Справа № 240/20342/23
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2024-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2024 року м. Житомир справа № 240/20342/23

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач 1) та до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - відповідач 2), в якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області в призначенні їй пенсії за віком у відповідності до ч. 2 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити їй з 24 березня 2023 року пенсію за віком у відповідності до ч. 2 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням стажу, що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 26 жовтня 1978 року.

На обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що у зв`язку із відсутністю станом на дату досягнення 60-річного пенсійного віку необхідного страхового стажу в розмірі не менше 27 років, вона після досягнення 63-річного віку звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", як особі, яка має не менше 20 років страхового стажу. Так, вказує, що загальний стаж її роботи, зазначений в трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 26.10.1978 становить 19 років 5 місяців 3 дні, а період її навчання в Київському професійному училищі хлібопекарської промисловості з 01.09.1977 по 27.07.1978, який теж має враховуватись до стажу - складає 10 місяців 27 днів. Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, яке за принципом екстериторіальності розглядало її заяву, їй було відмовлено в призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу. Так, за підрахунками пенсійного органу її страховий стаж становить лише 0 років 9 місяців 18 днів. При цьому, всі періоди її роботи, що вказані в трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 26.10.1978, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області не зарахувало до її страхового стажу, оскільки на титульній сторінці цієї трудової книжки її ім`я вказано російською мовою як: " ОСОБА_2 ", що не відповідає її паспортним даним згідно з якими її ім`ям в перекладі на російську мову є " ОСОБА_2 ". Позивач вважає такі дії щодо не зарахування вказаних в трудовій книжці періодів роботи до її страхового стажу та, як наслідок, і рішення про відмову у призначенні їй пенсії за віком протиправними, оскільки в наданій нею до пенсійного органу трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 26.10.1978, а саме на внутрішньому боці її обкладинки, є відповідний запис від 23.05.2023, внесений ПрАТ "Українські хлібні традиції", яке є правонаступником Київського хлібозаводу №4, на якому вона працювала та який видавав їй цю трудову книжку, про внесення виправлення та зазначення її вірного імені. Відтак, позивач вважає, що з огляду на наявність у трудовій книжці вищезазначеного запису про виправлення описки щодо зазначення на титульній сторінці її імені, допущеної при оформленні цієї трудової книжки, неврахування вказаних в цій трудовій книжці періодів роботи до страхового стажу є неправомірним. З огляду на зазначене, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Ухвалою суду провадження в адміністративній справі №240/20342/23 було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

11 серпня 2023 року до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зазначило, що 29.05.2023 ОСОБА_1 звернулась до управління із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка опрацьовувалась за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів. У зв`язку із чим, після реєстрації заяви ОСОБА_1 та сканування копій документів засобами програмного забезпечення, цю заяву за принципом екстериторіальності розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України у Волинський області. За результатами розгляду цієї заяви Головне управління Пенсійного фонду України у Волинський області прийняло рішення від 05.06.2023 №18 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії у зв`язку із відсутністю в неї необхідного страхового стажу в розмірі 20 років. Натомість Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області лише повідомило ОСОБА_1 про прийняте рішення, шляхом направлення їй листа від 13.06.2023 №0600-0212-8/62974. У зв`язку із чим, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зауважило, що не приймало рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії, а відтак не вчиняло дій, які б могли порушувати право позивача на належне пенсійне забезпечення.

Крім того, у відзиві на позовну заяву Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зазначило, що вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинський області від 05.06.2023 №18 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії правомірним, оскільки ім`я на титульній сторінці наданої нею трудової книжки серії НОМЕР_2 від 26.10.1978 не співпадає з її паспортними даними, що й стало підставою для не зарахування періодів трудової діяльності позивачки, вказаних в цій трудовій книжці, до її страхового стажу. Враховуючи вказані обставини, управління просило відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

21 вересня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області. У відзиві управління вказало, що рішенням від 05.06.2023 №18 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу від 20 до 30 років. При цьому, при розгляді поданої нею заяви та доданих до неї документів до його страхового стажу ОСОБА_1 не були зараховані періоди роботи, вказані в її трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 26.10.1978, оскільки ім`я на титульній сторінці цієї трудової книжки не відповідає даним паспорту громадянки ОСОБА_1 . Таким чином, при проведенні правової оцінки наданих позивачем документів для призначення пенсії за віком та даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку, було встановлено, що страховий стаж ОСОБА_1 складає лише 0 років 09 місяців 18 днів, що є недостатнім для призначення їй пенсії відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При цьому, відповідач наголосив, що згідно пункту 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер i дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів. Крім того, пунктом 26 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, передбачено, що у випадку коли ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку. В контексті цього Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зазначило, що враховуючи не внесення в трудову книжку позивача змін передбачених пунктом 2.13 Інструкції № 58, а також не встановлення нею в судовому порядку факту приналежності їй трудової книжки серії НОМЕР_2 від 26.10.1978, а також беручи до уваги відсутність інших підтверджуючих документів, передбачених Порядком №637, підстави для врахування спірних періодів роботи ОСОБА_1 до її страхового стажу не має. З огляду на зазначене, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області вважає, що в спірних правовідносинах діяло правомірно, а тому просило відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

