕАТ №7590248 була винесена і оголошена в присутності позивача 24.08.2023. Позивач отримав копію даної постанови на місці, про що в пункті 9 засвідчено його підписом.

При цьому, достовірних доказів, які б підтверджували поважність причин пропуску строку звернення до суду позивачем не надано, та з матеріалів справи таких підстав не вбачається. Причини пропуску строку звернення, на які посилається позивач, на думку ДПП, не можна вважати поважними, оскільки ним не надано жодного належного та об`єктивного доказу неможливості вчасно подати позов до суду.

Тому, на думку відповідача, суд, враховуючи ч. 3 ст. 123 КАС України, має залишити позовну заяву без розгляду.

У поданому до суду відзиві на позовну заяву, представник ДПП просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Так, посилається, що 24.08.2023 близько 11:17 год. поліцейський роти №6 батальйону управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції сержант поліції Гладкий Артур Сергійович ніс службу по забезпеченню публічної безпеки і порядку та виконував службові обов`язки відповідно повноважень передбачених Законом України «Про Національну поліцію».

У цей час Поліцейським в Черкаській області Уманський район на автодорозі М-05 «Київ-Одеса» 211-й км, за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam II LTI 20/20 (серійний номер ТС008451), було зафіксовано, що водій транспортного засобу SEAT ALHAMBRA (д.н.з. НОМЕР_2 ), рухався зі швидкістю 100 км/год в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху 50 км/год», при цьому перевищив встановлену швидкість руху на 50 км/год, чим порушив п. 12.9 б) ПДР України.

Зупинивши зазначений автомобіль, Поліцейський згідно із ч. 3 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» звертаючись до позивача, який був за кермом, представився (назвав своє прізвище, посаду, спеціальне звання) та проінформував позивача про причину зупинки в пункті пропуску.

Надалі Поліцейський згідно п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» та п. 2.4 ПДР оголосив законні вимоги щодо пред`явлення посвідчення водія та реєстраційного документа на транспортний засіб.

Позивач повідомив, що посвідчення водія наразі у нього немає при собі та надав військовий квиток серії НОМЕР_3 для встановлення особи.

При перевірці особи позивача за базою даних Інформаційного порталу Національної поліції (далі - ІПНП «АРМОР») було встановлено, що він притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП та позбавлений права керування транспортними засобами строком на 1 рік постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 11.11.2022, яка набрала законної сили 22.11.2022. Поліцейський повідомив позивачу, що дані дії (керування автомобілем, не маючи права на таке керування) є порушенням ПДР (п. 2.1 .а), за що передбачена відповідальність за ч.4 ст.126 КУпАП.

Після встановлення особи, Поліцейський згідно вимог ст. 279 КУпАП, з врахуванням ст. 280 КУпАП та ч. 2 ст. 36 КУпАП, здійснив розгляд справи про адміністративне правопорушення, при цьому роз`яснив позивачеві права та обов`язки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України.

Розглянувши справу, Поліцейський відповідно до ст. 258 КУпАП з дотриманням вимог ст. 283 КУпАЛ з врахуванням ч. 2 ст. 33 КУпАП, ч. 2 ст. 36 КУпАП, ст. 251 КУпАП, ст. 252 КУпАП виніс постанову серії ЕАТ №7590248 за ч. 4 ст. 126 КУпАП відносно позивача та наклав стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400,00 грн.

Надалі Поліцейський згідно ст. 285 КУпАП ознайомив позивача із змістом постанови по справі про адміністративне правопорушення та вручив її копію під підпис.

Також, позивачу було роз`яснено зміст ст.ст. 307, 308 КУпАП, щодо порядку виконання постанови про накладення штрафу та ст. 289 КУпАП, щодо порядку оскарження постанови.

Так, на обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що адміністративного правопорушення не вчиняв, оскільки він подав апеляційну скаргу на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 11.11.2022. В подальшому, постановою Київського апеляційного суду від 28.09.2023 постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 11.11.2022 в частині позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік - було скасовано, що, на думку позивача, додатково підтверджує його невинуватість.

Разом з тим, 24.08.2023 під час перевірки особи, Поліцейським було встановлено, що позивача позбавлено права керування постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 11.11.2022, яка набрала законної сили 22.11.2022, терміном на 1 рік, через те, що останнього визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як зазначає представник ДПП, зі слів позивача, він повідомив поліцейських, що оскаржує постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 11.11.2022 по справі №761/11195/22 в апеляційному суді.

