Справа № 340/3541/24
Суддя: В.В. НАУМЕНКО
Дата ухвалення: 2024-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/3541/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді В.В. НАУМЕНКА, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача: Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд (з урахуванням уточненої позовної заяви):

1) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати грошового забезпечення відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 року № 884 «Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» ОСОБА_1 ;

2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 видати наказ, яким перерахувати та виплатити позивачу з 30.12.2022 по день подання позовної заяви грошове забезпечення згідно постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 року № 884 «Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» ОСОБА_1 .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідним братом позивачки - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_2 який з 27.02.2022 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . 30.12.2022, виконуючи бойові завдання, здійснюючи заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ, зник безвісти в районі населеного пункту Соледар Донецької області. У зв`язку з відсутністю у зниклого безвісти дружини, дітей та батьків, позивачка звернулась до командування військової частин із заявою, як найближчий родич, про отримання грошового забезпечення зниклого брата. Відповідач відмовив у нарахуванні та виплаті грошового забезпечення. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, а тому звернувся до суду.

Ухвалою судді від 10.06.2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 59).

Відповідач подав відзив на позовну заяву, за змістом якого проти задоволення позову заперечив. В обґрунтування заперечень зазначив, що виплату грошового забезпечення припинено правомірно, так як позивач є сестрою зниклого безвісти військовослужбовця, а відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх затвердженого постановою КМУ №884 від 30.11.2016, не належить до кола осіб, що можуть бути членами сім`ї військовослужбовця. Тому відповідач не вбачає підстав для нарахування та виплати позивачці грошового забезпечення ОСОБА_2 (а.с. 62-66).

У період часу з 13.06.2024 року по 28.06.2024 року справа не вирішувалась у зв`язку з перебуванням судді у щорічній відпустці.

Надавши оцінку аргументам сторін наведеним у заявах по суті справи та доказам, що подані разом із ними, суд встановив наступне.

Громадянин України ОСОБА_2 (народився ІНФОРМАЦІЯ_3 ) проходив військову службу у Збройних Силах України за посадою механік-водій 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованої роти Військової частини НОМЕР_2 .

Сторонами не оспорюється та обставина, що у грудні 2022 року стало відомо про те, що ОСОБА_2 пропав безвісти, що підтверджено актом службового розслідування (а.с. 18-24), проведеним на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 23.02.2023 року №251 та сповіщенням від 17.03.2023 року №80 (а.с. 26), надісланим ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 .

За змістом сповіщення, військова частина НОМЕР_4 просить ІНФОРМАЦІЯ_4 сповістити сестру ОСОБА_1 про те, що солдат ОСОБА_2 , призваний 26.02.2022 року ІНФОРМАЦІЯ_5 , зник безвісти 30.12.2022 року в зоні бойових дій в районі населеного пункту Соледар Бахмутського району Донецької області.

Відповідно копії паспорта, що міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 зареєстрована у АДРЕСА_3 (а.с. 42). ЇЇ брат ОСОБА_2 , за паспортними даними (а.с. 46), зареєстрований за тією ж адресою. Згідно свідоцтва про право власності на житло (а.с. 35), вказана квартира належить на праві спільної, сумісної або часткової власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

ОСОБА_1 звернулась до військової частини НОМЕР_2 із заявою про виплату на її користь грошового забезпечення, належного брату - ОСОБА_2 , як єдиному найближчому родичу. Військовою частиною НОМЕР_2 листом від 02.08.2023 року № 7814 у задоволені заяви відмовлено, з посиланням на те, що сестра не є членом сім`ї військовослужбовця.

Позивач посилається на те, що є найближчим родичем військовослужбовця. Зазначає, що мати та батько померли, а відтак вона належить до кола осіб, що мають право на отримання належних зниклому безвісти сум грошового забезпечення.

При цьому доказів родинних зв`язків між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 матеріали справи не містять

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі по тексту - Закон № 2011-XII), за військовослужбовцями, захопленими в полон, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення). Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 розділу ХХХ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженим Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, грошове забезпечення військовослужбовцям, захопленим у полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884 (далі по тексту - Порядок № 884), військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.

