Справа № 200/5854/24
Суддя: Михайлик А.С.
Дата ухвалення: 2024-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

27 серпня 2024 року Справа №200/5854/24

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Михайлик А.С., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправними дій, скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області в якому просить:

визнати незаконною, протиправною, такою, що порушує Конституцію України в частині права на звернення до правосуддя за захистом порушеного права та створює перешкоди для звернення за захистом до правосуддя бездіяльність відповідача під час виконання владних управлінських функцій як органу державної влади за наслідками вчинення нікчемного правочину, що виявилася у наданні адміністративних матеріалів щодо позивача до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області структурним підрозділом ГУНП в Донецькій області - Покровським РУП ГУНП в Донецькій області та роз`яснити відповідачу порядок звернення ним до суду із даним юридичним актом (протоколом із додатками від 26.04.2024);

стягнути на користь ОСОБА_1 із відповідача заподіяну ним моральну шкоду у розмірі 32000 грн за рахунок бюджетних асигнувань .

визнати недійсними усі (від 27.05.2024, 31.07.2024, 13.08.2024, 16.08.2024) індивідуальні правові акти Красноармійського міськрайонного суду Донецької області внаслідок вчинення нікчемного правочину ГУНП в Донецькій області відносно ОСОБА_1 у справах 235/3486/24 та 235/5694/24 під час виконання ним владних управлінських функцій, у тому числі судове рішення від 27.05.2024 у справі 235/3486/24 та виконавчі документи надані ним 02.08.2024 для часткового примусового виконання вищезазначеного судового рішення до Авдіївсько- Мирноградського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіональногоуправління Міністерства юстиції (за результатами яких відкрито ВП 75766121 від 12.08.2024), як такі, що підлягають скасуванню за наслідками недійсного правочину відповідача ГУНП в Донецькій області від 01.05.2024 вчиненого під час виконання ним владних управлінських функцій як органу державної влади, як наслідок вчинення ним нікчемного правочину шляхом надання адміністративного матеріалу до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області відносно ОСОБА_1 структурним підрозділом ГУНП в Донецькій області 29.04.2024 (Покровський РУП ГУНП в Донецькій області (протокол із додатками від 26.04.2024);

визнати протиправними та нечинними індивідуальні правові акти винесені відносно позивача Красноармійським міськрайонним судом Донецької області у вигляді судових рішень від 27.05.2024, 31.07.2024, 13.08.2024, 16.08.2024 у справах 235/3486/24 та 235/5694/24;

визнати нікчемним правочин вчинений Покровським РУП ГУНП в Донецькій області 29.04.2024 з надання до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області адміністративного матеріалу зареєстровано судом 01.05.2024 відносно ОСОБА_1 та застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення та шляхом припинення правовідношення;

визнати недійсним правочин вчинений ГУНП в Донецькій області, а саме вчинення дій спрямованих на припинення цивільних прав та обов`язків, шляхом відмови від заміни сторони у провадженні справ відносно ОСОБА_1 за номером 235/3486/24 та 235/5694/24 розгляд яких здійснював Красноармійський міськрайонний суд Донецької області, при цьому проявив свободу волевиявлення до вчинення правочину яка виражається його мовчанням, тобто надав мовчазну згоду на вчинення нікчемного правочину Покровським РУП ГУНП в Донецькій області відносно ОСОБА_1 29.04.2024, який зареєстрований судом 01.05.2024 будучі обізнаним у необхідності вчинити дії по заміні сторони у справі, розгляд якої здійснено Красноармійський міськрайонним судом Донецької області та застосувати наслідки недійсності правочину шляхом відновлення становища яке існувало до порушення та шляхом припинення правовідношення.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративний суд - суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.