Проте, відповідно до отриманих Поліцейським доказів, а саме:

- внесеної офіційної інформації в базу даних Інформаційний портал Національної поліції «АРМОР», де вказано, що на позивача накладено такі стягнення 11.11.2022 за ч. 1 ст. 130 КУпАП: штраф - 17 000 грн. та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 12 місяців;

- інформації з офіційного сайту Судової влади України, де відсутні будь-які дані щодо оскарження позивачем в суді апеляційної інстанції постанови Шевченківського районного суду м. Києва та, навпаки, зазначено, що постанова набрала законної сили 22.11.2022;

- відсутність у позивача взагалі посвідчення водія будь-якої категорії, що забороняє йому керувати всіма транспортними засобами (окрім велосипеда), -

а тому були всі законні підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

До того ж, вказані позивачем під час розгляду справи поліцейськими твердження, які на його думку підтверджують оскарження постанови суду в апеляційному суді, навіть не підтверджувалися інформацією про відкриття апеляційного провадження у справі №761/11195/22.

При цьому, представник ДПП звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1, ч. 2 та ч. 4 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності. Її законним представником, захисником, потерпілим, його представником. А також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

Таким чином, як зазначає представник ДПП, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, можна зробити наступні висновки:

- постанова Шевченківського районного суду м. Києва винесена 11.11.2022 та позивач мав право оскаржити її протягом 10-ти днів, тобто до 21.11.2022;

- не скориставшись правом на оскарження, постанова набрала законної сили 22.11.2023, що зазначено як в ЄДРСР, так і передано судом до органу Національної поліції для внесення в ІПНП «АРМОР»;

- навіть подавши апеляційну скаргу через 8 місяців (зайшла до апеляційного суду 03.07.2023), суд апеляційної інстанції не розглянув справу протягом визначених Кодексом 20 днів, тобто до 23.07.2023, та навіть на час винесення оскаржуваної постанови, не відкрив провадження у справі;

- правопорушення, вчинене позивачем за ч. 4 ст. 126 КУпАП, відбулося 24.08.2023, тобто через місяць після визначеної Кодексом крайньої дати апеляційного розгляду, а тому Поліцейським на місці правопорушення всебічно, об`єктивно та повно оцінено всі докази в сукупності та прийнято законне рішення про притягнення позивача до адмінвідповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Поліцейським, при розгляді справи про адміністративне правопорушення і винесенні постанови по справі відносно позивача, доведено наявність події та складу адміністративного правопорушення і вини особи у його вчиненні.

Викладені позивачем доводи не є належним обґрунтуванням адміністративного позову, щодо порушення Поліцейським норм матеріального чи процесуального права та не спростовують наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, ДПП вважає, що Поліцейський діяв виключно на підставі у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України і постанова винесена ним з дотриманням та у повній відповідності норм матеріального і процесуального права та є такою, яка не має підстав для скасування.

З огляду на наведене просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Також представником ДПП подано клопотання про відмову в задоволенні вимог по відшкодуванню витрат на правничу допомогу, у якому представник вказує на те, що однією з позовних вимог є: стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 605,50 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн.

У додатках до позовної заяви представником позивача надано копії Договору №22/01/24 про надання правничої допомоги від 22.01.2024; Додатку №1 (опис робіт та розмір гонорару) від 22.01.2024 до Договору про надання правничої допомоги; Акт прийому-передачі виконаних робіт.

При цьому, в Додатку № 1 (опис робіт та розмір гонорару) зазначено наступне:

- усна консультація з правових питань з вивченням документів наданих Клієнтом - 500,00 грн.;

- оформлення та надіслання адвокатського запиту до департаменту патрульної поліції - 1000,00 грн.;

- складання та подання позовної заяви про скасування постанови від 24.08.2023 серії ЕАТ №7590248 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 126 КУпАП - 2 500,00 грн.

З наданих представником позивача копій документів щодо правової допомоги вбачається, що Договір №22/01/24 про надання правничої допомоги від 22.01.2024 носить загальний характер та не створений конкретно щодо оскарження постанови серії ЕАТ №7590248. Тому до нього наявний Додаток №1.

