Справа № 420/13746/24
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2024-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/13746/24

Перша інстанція: суддя Аракелян М.М.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Ступакової І.Г.,

Коваля М.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И Л А :

03 травня 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 18.04.2024 року ВП № 74082815 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю винесення відповідачем оскаржуваної постанови, оскільки управління ПФУ рішення суду у справі №420/20711/23 виконало згідно вимог чинного законодавства України та в межах наявних фінансових можливостей. Виплата нарахованої пенсії буде здійснена після виділення головному управлінню коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду.

Відповідач заперечував проти позову, просив в задоволенні позовних вимог відмовити, зазначаючи, що оскаржувану постанову винесено внаслідок невиконання рішення суду без поважних причин.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення та прийняти нове, яким подану позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Зокрема, апелянт наголошує, що ним виконано рішення суду по справі №420/20711/23 та перераховано розмір пенсії позивача. В той же час, через відсутність фінансування наразі виконуються рішення судів у частині виплати сум заборгованостей з пенсій, які набрали законної сили по 20.09.2020 року.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Про розгляд справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судової кореспонденції до електронного кабінету в підсистемі Електронний суд.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29.08.2023 року у справі №420/14099/23 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років максимальним розміром з 01 березня 2023 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2023 року без обмеження її максимального розміру та з урахуванням вже виплачених сум.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08.12.2023 року у справі №420/20711/23 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження перерахованої з 01.03.2023 року за результатами індексації, проведеної на підставі постанови КМУ №168 від 24 лютого 2023 року «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2023 року пенсії без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

16.01.2024 року Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №420/20711/23.

07.02.2024 року відкрито виконавче провадження №74082815 з виконання виконавчого листа №420/20711/23 (а.с.21-22); вказано боржнику про необхідність виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

16.02.2023 року на адресу державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ в Одеській області Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області надісланий лист, у якому зазначено, що Головним управлінням на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08.12.2023 по справі №420/20711/23, яке набрало законної сили 09.01.2024, ОСОБА_1 14.02.2024 проведено перерахунок пенсії з 01.03.2023 без обмеження її максимальним розміром. Розмір пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2024 становитиме 40829,44 грн. Перерахунок пенсії проведено за період з 01.03.202 по 29.02.2024, але доплата пенсії за цей період відсутня, оскільки на підставі рішення суду по справі № 420/14099/23 проведено перерахунок пенсії з 01.03.2023 без обмеження її максимальним розміром та оскільки питання виплати пенсії без обмеження максимальним розміром не розглядалось в зазначеному рішенні суду по справі № 420/20711/23. Розмір пенсії заявника залишився в попередньому розмірі. Враховуючи викладене, відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України від 02.06.2016 № 1404 «Про виконавче провадження» позивач просив закінчити виконавче провадження по виконавчому листу №420/20711/23, виданому 16.01.2024 Одеським окружним адміністративним судом (а.с.24-25).

В додатки до листа були надані копії перерахунків пенсії ОСОБА_1 від 14.02.2024 року з 01.03.2023 року та з 01.03.2024 року.

Згідно цих перерахунків:

- з 01.03.2023 року пенсія ОСОБА_1 визначена у сумі 40849,44грн.; до виплати - 40829,44грн.; підстава проведення перерахунку рішення суду у справі №420/20711/23;

- з 01.03.2024 року пенсія ОСОБА_1 визначена у сумі 40936,64грн.; до виплати з урахуванням максимального розміру - 40829,44грн.; підстава проведення перерахунку рішення суду (без зазначення номера справі);

18.04.2024 року постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) ВП №74082815 за невиконання вимог виконавчого листа №420/20711/23 на боржника Головне управління Пенсійного фонду України накладено штраф у розмірі 5100 грн. (а.с.15-16).

Вважаючи відсутніми підстави для накладення штрафу, Головне управління Пенсійного фонду України звернулось до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, органом пенсійного фонду не доведено вчинення всіх залежних дій для виконання рішення суду в повному обсязі.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII Про виконавче провадження (далі - Закон України Про виконавче провадження) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 18 Закону України Про виконавче провадження на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 16 частини третьої статті 18 цього ж Закону передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, врегульований статтею 63 Закону України Про виконавче провадження, за змістом частин першої - третьої якої за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Стаття 75 Закону України Про виконавче провадження встановлює відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

Так, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання (частина перша статті 75 Закону України Про виконавче провадження).

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (частина друга статті 75 Закону України Про виконавче провадження).

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи, потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

При цьому, визначальною умовою для накладення зазначеного штрафу є невиконання судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону України Про виконавче провадження, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Аналогічні праві висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 360/3573/20.

Поряд з цим Верховний Суд у постанові від 31 травня 2021 року у справі №560/594/20 зауважив, що невиконання пенсійним органом рішення суду дозволяє державному виконавцю вжити заходи реагування у вигляді накладення штрафу, проте необхідно встановити, що послугувало причиною до невиконання рішення суду на момент накладення штрафу. Якщо встановлено, що невиконання відбулось без поважних причин, то наявні підстави для накладення штрафу, а у протилежному випадку (наявні реальні обставини, що є перешкодою до виконання), необхідно враховувати їх поважність та у кожному конкретному випадку виходити з цих обставин.