Адміністративною справою є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Адміністративне судочинство - діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у порядку, встановленому цим Кодексом.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Під час визначення предметної юрисдикції справ слід виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

За змістом позовної заяви предметом оскарження позивач визначив: 1) бездіяльність ГУНП в Донецькій області, внаслідок якої адміністративні матеріали щодо позивача надані до суду структурним підрозділом відповідача; 2) судові рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області у справі про притягнення до адміністративної відповідальності постанову у справі 235/3486/24 від 27.05.2024 про притягнення до адміністративної відповідальності, постанову по справі у справі 235/3486/24 від 16.08.2024 про повернення заяви про встановлення або зміну способу і порядку виконання судового рішення, ухвалу у справі 235/5694/24 від 31.07.2024 про відмову у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та ухвалу у справі 235/3486/24 від 13.08.2024 про відмову в ухваленні додаткового рішення у справі, про зупинення виконання або зупинення дії судового рішення у справі про адміністративне правопорушення, про перегляд справи за нововиявленими обставинами, про перегляд справи спочатку, про визнання доказів недопустимими та здійснення розгляду справи на підставі інших доказів по справі 235/3486/24.

Отже, фактично, заявлені позивачем вимоги в частині визнання протиправними дій, бездіяльності та рішень обумовлені його незгодою з притягненням його до адміністративної відповідальності згідно з постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області у справі 235/3486/24 та спрямовані на їх скасування. При цьому позивач визначає дії структурного підрозділу з надання адміністративних матеріалів до суду як правочин, а судові рішення як акти індивідуальної дії, що, на йогу думку, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства.

Згідно із частиною 1 статті 124 Конституції України делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Відповідно до частини 2 вказаної статті юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За змістом статей 126, 129 Конституції України рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватися у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Закону України Про судоустрій і статус суддів здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України Про незалежність судової влади від 13.06.2007 №8 судам роз`яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

У постанові Пленуму ВСУ Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів від 12.06.2009 №6 судам роз`яснено, що у розумінні положень ч.1 ст.2, пп.1, 7, 9 ч.1 ст.3, ст.17, ч.3 ст.50 Кодексу адміністративного судочинства судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ. Скарги на дії, бездіяльність і рішення суддів мають розглядатися відповідно до процесуального законодавства.

Згідно з п.57 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зміст конкретних судових рішень контролюється насамперед за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п.55 висновку №3 (2002) КРЄС судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Вчинені суддею (судом) процесуальні дії з розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони вчиняються чи ухвалюються.

Вчинені судом (суддею) у відповідній справі процесуальні дії й ухвалені у ній рішення не підлягають окремому судовому оскарженню шляхом ініціювання нового судового процесу.

Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їхніх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони, відповідно, були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постановах: від 08.05.2018 у справі №521/18287/15-ц, від 21.11.2018 у справі №757/43355/16-ц, від 29.05.2019 у справі №489/5045/18.

З огляду на таке, суд дійшов висновку про неможливість розгляду за правилами адміністративного судочинства позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача , що виявилася у наданні адміністративних матеріалів структурним підрозділом відповідача та судових рішень у справі 235/3486/24 від 27.05.2024 та 16.08.2024 та у справі 235/5694/24 від 31.07.2024 та від 13.08.2024. Зазначені вимоги стосуються притягнення особи до адміністративної відповідальності та оскаржуються за правилами, що встановлені Кодексом про адміністративні правопорушення України.

Згідно з частиною 5 ст. 21 Кодекс адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди можуть бути розглянути адміністративним судом лише у разі, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин. . Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Оскільки заявлені позивачем вимог про визнання протиправними бездіяльності (дій), актів індивідуальної дії не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства з підстав, що визначені нижче, вимоги позивача про стягнення шкоди також не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства України та підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства України.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За приписами з ч. 1 ст. 23 Цивільного процесуального кодексу України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 6 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. У разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

На підставі наведеного слід відмовити у відкритті провадження у даній справі.

Керуючись ст.ст. 238, 239, 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції Донецької області, про визнання неправомірними бездіяльності, скасування рішень.

Роз`яснити позивачу, що правомірність дій та бездіяльності Головного управління Національної поліції в Донецькій області під час розгляду адміністративних матеріалів судом, перегляд судових рішень у справах про адміністративні правопорушення № 235/3486/24 та 235/5694/24 здійснюється за правилами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Роз`яснити позивачу, що вимоги про стягнення шкоди розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.С. Михайлик