Проте, в Додатку №1 від 22.01.2024 те, що стосується конкретно оскарження постанови серії ЕАТ №7590248 вказано лише в пункті 3 робіт (послуг), на суму 2 500,00 грн.

Вказані роботи (послуги) в пункті 1 та 2 не конкретизують їх відношення до оскарження постанови серії ЕАТ №7590248, а тому не мають прийматися судом як докази понесених позивачем витрат на правничу допомогу в її оскарженні.

Враховуючи вищевикладене, жодних підтверджень понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу адвоката на суму 4 000,00 грн. саме по справі №760/2686/24, не надано.

А тому, представник ДПП вважає, що вимога про стягнення 4 000,00 грн. з відповідача судових витрат на професійну допомогу адвоката, задоволенню не підлягає.

Позивач не скористався своїм правом та не надав відповідь на відзив

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Заяв або заперечень проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні до суду подано не було, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 6 ст. 162 КАС України).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з`ясувавши доводи та аргументи позивача, викладені в позовній заяві, заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України).

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 9 КАС України).

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 1 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Пунктами 4-5 Розділу І Інструкції № 1395 передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься в разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою, шостою, восьмою, десятою і одинадцятою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою і другою статті 121-3, частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 122, частиною першою статті 123, статтями 124-1, 125, частинами першою, другою і четвертою статті 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128 - 129, частиною першою статті 132-1, частинами третьою, шостою, восьмою, дев`ятою, десятою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою і восьмою статті 152-1 КУпАП.

Разом з тим, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» правила дорожнього руху встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України). Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Судом встановлено, що 24.08.2023 р. поліцейським Управління патрульної поліції в Черкаській області сержантом поліції 1 бат. 6 роти Гладким А.С. винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 7590248, якою останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП. та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400 грн.

Відповідно до змісту зазначеної постанови, 24.08.2023 об 11:17 год. на 211 км. а/д М-05 Київ-Одеса, водій, керуючи транспортним засобом - автомобілем SEAT ALHAMBRA, д.н.з. НОМЕР_2 , рухався зі швидкістю 100 км/год в зоні дії дорожнього знаку 3.29. Під час перевірки документів було виявлено, водій позбавлений права керування транспортним засобом Шевченківським районним судом м. Києва, чим порушив п. 2.1 ПДР (керування т/з особою, позбавленою права керування транспортним засобом).

Постанову серії ЕАТ № 7590248 від 24.08.2023 складено поліцейським Управління патрульної поліції в Черкаській області сержантом поліції 1 бат. 6 роти Гладким А.С. та вручено позивачу у день її винесення, про що свідчить підпис ОСОБА_1 п. 9 оскаржуваної постанови.

Позивач вважає оскаржувану постанову незаконною та не обґрунтованою враховуючи, що станом на 24.08.2023 р. він спеціального права позбавлений не був, оскільки постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2022 року не набула чинності та оскаржувалась в Київському апеляційному суді, що при винесенні оскаржуваної постанови серії ЕАТ № 7590248 від 24.08.2023 поліцейським не було враховано.

Згідно з п.п. 3, 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень та припиняє їх; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР України його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Зі змісту оскаржуваної постанови серії ЕАТ №7590248 від 24.08.2023, вбачається, що позивач ОСОБА_1 керував транспортним засобом 24.08.2023 об 11:17 год. на 211 км. а/д М-05 Київ-Одеса, будучи позбавленим права керування транспортним засобом постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 11.11.2022 , чим порушив п. 2.1 а) ПДР.

За дане правопорушення позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400 грн.

Позивач заперечує свою вину в порушенні правил дорожнього руху та оскаржив винесену постанову до суду в порядку адміністративного судочинства.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу, у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

У свою чергу, відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з п. 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як передбачено ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Як зазначено вище, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складена поліцейським патрульної поліції, який відповідно до вимог ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення має право розглядати справи про адміністративні порушення та накладати адміністративні стягнення безпосередньо за ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно положень ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (зі змінами), доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

П. 1.3 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР.

Крім того, у п. 1.5 ПДР, вказано, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Разом з тим, п. 1.9 ПДР, зазначає, що особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Частиною 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» встановлено заборону керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п. 1.10 ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

За вимогами п. 2.1. ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: a) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон).

