Справа № 200/1071/24
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 року справа №200/1071/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Компанієць І.Д., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року у справі № 200/1071/24 (головуючий І інстанції Аляб`єв І.Г.) за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 17.10.2023 №96 про відмову у призначення пенсії за віком на пільгових умовах, як водію міського пасажирського транспорту (тролейбуса), відповідно до п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII (з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити та виплачувати з 9 жовтня 2023 року пенсію за віком на пільгових умовах, як водію міського пасажирського транспорту (тролейбуса), згідно із п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах зарахувати до пільгового стажу, як водію міського пасажирського транспорту (тролейбуса), згідно із п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи з 11.06.1993 по 10.08.1993, з 11.09.1993 по 11.11.1993, з 18.11.1993 по 10.01.1994, з 11.02.1994 по 08.03.1994, з 23.03.1994 по 12.06.1994, з 19.07.1994 по 10.01.1995, з 08.11.1995 по 10.06.1996, з 12.09.1996 по 10.03.1997, з 13.03.1997 по 08.06.1997, з 11.09.1997 по 11.03.1998, з 13.03.1998 по 09.06.1998, з 16.09.1998 по 10.06.1999, з 12.11.1999 по 08.06.2000, з 22.08.2002 по 10.02.2003, з 12.02.2003 по 24.07.2003, з 03.01.2004 по 12.09.2004, з 23.12.2004 по 12.09.2005, з 20.01.2006 по 12.05.2006, з 23.10.2006 по 25.05.2007, з 27.07.2007 по 26.04.2008, з 30.04.2008 по 26.06.2008, з 16.09.2008 по 25.06.2009, з 18.08.2009 по 24.06.2010;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 11.06.1993 по 10.08.1993, з 11.09.1993 по 11.11.1993, з 18.11.1993 по 10.01.1994, з 11.02.1994 по 08.03.1994, з 23.03.1994 по 12.06.1994, з 19.07.1994 по 10.01.1995, з 08.11.1995 по 10.06.1996, з 12.09.1996 по 10.03.1997, з 13.03.1997 по 08.06.1997, з 11.09.1997 по 11.03.1998, з 13.03.1998 по 09.06.1998, з 16.09.1998 по 10.06.1999, з 12.11.1999 по 08.06.2000, з 22.08.2002 по 10.02.2003, з 12.02.2003 по 24.07.2003, з 03.01.2004 по 12.09.2004, з 23.12.2004 по 12.09.2005, з 20.01.2006 по 12.05.2006, з 23.10.2006 по 25.05.2007, з 27.07.2007 по 26.04.2008, з 30.04.2008 по 26.06.2008, з 16.09.2008 по 25.06.2009, з 18.08.2009 по 24.06.2010, з 01.10.2014 по 31.05.2017 (т.1 а.с. 139-154).

Ухвалою суду від 01.04.2024 року виключено з кола відповідачів у справі № 200/1071/24 другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Залучено Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача у справі № 200/1071/24 (т. 1 а.с. 160-163).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 17.10.2023 №96 про відмову у призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивачу відповідно до п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020);

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву позивача від 09.10.2023 згідно з п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII із зарахуванням до страхового та пільгового стажу періоди роботи з 11.06.1993 по 10.08.1993, з 11.09.1993 по 11.11.1993, з 18.11.1993 по 10.01.1994, з 11.02.1994 по 08.03.1994, з 23.03.1994 по 12.06.1994, з 19.07.1994 по 10.01.1995, з 08.11.1995 по 10.06.1996, з 12.09.1996 по 10.03.1997, з 13.03.1997 по 08.06.1997, з 11.09.1997 по 11.03.1998, з 13.03.1998 по 09.06.1998, з 16.09.1998 по 10.06.1999, з 12.11.1999 по 08.06.2000, з 22.08.2002 по 10.02.2003 та з 12.02.2003 по 24.07.2003, з 03.01.2004 по 12.09.2004, з 23.12.2004 по 12.09.2005, з 20.01.2006 по 12.05.2006, з 23.10.2006 по 25.05.2007, з 27.07.2007 по 26.04.2008, з 30.04.2008 по 26.06.2008, з 16.09.2008 по 25.06.2009, з 18.08.2009 по 24.06.2010 та з 01.10.2014 по 31.05.2017, з урахуванням висновків суду;

- в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального, процесуального права, просив скасувати рішення суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову.

Апелянт вважає правомірним спірне рішення від 17.10.2023 №96 про відмову у призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивачу з підстав, визначених цим рішенням.

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Позивач звернувся через веб портал Пенсійного фонду України з заявою від 09.10.2023 про призначення пенсії за віком (т. 1 а.с. 196).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 17.10.2023 № 96 ОСОБА_2 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 8 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу (т. 1 а.с. 60).

