Справа № 160/9175/24
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2024-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2024 рокуСправа №160/9175/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Царікової О.В.
09.04.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві , в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 14.03.2024 року про відмову ОСОБА_1 , у допризначенні пенсії відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 , до спеціального трудового стажу, що дає право на допризначення пенсії відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, періоди його роботи, відображені в трудовій книжці серія НОМЕР_2 від 11.08.1982, а саме: період військової служби з 01.04.1983 по 05.05.1985, а також періоди з 03.07.1985 по 16.08.1985 та з 12.08.1991 по 30.07.1992;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , від 06.03.2024 року про допризначення пенсії відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, з урахуванням висновків суду в даній справі.
15.04.2024 ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
09.05.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву.
В обґрунтування відзиву відповідачем зазначено, що до страхового стажу позивача не враховано періоди з 01.04.1983 по 05.05.1985, з 03.07.1985 по 16.08.1985 та з 12.08.1991 по 30.07.1992, оскільки не надано уточнюючі довідки про перебування/не перебування у відпустках без збереження заробітної плати. Також відповідачем-2 зазначено, що постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 не передбачено зарахування до страхового стажу до пенсії за вислугу років перебування на військовій службі, на підставі наведеного, за результатами розгляду документів позивача, йому було відмовлено в допризначенні пенсії. Таким чином, відповідач-2 вважає його дії правомірними та такими, що відповідають чинним нормативно-правовим актам, у зв`язку з чим, просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.
16.05.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від відповідача-1 через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-1 підтримав доводи викладені відповідачем-2 у відзиві на позовну заяву, у зв`язку з чим, просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
06.03.2024 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як працівнику охорони здоров`я, який має стаж понад 35 років та вийшов на пенсію за віком.
Враховуючи зазначене, ОСОБА_1 відмовлено у допризначенні пенсії для отримання виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Вважаючи такі позиції відповідачів протиправними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років.
Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909.
Відповідно до розділу 2 Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, право на пенсію за вислугою років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), що працюють у таких закладах охорони здоров`я: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держанепідслужби та територіальні органи Держанепідслужби, діагностичні центри.
Відповідно до Постанови Ради Міністрів СРСР від 17 грудня 1959 року №1397 «Про пенсії за вислугу років працівникам просвіти, охорони здоров`я та сільського господарства», передбачено, що до складу переліку установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років віднесено лікарняні установи всіх типів і найменувань, в тому числі клініки і клінічні частини, госпіталі, лепрозорії, психіатричні колонії, амбулаторно-поліклінічні заклади всіх типів і найменувань (поліклініки, амбулаторії, диспансери всіх профілів, установи швидкої медичної допомоги і переливання крові, медсанчастини, оздоровчі пункти, медичні кабінети і пункти, фельдшерські та фельдшерсько-акушерські пункти, станції санітарної авіації, рентгенівські станції і пункти, медичні лабораторії та інші). До переліку посад, робота на яких давала право на пенсію за вислугу років, відносились лікарі, зубні лікарі, техніки, фельдшери, помічники лікаря, акушерки, масажисти, лаборанти і медичні сестри - всі незалежно від найменування посади, дезінфекційні інструктори.
Згідно Переліку установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений наказом Міністерства соціального забезпечення УРСР від 31 грудня 1959 року №135 та підпункту «а» пункту 1 Положення про порядок зарахування стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров`я, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 17 грудня 1959 року №1397 учителям, лікарям і іншим працівникам освіти та охорони здоров`я до стажу роботи за спеціальністю, зараховується робота у лікарняних установах всіх типів та найменувань незалежно від відомчої приналежності установи і організації та найменування посади.
Так, матеріалами адміністративної справи підтверджено, що ОСОБА_1 дійсно працював:
- в період з 03.07.1985 по 16.08.1985 на посаді медсестри-анестезиста анестезіологічного відділення Криворізького онкодиспансера;
- в період з 12.08.1991 по 30.07.1992 на посаді лікаря-інтерна.
Таким чином, судом встановлено, що в період роботи з 03.07.1985 по 16.08.1985 позивач займав посаду, яка відповідає вимогам Постанови Ради Міністрів СРСР від 17 грудня 1959 року №1397 «Про пенсії за вислугу років працівникам просвіти, охорони здоров`я та сільського господарства».
В період роботи з 12.08.1991 по 30.07.1992 позивач займав посаду, яка відповідає критеріям постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909.
Таким чином, у вказані періоди позивач працював на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років.