В свою чергу, Верховний Суд в постановах від 07.11.2019 у справі № 420/70/19, від 23.04.2020 у справі №560/523/19 та від 24.01.2018 у справі №405/3663/13-а, від 13.10. 2021 у справі № 360/4708/20 та від 13.10.2021 у справі № 360/4705/20 зазначив, невиконання судового рішення ГУ ПФУ в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Колегія суддів зазначає, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

В оскаржуваній постанові від 18.04.2024 року ВП №74082815, зокрема, зазначено, що за результатами перевірки наданих ГУПФ України в Одеській області протоколів перерахунку пенсії встановлено, що з 01.03.2024 року підсумок пенсії ОСОБА_1 (з надбавками) визначений у розмірі 40936,64грн, при цьому фактична сума пенсії, яка належить до виплати становить 40829,44грн, що становить різницю у сумі 109,20грн, яка безпідставно не виплачується. Таким чином, ГУПФ України в Одеській області вимоги виконавчого документа не виконало, при цьому жодних поважних причин його невиконання не встановлено.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що ним на виконання рішення суду здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , перерахунок пенсії проведено за період з 01.03.2023 по 29.02.2024, але доплата пенсії за цей період відсутня, оскільки на підставі рішення суду по справі №420/14099/23 проведено перерахунок пенсії з 01.03.2023 без обмеження її максимальним розміром та оскільки питання виплати пенсії без обмеження максимальним розміром не розглядалось в зазначеному рішенні суду по справі №420/20711/23.

На підтвердження викладених обставин позивач надав протоколи перерахунку пенсії позивача від 14.02.2024 року з 01.03.2023 року та з 01.03.2024 року, згідно до яких :

- з 01.03.2023 року пенсія ОСОБА_1 становить 40849,44грн; до виплати - 40829,44грн.; підстава проведення перерахунку рішення суду у справі №420/20711/23;

- з 01.03.2024 року пенсія складає 40936,64грн; до виплати з урахуванням максимального розміру - 40829,44грн; підстава проведення перерахунку рішення суду (без зазначення номера справі) (а.с.18-19).

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що рішення суду фактично не виконане боржником, оскільки починаючи з 01.03.2024 року пенсія стягувача визначена у розмірі 40936,64грн, проте безпідставно обмежена максимальним розміром 40829,44грн.

Стосовно виплати нарахованої суми, апелянт зазначає, що Кабінетом Міністрів України бюджет Пенсійного фонду України на 2024 рік не затверджено. Тому Головне управління на сьогодні діє на підставі тимчасового розпису доходів і видатків Пенсійного фонду України на 1 квартал 2024 року, яким не передбачені кошти на виплати за рішенням суду.

Станом на 06.06.2024 за рахунок виділеного Пенсійним фондом України фінансування Головним управлінням здійснено погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду з датою набрання рішеннями законної сили по 20.09.2020 року включно.

В той же час, позивач у позовній заяві посилається на те, що листом Головного управління від 18.04.2024 року №1500-0503-5/59339 здійснено запит до Пенсійного фонду України щодо сформування бюджетного запиту для виділення коштів з Державного бюджету України з метою виплати за постановою суду по справі №420/7784/23.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, рішення суду у справі №420/7784/23 немає жодного відношення до виконавчого провадження ВП №74082815, оскільки це виконавче провадження відкрите за виконавчим листом №420/20711/23.

Жодних інших доказів на підтвердження вчинення активних дій для отримання відповідного фінансування на виплату заборгованості по рішенню суду позивача не надав.

З таких обставин, колегія суддів констатує, що позивач допустив протиправну бездіяльність під час виконання рішення суду у справі №420/20711/23, оскільки не звертався до ПФУ за додатковим фінансуванням, навіть після надходження вимоги державного виконавця. ГУ ПФУ в Одеській області обмежилося лише надсиланням до органу ДВС листів шаблонного змісту про відсутність належного фінансування.

При цьому колегія суддів наголошує на обов`язку боржника не тільки вчиняти активні дії направлені на виконання судового рішення, а й надавати державному виконавцю докази, які достеменно підтверджують поважність причин невиконання рішення суду. Проте, таких доказів пенсійний орган державному виконавцю не надав.

Згідно з ч.1 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Таким чином, судова колегія приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції, висновку, що на момент прийняття виконавцем спірної постанови позивачем не було виконано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08.12.2023 року у справі №420/20711/23 в повному обсязі, відомостей про вжиття всіх залежних від боржника дій не надано, тому посадова особа відповідача не допустила порушень Закону №1404, у зв`язку з чим підстави для скасування постанови ВП № 74082815 від 18.04.2024 року відсутні.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: І.Г.Ступакова

Суддя: М.П.Коваль