З огляду на характер спірних правовідносин, розгляд даної адміністративної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи відповідно до норм ст.ст. 257, 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що з метою реалізації свого права на пенсійне забезпечення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення нею 63-річного віку, звернулась до територіального органу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 29 травня 2023 року про призначення їй пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

На виконання вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (зі змінами, внесеними постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1) за принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії розглядало Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області.

За наслідками розгляду поданої позивачем заяви та доданих до неї документів Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області прийняло рішення від 05.06.2023 №18 про відмову у призначенні їй пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" через відсутність у неї необхідного страхового стажу, який згідно вказаної правової норми при зверненні за призначенням пенсії в період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року повинен становити від 20 до 30 років. Водночас, згідно наданих документів та даних системи персоніфікованого обліку її страховий стаж становить 0 років 9 місяці 18 днів. При цьому, періоди трудової діяльності ОСОБА_1 , зазначені в трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 26.10.1978, не були зараховані до її страхового стажу, оскільки ім`я на титульній сторінці цієї трудової книжки не співпадає з паспортними даними ОСОБА_1 .

Про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області рішення від 05.06.2023 №18 про відмову у призначенні пенсії, Головне управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило ОСОБА_1 листом від 13.06.2023 №0600-0212-8/62974.

Із наданих відповідачем матеріалів відмовної пенсійної справи вбачається, що 13.06.2023 ОСОБА_1 повторно звернулась до територіального органу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності вказану заяву розглядало Головне управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області.

За результатами розгляду Головне управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області прийняло рішення від 21.06.2023 №18, яким відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку із відсутністю в неї необхідного страхового стажу в розмірі 20 років. За підрахунками Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області страховий стаж ОСОБА_1 становить лише 01 рік 08 місяців 18 днів. Водночас, періоди її роботи протягом квітня 1978 року - вересня 1999 року, отримання нею допомоги по безробіттю з 03.11.1997 по 02.08.1998 та з 10.11.1999 по 02.11.2000, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_3 від 26.10.1978 до страхового стажу не зараховано, оскільки на титульному аркуші виправлення імені ОСОБА_1 здійснене з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої наказом від 29.07.1993 № 58, а саме виправлення було засвідчене печаткою підприємства на якому ОСОБА_1 не працювала. В свою чергу, довідка про реорганізацію підприємства до заяви про призначення пенсії не надавалась.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Звертаючись із даним позовом до суду ОСОБА_1 зазначила, що не погоджується з розміром визначеного їй страхового стажу (0 років 9 місяці 18 днів) та вказала, що Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області протиправно не зарахували до цього стажу періодів її роботи, зазначених в трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 26.10.1978 (загалом 19 років 5 місяців 3 дні), а тому неправомірно відмовили їй у призначенні пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В свою чергу, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області від 21.06.2023 №18 про відмову у призначенні їй пенсії, прийняте за результатами розгляду заяви від 13.06.2023, ОСОБА_1 в даній позовній заяві не оскаржує.

Відтак, з огляду на положення ч. 2 ст. 9 КАС України суд в межах розгляду даної справи надає правову оцінку лише діям Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, вчиненим ними під час розгляду заяви ОСОБА_1 від 29.05.2023 про призначення їй пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та правову оцінку прийнятому за результатами такого розгляду рішенню Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області рішення від 05.06.2023 №18 про відмову їй у призначенні пенсії.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені в Законі України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-IV визначено право громадян України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Згідно з частиною 1статті 9 Закону №1058-IVвідповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

В умовах дії солідарної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, розмір пенсії кожного пенсіонера визначається індивідуально з урахуванням набутого ним страхового стажу та отриманого заробітку, з якого сплачувалися страхові внески.

Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 58 років 6 місяців - для жінок, які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року.

В свою чергу, частиною 2 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 , після досягнення нею 63-річного віку, зверталась до пенсійного органу саме за призначенням пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 26 Закону №1058-IV, оскільки станом на дату досягнення 60-річного пенсійного віку визначеного в частині 1 статті 26 Закону №1058-IV страхового стажу вона не мала.

Відтак, враховуючи положення частини 2 статті 26 Закону №1058-IV та дату її звернення за призначенням пенсії (29.05.2023) умовою виникнення у неї права на призначення пенсії за віком у віці 63 років була наявність страхового стажу від 20 до 30 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

В частині 2 статті 24 Закону №1058-IV зазначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Система персоніфікованого обліку була впроваджена в України на підставі Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який набрав чинності 01.01.2004.