В спірному рішенні зазначено, що вік заявника на момент звернення складає 58 років, страховий стаж особи становить 14 років 9 місяців 8 днів, пільговий стаж особи становить 4 роки 5 місяців 6 днів.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи в російській федерації з 11.06.1993 по 10.08.1993, з 11.09.1993 по 11.11.1993, з 18.11.1993 по 10.01.1994, 11.02.1994 по 08.03.1994, з 23.03.1994 по 12.06.1994, з 19.07.1994 по 10.01.1995, з 08.11.1995 по 10.06.1996, з 12.09.1996 по 10.03.1997, з 13.03.1997 по 08.06.1997, з 11.09.1997 по 11.03.1998, з 13.03.1998 по 09.06.1998, з 16.09.1998 по 10.06.1999, з 12.11.1999 по 08.06.2000, з 22.08.2002 по 10.02.2003 та з 12.02.2003 по 24.07.2003, оскільки з 19.06.2023 Україною припинено участь в Угоді про гарантії громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

За довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 01.11.2018 № ОСОБА_2 зареєстрований як ВПО за адресою АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 24).

Згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 в період з 11.06.1993 по 10.08.1993, з 11.09.1993 по 11.11.1993, з 18.11.1993 по 10.01.1994, 11.02.1994 по 08.03.1994, з 23.03.1994 по 12.06.1994, з 19.07.1994 по 10.01.1995, з 08.11.1995 по 10.06.1996, з 12.09.1996 по 10.03.1997, з 13.03.1997 по 08.06.1997, з 11.09.1997 по 11.03.1998, з 13.03.1998 по 09.06.1998, з 16.09.1998 по 10.06.1999, з 12.11.1999 по 08.06.2000, з 22.08.2002 по 10.02.2003 та з 12.02.2003 по 24.07.2003, 03.01.2004 по 12.09.2004, з 23.12.2004 по 12.09.2005, з 20.01.2006 по 12.05.2006, з 23.10.2006 по 25.05.2007, з 27.07.2007 по 26.04.2008, з 30.04.2008 по 26.06.2008, з 16.09.2008 по 25.06.2009, з 18.08.2009 по 24.06.2010 позивач працював на посаді водія тролейбуса 8-го тролейбусного парку м.Москви, що підтверджено записами 8-59; з 01.10.2014 по 31.05.2017 позивач працював на посаді водія тролейбуса ККП Донецької міської ради «Донелектроавтотранс», що підтверджено записами трудової книжки 60-62 (т. 1 а.с. 25-34).

Згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 18.02.2022 № 2600-0213-8/30881, ОСОБА_2 25.01.2022 звертався до управління із запитом № 4397/8 із запитом щодо надання допомоги в витребуванні пільгової довідки.

За п. «з» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VII, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, після досягнення 55 років і при стажі роботи для чоловіків - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців.

Згідно п. «з» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції Закону України від 02.03.2015 №213-VII, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, після досягнення 55 років і при стажі роботи для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців.

01.04.2004 набрав чинності Закон України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який не змінював вимоги щодо призначення пенсій у порядку п. «з» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Таким чином, після набрання чинності нормами Закону №1058-ІV (тобто після 01.01.2004 року) порядок призначення пенсій за спеціальний стаж роботи водієм міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) визначався п. «з» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Такий стан правового регулювання існував до календарної дати набрання чинності нормами Закону України від 03.10.2017 року. №2148-VIII (11.10.2017 року), яким текст Закону №1058-ІV доповнено ст.114.

За п.8 ч.2 ст.114 Закону № 1058 водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців.

Норми п. «з» ч.1 ст.13 Закону №1788-ХІІ та п.8 ч.2 ст.114 Закону № 1058 мали уніфікований зміст в частині цензів призначення пенсії водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) до моменту прийняття рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020р. №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/5), яким була повернута чинність п. «з» ч.1 ст.13 Закону № 1788, в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VII, згідно яких рівень загального страхового стажу складає для чоловіків - 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців.

Щодо незарахування до страхового та пільгового стажу роботи періоди роботи з в російській федерації з 11.06.1993 по 10.08.1993, з 11.09.1993 по 11.11.1993, з 18.11.1993 по 10.01.1994, 11.02.1994 по 08.03.1994, з 23.03.1994 по 12.06.1994, з 19.07.1994 по 10.01.1995, з 08.11.1995 по 10.06.1996, з 12.09.1996 по 10.03.1997, з 13.03.1997 по 08.06.1997, з 11.09.1997 по 11.03.1998, з 13.03.1998 по 09.06.1998, з 16.09.1998 по 10.06.1999, з 12.11.1999 по 08.06.2000, з 22.08.2002 по 10.02.2003 та з 12.02.2003 по 24.07.2003, оскільки з 19.06.2023 Україною припинено участь в Угоді про гарантії громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992, суд враховує таке.

Згідно ч.2 ст.4 Закону № 1058, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

За ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

13.03.1992 між країнами СНД укладено Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення. У преамбулі зазначено, що Уряди держав учасниць уклали цю Угоду: «виходячи з необхідності захисту прав громадян у галузі пенсійного забезпечення, усвідомлюючи, що кожна держава - учасниця Співдружності повинна нести безпосередню відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, визнаючи, що держави - учасниці Співдружності мають зобов`язання щодо непрацездатних осіб, які отримали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження до складу СРСР і реалізують це право на території держав - учасниць Угоди, визнаючи необхідність неухильного дотримання зобов`язань за міжнародними угодами, укладеними СРСР з питань пенсійного забезпечення».

Згідно статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

За ст. 6 Угоди призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

За абз. 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Таким чином, згідно норм цих Угод, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення» (надалі Постанова №1328) ухвалено про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у місті Москві.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 №72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 №376 (із змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023.

Міністерство юстиції України у повідомленні від 10.01.2023, яке опубліковано у Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 для України 19.06.2023.

З огляду на визначені наслідки припинення дії міжнародного договору України необхідно дійти висновку, що денонсація Угоди від 13.03.1992 означає, що ця Угода припинила породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цієї Угоди, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення вказаної Угоди.

Суд враховує, що закон не має зворотної дії в часі. До того ж не зарахування стажу роботи чи розмірів заробітної плати в період чинності міжнародної угоди, осіб які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами, - є неприпустимим та порушує конституційні принципи. Так, працюючи за межами України, особа мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення.

За наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Згідно правової позиції Верховного Суду в постанові від 19.06.2018 року у справі №820/5348/17 розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.

Таким чином, до набрання чинності Постановою №1328, Україна як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно із Угодою, в тому числі щодо страхового стажу, отриманого громадянами до підписання Угоди.

Згідно ч. 1 статті 70 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, припинення договору відповідно до його положень або відповідно до Конвенції звільняє учасників договору від усякого зобов`язання виконувати договір у майбутньому та не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників, які виникли в результаті виконання договору до його припинення.

За ч.2 ст.13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Отже, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в російській федерації, оскільки вказана Угода була чинною на момент набуття стажу.

Таким чином, суд не приймає до уваги посилання відповідачів на припинення участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, оскільки таке припинення не стосується (не впливає) періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в час дії Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №25-рп/2009 конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення.

За ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської соціальної хартії та ст.46 Конституції України, працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.

Рішення відповідача мотивовано лише тим, що періоди роботи, на території рф, згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_1 зараховано по 31.12.1991, оскільки згідно постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» та листа Пенсійного фонду України від 27.12.2022 № 2800-030102-5/56080 щодо зарахування до загального страхового стажу на території ррфср по 31.12.1991 року, правомірність на думку позивача у нього страхового стажу 27 років 10 місяців 19 днів та пільгового 14 років 10 місяців 16 днів, відповідач жодним чином не перевірив та не спростував, відповідно спірне рішення не відповідає критеріям встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Слід також зазначити, що законодавець передбачив обов`язок суду зобов`язати суб`єкта владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього, тому втручання у повноваження вказаного органу виходить за межі завдань адміністративного судочинства, виходячи з предмету даного позову.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 13.11.2018 року у справі № 826/20369/14.

Згідно абз. 2 частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта і владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому, суд не може перебирати на себе компетенцію суб`єктів владних повноважень (у цьому конкретному випадку пенсійного органу) та досліджувати документи, яким не надавалась оцінка, а також встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права на призначення пенсії.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд відповідно до частини 5 статті 242 КАС України враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 07.03.2018 у справі №233/2084/17, відповідно до якої вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 17.10.2023 №96 про відмову у призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивачу відповідно до п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020);

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву позивача від 09.10.2023 згідно з п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII із зарахуванням до страхового та пільгового стажу періоди роботи з 11.06.1993 по 10.08.1993, з 11.09.1993 по 11.11.1993, з 18.11.1993 по 10.01.1994, з 11.02.1994 по 08.03.1994, з 23.03.1994 по 12.06.1994, з 19.07.1994 по 10.01.1995, з 08.11.1995 по 10.06.1996, з 12.09.1996 по 10.03.1997, з 13.03.1997 по 08.06.1997, з 11.09.1997 по 11.03.1998, з 13.03.1998 по 09.06.1998, з 16.09.1998 по 10.06.1999, з 12.11.1999 по 08.06.2000, з 22.08.2002 по 10.02.2003 та з 12.02.2003 по 24.07.2003, з 03.01.2004 по 12.09.2004, з 23.12.2004 по 12.09.2005, з 20.01.2006 по 12.05.2006, з 23.10.2006 по 25.05.2007, з 27.07.2007 по 26.04.2008, з 30.04.2008 по 26.06.2008, з 16.09.2008 по 25.06.2009, з 18.08.2009 по 24.06.2010 та з 01.10.2014 по 31.05.2017, з урахуванням висновків суду.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року у справі № 200/1071/24 за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 28 серпня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: А.А. Блохін

І.Д. Компанієць