Відповідно до ч. 4 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортним засобом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як встановлено судом, відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАТ №7590248 від 24.08.2023, позивач ОСОБА_1 керував транспортним засобом - автомобілем SEAT ALHAMBRA, д.н.з. НОМЕР_2 , 24.08.2023 р. об 11:17 год. на 211 км. а/д М-05 Київ-Одеса, при цьому, будучи позбавленим права керування транспортним засобом Шевченківським районним судом м. Києва від 11.11.2022.

Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400 грн.

Судом було досліджено зазначену інформацію в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням https://reestr.court.gov.ua/Review/107383616, справа №761/11195/22 (провадження №3/761/4190/2022).

Відповідно до ЕДРСР вбачається, що дійно постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11.11.2022 у справі №761/11195/22 позивача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Як видно з офіційної інформації на сайті ЄДРСР, вказане рішення суду було оприлюднено для загального доступу - 18.11.2022. Зареєстровано: 18.11.2022. Забезпечено надання загального доступу: 21.11.2022.

Постанова набрала законної сили 22.11.2022.

Таким чином, згідно з інформації з Єдиного реєстру судових рішень, постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 11.11.2022 року у справі №761/11195/22, станом на 24.08.2023 (дата винесення оскаржуваної постанови серії ЕАТ №7590248) вступила в законну силу та оскаржена не була.

Відповідно до ст. 317 та 317-1 КУпАП особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права. Виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія. Постанова про позбавлення права керування транспортними засобами виконується посадовими особами органів Національної поліції.

Згідно ст. 291 КУпАП постанова про позбавлення права керування транспортним засобом набирає чинності з наступного дня після закінчення строку на її оскарження, визначеного цим Кодексом, а у випадку такого оскарження - з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження, яке винесено за наслідками розгляду справи по суті.

Вказане свідчить, що станом на 24.08.2023 (дата складання оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №7590248) постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 11.11.2022 р. у справі №761/11195/22 набрала законної сили.

На обгрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що адміністративного правопорушення не вчиняв, оскільки він подав апеляційну скаргу на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 11.11.2022. В подальшому, постановою Київського апеляційного суду від 28.09.2023 постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 11.11.2022 в частині позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік було скасовано, що, на думку позивача, додатково підтверджує його невинуватість.

Так, відповідно до даних ЄРСР вбачається, що постановою Київського апеляційного суду від 28.09.2023 у справі №761/11195/22, поновлено адвокату Крищуку Богдану Валентиновичу - захиснику ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2022 року.

Апеляційну скаргу адвоката Крищука Богдана Валентиновича - захисника ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2022 року в частині накладення на ОСОБА_1 стягнення, у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік - скасовано.

У іншій частині постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. - залишено без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й рскарженню не підлягає.

Як видно з офіційної інформації на сайті ЄДРСР, постанову Київського апеляційного суду суду було оприлюднено для загального доступу - не визначено. Зареєстровано: 13.10.2023. Забезпечено надання загального доступу: 16.10.2023.

Постанова набрала законної сили: 28.09.2023.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 та ч. 4 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності. Її законним представником, захисником, потерпілим, його представником. А також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

Таким чином, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, можна зробити наступні висновки:

- постанова Шевченківського районного суду м. Києва винесена 11.11.2022 та позивач мав право оскаржити її протягом 10-ти днів, тобто до 21.11.2022;

- не скориставшись правом на оскарження, постанова набрала законної сили 22.11.2023, що зазначено як в ЄДРСР, так і передано судом до органу Національної поліції для внесення в ІПНП «АРМОР»;

- навіть подавши апеляційну скаргу через 8 місяців (зайшла до апеляційного суду 03.07.2023), суд апеляційної інстанції не розглянув справу протягом визначених Кодексом 20 днів, тобто до 23.07.2023, та навіть на час винесення оскаржуваної постанови, не відкрив провадження у справі;

- правопорушення, вчинене позивачем за ч. 4 ст. 126 КУпАП, відбулося 24.08.2023, тобто через місяць після визначеної Кодексом крайньої дати апеляційного розгляду, а тому суд вважає, що Поліцейським на місці правопорушення всебічно, об`єктивно та повно оцінено всі докази в сукупності та прийнято обгрунтоване рішення про притягнення позивача до адмінвідповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Таким чином, враховуючи отримані інспектором поліції докази, тобто внесеної офіційної інформації в базу даних Інформаційний портал Національної поліції «АРМОР» (ІПНП «АРМОР»), де вказано, що ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та позбавлений права керування транспортними засобами строком на 1 рік постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 11.11.2022, яка набрала законної сили 22.11.2022, та на позивача накладено такі стягнення 11.11.2022 за ч. 1 ст. 130 КУпАП: штраф - 17 000 грн. та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 12 місяців; інформації з офіційного сайту Судової влади України, де відсутні будь-які дані щодо оскарження позивачем в суді апеляційної інстанції постанови Шевченківського районного суду м. Києва та, навпаки, зазначено, що постанова набрала законної сили 22.11.2022; відсутність у позивача взагалі посвідчення водія будь-якої категорії, що забороняє йому керувати всіма транспортними засобами (окрім велосипеда), а тому, суд приходить до висновку, що станом на 24.08.2023 (дата винесення оскаржуваної постанови серії ЕАТ №7590248) були наявні правові підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків..

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За результатами судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що станом на час винесення оскаржуваної постанови позивач був позбавлений права керування транспортними засобами, про що був обізнаним та усвідомлював, здійснюючи дії щодо керування автомобілем після ухвалення відповідного судового рішення щодо позбавлення його права керування транспортними засобами, проте, здійснював керування автомобілем.

За приписами частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Як встановлено судом, постановою Шевченківського районного суду м. Києва по справі №761/11195/22 від 11.11.2022 позивача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

При цьому, постановою суду було роз`яснено позивачу, що дана постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва.

Так, огляду на положення ст.294 КпАП постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Отже, постанова Шевченківського районного суду м. Києва по справі №761/11195/22 від 11.11.2022, якою позбавлено ОСОБА_1 права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік набрала законної сили 22.11.2022.

Подання вже 25.05.2023 стороною позивача (представником позивача) апеляційної скарги на зазначену постанову разом із заявою про поновлення строку не спростовує законної сили такої.

Виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія. Постанова про позбавлення права керування транспортними засобами виконується посадовими особами органів Національної поліції.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, повинна добросовісно використовувати свої процесуальні права та виконувати обов`язки.

Суд звертає увагу, що станом на день прийняття спірної постанови ЕАТ № 7590248 відповідачем, тобто 24.08.2023 судом у справі № 761/11195/22 ще не було вирішено питання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Отже, на момент зупинки транспортного засобу під керуванням позивача ОСОБА_1 24.08.2023 постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 11.11.2022 по справі № 761/11195/22 набула законної сили.

Таким чином, на дату 24.08.2023 позивач порушував правила дорожнього руху, не маючи права керувати транспортним засобом, будучи позбавленим цього права судом.

Так, поліцейський, вбачаючи порушення ПДР, відреагував на це належним чином та виніс постанову за порушення позивачем ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Відтак, усі зазначені вище обставини свідчать про наявність у діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП на момент складання постанови ЕАТ № 7590248 від 24.08.2023.

Згідно з частиною 4 статті 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Стаття 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що на момент винесення оскаржуваної постанови, тобто 24.08.2023, позивач був позбавлений права керування транспортними засобами, та не мав законних підстав керувати автомобілем, тому в силу приписів ч. 4 ст. 126 КУпАП позивача правомірно було притягнуто до адміністративної відповідальності за цією статтею.

Факт позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортним засобом строком на 1 (один) рік підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 11.11.2022 у справі №761/11195/22.

Вбачається, що дата події припала на 24.08.2023, тому строк позбавлення права керування транспортним засобом на момент зупинки автомобіля позивача ще не закінчився.

Враховуючи наведене, інспектор патрульної поліції під час винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, діяв відповідно до покладених на нього повноважень, постанова винесена з дотриманням положень діючого законодавства України.

Отже, факт позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортним засобом на час винесення 24.08.2023 поліцейським батальйону 1 роти 6 УПП в Черкаській області сержантом поліції Гладким А.С. постанови серії ЕАТ №7590248 є встановленим.

Наведені позивачем доводи не спростовують факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, та не можуть бути тими обставинами, що звільняють його від відповідальності.

Отже, висновок про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП відповідає встановленим обставинам та матеріалам справи. Стягнення за адміністративне правопорушення накладено у межах, визначених санкцією ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Таким чином, суд дійшов висновку, що при прийнятті оскарженого позивачем рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності, інспектором поліції не було порушено порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та прав позивача.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказано мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Положення ст. 7 КАС України передбачає, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Позиція сторін має бути визначеною юридично і доведеною безспірними доказами, якими в даній справі є конкретні документи та матеріали.

Разом з цим, на думку суду, позиція позивача у даній справі не є доведеною.

Кодекс адміністративного судочинства України передбачає не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч. 2 ст. 77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України).

Аналіз наявних матеріалів справи та правових норм свідчить, що відповідачем обґрунтовано визнано позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП та правомірно накладено на позивача адміністративне стягнення у виді штрафу, а доводи, на які посилається позивач, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Суд вважає, що відповідач діяв у спосіб, передбачений законами України та правомірно притягнув позивача до адміністративної відповідальності. У той час, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови.

Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ст. 286 КАС України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення, з дотриманням правил чинного законодавства, на підставі наявних доказів про адміністративне правопорушення, на основі яких було встановлено винність ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП та немає підстав для скасування відповідної постанови, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставини, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи не надано.

Таким чином, суд вважає, що постанова по справі про адміністративне правопорушення в даному випадку винесена у межах повноважень відповідача в порядок та спосіб визначений КУпАП із дотриманням встановленої процедури та з урахуванням усіх обставин у справі, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Що стосується клопотання представника ДПП про залишення позовної заяви без розгляду на підставі ч. 3 ст. 123 КАС України, в зв`язку з пропуском строку на подання позовної заяви, суд зазначає наступне.

Частина 2 ст. 286 КАС України передбачає, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно до вимог ч. 3 ст. 123 КАСУ якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Також пунктом 8 ч. 1 ст. 240 КАС України встановлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, наведеними вище правовими нормами передбачено, що адміністративний суд зобов`язаний в кожному випадку з`ясувати чи дотримано особою (позивачем) строк звернення до адміністративного суду із відповідним позовом, чи є поважними підстави пропуску цього строку. Якщо ж вказані позивачем підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду є не поважними, то суд зобов`язаний залишити позовну заяву без розгляду.

Позивач у позовній заяві просив поновити строк на подання адміністративного позову у зв`язку з поважністю його пропуску та зазначає поважні, на його думку, причини пропуску строку звернення до суду.

Серед поважних причин пропуску позивач зазначив:

- згідно довідки ф.5, виданої ВЧ № НОМЕР_1 від 24.01.2024 №1712/320, позивач перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 з 11.08.2022 по теперішній час. Також просить звернути увагу суду на факт перебування позивача в лавах ЗСУ та фізичне його місцезнаходження в районі бойових дій, що виключило можливість оскаржити постанову у встановлений законом строк;

- ним вже оскаржувалася постанова серії ЕАТ №7590248 в Придніпровському районному суді м. Черкаси, проте у позові рішенням від 10.01.2024 було відмовлено у зв`язку з неналежним відповідачем. Вказує, що про рішення він дізнався лише 23.01.2024, яке прийшло на поштову адресу;

- оригінал оскаржуваної постанови позивачем було подано до Придніпровського районного суду м. Черкаси та у нього не збереглося копії належної якості, щоб додати до нового позову, а тому адвокат позивача чекав відповіді на свій адвокатський запит, яким просив надати відповідача копію такої постанови;

- у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження на підставі оскаржуваної постанови, позивач 29.01.2024 отримав копію постанови серії ЕАТ №7590248 разом з виконавчим провадженням та з нього надав її копію до свого позову.

Ухвалою Солом`янськогго районного суду м. Києва від 05.02.2024 року, поновлено ОСОБА_1 строк на звернення із позовом до адміністративного суду.

З огляду на викладене, клопотання представника ДПП про залишення позовної заяви без розгляду на підставі ч. 3 ст. 123 КАС України, в зв`язку з пропуском позивачем строку на подання позовної заяви до суду, задоволенню не підлягає.

Щодо судових витрат.

За змістом п. 10 ч. 3 ст. 2 КАС України однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства є відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Частиною першою статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В зв`язку з тим, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу, суд не вбачає.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 7, 9, 18, 251, 256, 268, 276, 286-289, 293 КУпАП, ст.ст. 2, 6, 9, 72-78, 90, 132, 134, 139, 241-247, 255, 257, 269, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 10 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 29.08.2024.

Суддя: Букіна О.М.