Відтак, періоди роботи особи до 01.01.2004 (до впровадження системи персоніфікованого обліку) зараховуються до її страхового стажу на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV, а періоди роботи після 01.01.2004 - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, тобто підставою для зарахування таких періодів роботи до страхового стажу є сплата страхових внесків.

До набрання чинності Законом №1058-IV право громадян на державне пенсійне забезпечення було врегульовано Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення".

Статтею 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також:

а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків;

д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі;

ж) час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Відповідно до статті 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Таким чином, системний аналіз норм Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" свідчить, що періоди роботи особи до 01.01.2004 зараховуються до її страхового стажу на підставі інформації, зазначеної в її трудовій книжці, а періоди роботи після 01.01.2014 - на підставі даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів уній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутність трудової книжки або записів виникає необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу додатковими документами.

Під час розгляду справи встановлено, що Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області при розгляді заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком не зарахувало до їй страхового стажу періодів роботи, зазначених в трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 26.10.1978, через те, що на титульній сторінці цієї трудової книжки зазначено ім`я працівника, якій вона належить, " ОСОБА_2 " (російською мовою), не відповідає паспортним даним ОСОБА_1 , згідно з якими її ім`ям в перекладі на російську мову, вказано " ОСОБА_2 ".

Вирішуючи спірні правовідносини в частині позовних вимог, які стосуються наявності підстав для зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи, зазначених в трудовій книжці серії НОМЕР_2 , суд зазначає наступне.

Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників затверджена Наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція №58).

Згідно пункту 1.1. цієї Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Порядок заповнення трудових книжок врегульований главою 2 Інструкції №58.

Згідно пункту 2.1. Інструкції №58 трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції №58 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться: 1) відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; 2) відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; 3) відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; 4) відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до пунктів 2.3 та 2.4 Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Правовими нормами пункту 2.11. Інструкції №58 визначено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка (п.2.12 Інструкції №58).

При цьому, пунктом 2.13. Інструкції №58 передбачено, що зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні норми були передбачені також Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 .

Дослідивши під час розгляду справи копію трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 26.10.1978 суд встановив, що під час першого прийняття позивачки на роботу та заповненні трудової книжки на її титульній сторінці дійсно було зазначено ім`я працівника " ОСОБА_2 " (російською мовою). В той час, як згідно даних паспорту громадянина України серії НОМЕР_4 від 06.11.1997 ім`я ОСОБА_1 на російській мові вказане, як " ОСОБА_2 ".

Однак, 23.05.2023 заступником головного бухгалтера ПрАТ "Українські хлібні традиції" ОСОБА_3 відповідно до норм пунктом 2.13. Інструкції №58 в трудову книжку ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 26.10.1978 був внесений запис про виправлення на титульній сторінці помилки щодо невірного зазначення російською мовою імені ОСОБА_1 з " ОСОБА_2 " на " ОСОБА_2 ".

Вказаний запис був наявний у трудовій книжці позивачки на момент її звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 29.05.2023 про призначення їй пенсії. Разом з тим, з незрозумілих причин Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області при розгляді цієї заяви та визначенні розміру страхового стажу ОСОБА_1 не врахувало наявність в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 26.10.1978 відповідного запису про виправлення допущеної помилки в частині невірного зазначення імені позивача, та як наслідок на врахувало вказані в трудовій книжці періоди роботи до її страхового стажу.

З даного приводу суд зазначає, що запис про виправлення допущеної помилки в частині невірного зазначення імені ОСОБА_1 на титульній сторінці її трудової книжки здійснений у повній відповідності до вимог щодо внесення таких виправлень, передбачених пунктом 2.13. Інструкції №58. Більш того, наявною у матеріалах справи довідкою від 23.06.2023 №08-12/126 підтверджується, що ПрАТ "Українські хлібні традиції", яке вносило в трудову книжку виправлення щодо імені ОСОБА_1 , є правонаступником Київського хлібзаводу №4, який був першим місцем роботи позивача та заводив на неї вказану трудову книжку.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що розглядаючи заяву ОСОБА_1 про призначення їй пенсії та здійснюючи підрахунок її страхового стажу, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області безпідставно не врахувало наявності в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 26.10.1978 відповідного запису про виправлення помилки щодо невірного зазначення російською мовою імені позивача, та, як наслідок, протиправно не зарахувало до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи, вказаних в цій трудовій.

Крім того, суд звертає увагу, що за приписами пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» (відповідно до якої прийнято Інструкцію №58), відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17 зазначив, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Відсутність посилання чи неточність записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 та від 16.04.2020 у справі №159/4315/16-а.