Відтак, механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, захоплених у полон, унормовано Порядком № 884, який прийнято відповідно до частини шостої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку № 260.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

Надаючи оцінку підставам відмови у виплаті позивачці грошового забезпечення, суд враховує, що згідно п. 5 Порядку № 884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі:

подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку;

подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку;

подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку;

з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

Із урахуванням обставин цієї справи, нормативною підставою для прийняття оскарженого наказу стала норма абзацу 4 пункту 5 Порядку № 884 - «подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку».

Згідно п. 7 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Передбачені пунктом 7 Порядку № 884 правила щодо кола осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення, узгоджуються із нормами абзаців 3-4 частини 6 статті 9 Закону № 2011-XII, якими передбачено, що грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Аналіз процитованих норм абзаців 3-4 частини 6 статті 9 Закону № 2011-XII та пункту 7 Порядку № 884 дає підстави для таких висновків.

Першочергове право на виплату грошового забезпечення мають дружина (чоловік) військовослужбовця.

В разі їх відсутності це право переходить до повнолітніх дітей військовослужбовця, які проживають разом із ним. На рівні із особами другої черги право на отримання грошового забезпечення мають: 1) законні представники (опікуни, піклувальники) чи усиновлювачі неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку); 2) особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців.

У випадку, якщо військовослужбовець не перебуває у шлюбі та не має неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні та/або повнолітніх дітей, які проживають разом із ним, право на отримання грошового забезпечення переходить до батьків військовослужбовця. При цьому у випадку наявності декількох осіб, що мають право на виплату їм грошового забезпечення, сума виплати розподіляється рівними частками на кожного (кожну) із них. Цей висновок випливає із абзацу 2 п. 7 Порядку № 884 яким передбачено, що у разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Повертаючись до обставин цієї справи суд зазначає, що за наявними у справі матеріалами, у військовослужбовця ОСОБА_2 відсутня дружина та діти.

Згідно відмітки у паспорті громадянина України ОСОБА_2 , до вступу на військову службу його місце проживання було зареєстровано за тією ж адресою, що і у позивачки - АДРЕСА_3 .

Водночас, у пунктах 3-4 частини 6 статті 9 Закону № 2011-XII та пункті 7 Порядку №884, зазначено вичерпний перелік осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця, серед кола таких осіб сестра не значиться.

Крім цього, враховуючи відсутність будь-яких доказів перебування позивача на утриманні її брата, ОСОБА_1 також не можна віднести до осіб, що перебували на утриманні військовослужбовця ОСОБА_2 ..

Відтак, з огляду на встановлені судом обставини, Військова частина НОМЕР_2 правомірно, дотримуючись вимог Закону № 2011-XII та Порядку № 884, відмовила ОСОБА_1 у виплаті грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 .

Щодо посилання позивача на те, що вона є спадкоємцем другої черги і за відсутності спадкоємців першої черги має право на отримання належних братові сум грошового забезпечення, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 розділу ХХХ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (надалі Порядок № 260), у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військово-службовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

Згідно з п. 2 розділу ХХХ Порядку № 260 грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.

Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим.

Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У даному випадку, ОСОБА_2 визнаний безвісти зниклим, а не померлим.

Спадкове право це підгалузь цивільного права, що регулює відносини, які виникають у ході переходу прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців).

Отже, зазначені норми права не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Таким чином, на час судового розгляду цієї справи та за наявних у матеріалах справи доказів, у суду відсутні підстави для визнання за позивачем права на отримання грошової допомоги військовослужбовця ОСОБА_2 .

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання відповідачем доводів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про правомірність його рішень, дій чи бездіяльності, позивач має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України.

З огляду на викладене, позивач, всупереч вимогам статті 77 КАС України, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, в той час як відповідачем правомірність спірних дій підтверджено належними та допустимими доказами.

Враховуючи викладене, у задоволенні позову необхідно відмовити.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати, понесені позивачем, стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 139, 241-246, 250, 257-262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Судові витрати вважати фактично понесеними.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду В.В. НАУМЕНКО