Відповідач-2 не зарахував вказані періоди робити позивача до спеціального стажу у зв`язку з тим, що позивачем не було надано відповідних уточнюючих довідок про перебування/не перебування у відпустках без збереження заробітної плати.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Зі змісту цієї норми вбачається, що необхідність надання уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників виникає при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
За таких умов суд доходить висновку про те, що відповідачем-2 протиправно не зараховано до спеціального стажу позивача періоди роботи з 03.07.1985 по 16.08.1985 та 12.08.1991 по 30.07.1992.
Крім того, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 в період з 01.04.1983 по 05.05.1985 позивач проходив служу в Радянській Армії.
На період проходження ОСОБА_1 військової служби з 01.04.1983 по 05.05.1985 діяло Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затверджене постановою Ради Міністрів СРСР № 590 від 03.08.1972.
Підпунктом «к» частини 1 пункту 109 Положення визначено, що крім роботи в якості робочого чи службовця в загальний стаж, зокрема, зараховується також служба в Збройних силах СРСР.
Пунктом 109 Положення також передбачено, що при призначенні пенсії на пільгових умовах або у пільгових розмірах за віком та по інвалідності робітникам та службовцям, що працювали на підземних роботах, на роботах зі шкідливими умовами праці та в гарячих цехах, а також на інших роботах з важкими умовами праці (підпункти «а» та «б» п. 16), періоди, вказані у підпунктах «к» та «л», прирівнюються за вибором особи або до роботи, яка передувала вказаному періоду або до роботи, яка слідувала по закінченню вказаного періоду.
Відтак, як вбачається із записів трудової книжки серії НОМЕР_2 до призову до Радянської Армії позивач працював на посаді фельдшера-лаборанта в Дніпропетровській обласній психіатричній лікарні. По завершенню військової служби позивач працював на посаді на посаді медсестри-анестезиста анестезіологічного відділення Криворізького онкодиспансера.
Таким чином, враховуючи те, що період, який передував проходженню військової служби та період, який слідував за закінченням періоду проходження військової служби є пільговими, суд приходить до висновку про наявність підстав для зарахування до пільгового стажу позивача періоду проходження військової служби у лавах Радянської армії з 01.04.1983 по 05.05.1985 на підставі п. «к» ч. 1 та ч. 3 п. 109 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затверджене Радою Міністрів СРСР від 03.08.1972 № 590.
Таким чином суд доходить висновку про те, що періоди військової служби з 01.04.1983 по 05.05.1985, а також періоди роботи з 03.07.1985 по 16.08.1985 та з 12.08.1991 по 30.07.1992 підлягають зарахуванню ОСОБА_1 , до спеціального трудового стажу, що дає право на допризначення пенсії відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статті 26 цього Кодексу, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» частини 1 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення; виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України; порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги та механізм виплати цієї допомоги встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1911 «Про затвердження Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати» (далі - Порядок № 1191).
Згідно із пунктом 7 Порядку № 1191 виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.
Відповідно до пункту 5 Порядку №1191 грошова допомога надається особам яким, починаючи з 01.10.2011 року, призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Отже, з аналізу наведених норм вбачається, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (35 років для чоловіків) роботи на певних визначених законодавством посадах, а також вихід на пенсію саме з цих посад та неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.
Матеріалами адміністративної справи встановлено протиправність відмови у зарахуванні до пільгового стажу роботи позивача спірних періодів, з 01.04.1983 по 05.05.1985, з 03.07.1985 по 16.08.1985 та з 12.08.1991 по 30.07.1992 та суд дійшов висновку щодо необхідності зарахування цього стажу.
Отже, враховуючи висновки суду, ОСОБА_1 на момент звернення до органу пенсійного фонду мав право на отримання грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення згідно до п. 7-1 Прикінцевих Положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як працівнику освіти, який має стаж понад 30 років та вийшов на пенсію за віком.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду.
Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи те, що відповідач-1 не приймав оскаржене рішення та не вчиняв жодних дій стосовно позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги звернуті до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не підлягають задоволенню судом.
Таким чином, із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню судом.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві підлягають стягненню на користь позивача документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605,60 грн пропорційно розміру задоволеним позовним вимогам.
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
УХВАЛИВ:
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 14.03.2024 року про відмову ОСОБА_1 , у допризначенні пенсії відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати ОСОБА_1 , до спеціального трудового стажу, що дає право на допризначення пенсії відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, періоди його роботи, відображені в трудовій книжці серія НОМЕР_2 від 11.08.1982, а саме: період військової служби з 01.04.1983 по 05.05.1985, а також періоди з 03.07.1985 по 16.08.1985 та з 12.08.1991 по 30.07.1992.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , від 06.03.2024 року про допризначення пенсії відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, з урахуванням висновків суду, наведених в даному рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 17.06.2024.

Суддя О.В. Царікова