Також, Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 по справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 по справі №423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

У постанові від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а Верховний Суд зауважив, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Крім того, у постанові від 11.11.2020 у справі № 677/831/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. При цьому витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що відсутність на титульній сторінці трудової книжки запису про дату її заповнення, при дотриманні усіх інших вимог Інструкції №58 щодо оформлення відомостей про роботу працівника та записів про періоди такої роботи, не є підставою для незарахування усіх зазначених в цій трудовій книжці періодів роботи працівника до його до стажу.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що трудова книжка ОСОБА_1 є належним документом для підтвердження набутого нею страхового стажу, а тому вказана в ній інформація про періоди роботи позивача мала бути врахована при визначенні розміру її страхового стажу та вирішенні питання про його достатність для призначення пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів її роботи, зазначених в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 26.10.1978, через не співпадіння імені на титульній сторінці цієї трудової книжки з паспортними даними позивачки, є необґрунтованими та безпідставними, а відтак протиправним є й прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області рішення від 05.06.2023 №18 про відмову у призначенні їй пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю у неї необхідного страхового стажу.

Враховуючи наявність порушеного права, застосовуючи механізм його захисту та ефективного відновлення суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи, зазначені в її трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 26.10.1978.

Вирішуючи спірні правовідносини в частині позовних вимог щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком у відповідності до ч. 2 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", суд виходить з того, що може зобов`язати відповідача вчинити конкретні, позитивні для позивача дії, лише у випадку, якщо за певних конкретних обставин справи встановить відсутність підстав для прийняття будь-якого іншого рішення, прийняття якого можливо відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особа має право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 років за наявності у неї страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

Судом встановлено, що під час розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення їй пенсії, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області на підставі даних реєстру застрахованих осіб зарахувало до страхового стажу позивача 9 місяців 18 днів. Натомість, періоди роботи позивача зазначені в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 26.10.1978, зараховані не були.

Із наявних у матеріалах справи індивідуальних відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про застраховану особу ОСОБА_1 вбачається, що в них відображена інформація про періоди перебування позивача в трудових відносинах з 1999 по 2015 роки. В той час, як трудова книжка серії НОМЕР_1 від 26.10.1978 містить інформацію про періоди роботи позивача з 14.04.1978 по 02.11.2000. Вказане свідчить, що інформація про періоди роботи позивача, зазначена в індивідуальних відомостей з Реєстру застрахованих осіб, та інформація про періоди її роботи, зазначена в трудовій книжці, частково накладається. Суд зауважує, що відомостей про те, які саме періоди роботи ОСОБА_1 були зараховані Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області до визначеного їй страхового стажу в розмірі 9 місяців 18 днів. матеріали справи не містять. Зазначені обставини позбавляють суд можливості встановити, які періоди роботи позивача, вказані в трудовій книжці не були зараховані до її страхового стажу, та відповідно й позбавляють суд можливості визначити загальний страховий стаж позивача з урахуванням періодів її роботи, що не були зараховані по трудовій книжці, та вирішити питання про достатність цього стражу для призначення їй пенсії.

Суд зауважує, що в даному випадку, питання підрахунку наявного у позивача страхового стажу та його достатності для призначення йому пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" належить до дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень. Єдиним критерієм здійснення правосуддя є право.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що позовні вимоги в не можуть бути задоволені у спосіб, обраний позивачем, а тому у задоволенні позову в частині зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" слід відмовити.

Разом з тим, положеннями ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Зважаючи на встановлену протиправність оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком, застосовуючи механізм захисту права порушеного суб`єктом владних повноважень та його відновлення, керуючись повноваженнями, наданими ч. 2 ст.9, ч. 2 ст.245 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи, зазначені в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 26.10.1978, та повторно розглянути її заяву про призначення пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне" з урахуванням перерахованого страхового стажу.

При цьому суд зауважує, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23, дії зобов`язального характеру щодо повторного розгляду заяви позивача про призначення йому пенсії має вчинити саме той територіальний орган Пенсійного фонду України, що був визначений за принципом екстериторіальності, як орган, що вирішував питання про призначення пенсії, тобто в даному випадку Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області.

Натомість, порушення прав позивача з боку Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області під час розгляду даної справи судом встановлено не було, а тому заявлені до нього позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відтак, суд, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

З наявної у матеріалах справи квитанції вбачається, що позивачем під час звернення до суду з вказаними позовом було сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 гривень.

Таким чином, беручи до уваги норми ч. 1 та 3 ст. 139 КАС України, а також враховуючи розмір задоволених позовних вимог та сплату позивачем судового збору в мінімальному розмірі, суд приходить до висновку, що понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 гривень в повному обсязі підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області.

Керуючись статями 2, 9, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м.Житомир, 10003; ) та до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (вул. Кравчука, 22В, м. Луцьк, Волинська область, 43026; ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 05.06.2023 №18 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи, зазначені в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 26.10.1978, та повторно розглянути її заяву про призначення пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне", з урахуванням перерахованого страхового стажу.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 гривень (тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович