Справа № 600/2316/24-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2024-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 р. м. Чернівці Справа № 600/2316/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 у частині невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та початкового складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану» та Розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого наказом МО України від 07 червня 2018 року № 260, за період з 06 квітня 2024 року по 14 квітня 2024 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час військового стану», Розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого наказом МО України від 07 червня 2018 року №260 - за виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць в розмірі в розмірі 30000,00 грн пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань) у складі робочої групи, визначеної Головнокомандувачем Збройних Сил України, у межах областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії за період з 06 квітня 2024 року по 14 квітня 2024 року.

Позов обґрунтовано тим, що позивач у період з 06 квітня 2024 року по 14 квітня 2024 року у складі робочої групи виконував бойові (спеціальні) завдання у підпорядкованих військових частинах НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 відповідно до рішення Головнокомандувача Збройних Сил України від 03 квітня 2024 року №300/ПУ/778/П/ДСК на бойового наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05 квітня 2024 року №55дск. Після виконання бойових (спеціальних) завдань головою робочої групи, у складі якої перебував і позивач, було подано рапорт про нарахування та виплату додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн пропорційно дням виконання бойових (спеціальних) завдань. Виплата зазначених коштів була погоджена юридичною службою військової частини НОМЕР_1 та начальником відділення планування військової частини НОМЕР_1 . Однак фінансово-економічна служба військової частини НОМЕР_1 в особі начальника розрахункової групи молодшого сержанта ОСОБА_2 не погодила виплату додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн, пославшись на роз`яснення Департаменту соціальної політики Міністерства оборони України щодо необхідності надання довідок про виконання бойових (спеціальних) завдань угрупуваннями військ, у склад яких входять підпорядковані військовій частині НОМЕР_1 військові частини НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , а не безпосередньо окремо кожною з названих вище військових частин. Поряд з цим, як стверджується у позові, станом на день подання цього позову до суду рапорт про виплату додаткової винагороди в розмірі 30000,00 грн не розглянутий, що, на думку позивача, свідчить про допущення відносно нього протиправної бездіяльності.

Ухвалою суду від 30 травня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строки для подання заяв по суті справи; клопотання позивача про витребування доказів задоволено та витребувано у відповідача додаткові докази по справі.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що відповідно до рішення Начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 06 травня 2023 року (гриф таємно) військові частини НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 не входять до Переліку органів військового управління (штабів угруповання військ (сил)), включених до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, що мають право підтверджувати безпосередню участь у бойових діях або заходах відряджених до цих органів (військових частин, військ, сил) військовослужбовців. Просив суд відмовити у задоволенні позову.

Правом подати відповідь на відзив позивач не скористався.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 28 травня 2024 року №1504/384.

На підставі рішення Головнокомандувача Збройних Сил України №300/ПУ/778/П/ДСК від 03 квітня 2024 року та бойового наказу №55дск від 05 квітня 2024 року з метою здійснення перевірки правомірності нарахування додаткової винагороди військовослужбовцям в підпорядкових підрозділах військовою частиною НОМЕР_1 ОСОБА_1 видано посвідчення про відрядження до військових частин НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 у населені пункти: АДРЕСА_1 . Термін відрядження становив 10 діб з 06 по 15 квітня 2024 року.

У період з 06 квітня 2024 року по 08 квітня 2024 року ОСОБА_1 виконував бойові і спеціальні завдання, а саме здійснення перевірки правомірності нарахування додаткової винагороди військовослужбовцям у військовій частині НОМЕР_4 , що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) №99 від 07 квітня 2024 року, витягами з журналу ведення оперативної обстановки (бойових дій) військової частини НОМЕР_4 та довідкою військової частини НОМЕР_4 від 08 квітня 2024 року №1507/464.

У період з 08 квітня 2024 року по 10 квітня 2024 року ОСОБА_1 виконував бойові (спеціальні) завдання у складі військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується витягами з наказів командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №100 від 08 квітня 2024 року та №102 від 10 квітня 2024 року, витягами з журналу бойових дій військової частини НОМЕР_2 , витягом із бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 та довідкою військової частини НОМЕР_2 від 10 квітня 2024 року №1505/291.

У період з 10 квітня 2024 року по 11 квітня 2024 року ОСОБА_1 виконував бойові (спеціальні) завдання у складі військової частини НОМЕР_5 , що підтверджується витягами з наказів командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині) №103 від 10 квітня 2024 року та №104 від 11 квітня 2024 року, витягами з журналу бойових дій військової частини НОМЕР_5 та довідкою військової частини НОМЕР_5 від 11 квітня 2024 року №1508/1011.

У період з 11 квітня 2024 року по 13 квітня 2024 року ОСОБА_1 виконував бойові (спеціальні) завдання у складі військової частини НОМЕР_3 , що підтверджується витягами з наказів командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) №107 від 11 квітня 2024 року та №110 від 13 квітня 2024 року, витягами з журналу бойових дій військової частини НОМЕР_3 та довідкою військової частини НОМЕР_3 від 13 квітня 2024 року №1506/973.

17 травня 2024 року старшим робочої групи підполковником ОСОБА_3 подано командиру військової частини НОМЕР_1 рапорт про нарахування членам робочої групи, у тому числі й ОСОБА_1 , додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн пропорційно дням виконання бойових (спеціальних) завдань у підпорядкованих військових частинах НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 за період 06 квітня 2024 року по 14 квітня 2024 року. Додатково в рапорті зазначено, що документи, які підтверджують виконання завдань, знаходяться у відділенні персоналу військової частини НОМЕР_1 .

Як вбачається зі змісту вказаного рапорту, юрисконсультом юридичної служби військової частини НОМЕР_1 було вказано, що поданий рапорт відповідає вимогам пункту 2 Розділу ХХХІV Порядку виплати грошового забезпечення, затвердженого наказом МОУ від 07 червня 2018 року №260.

Начальником відділення планування штабу військової частини НОМЕР_1 у рапорті від 17 травня 2024 року зазначено, що термін та мета відрядження робочої групи до підпорядкованих військових частин НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 та НОМЕР_5 відповідають вимогам бойового наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05 квітня 2024 року №55дск та рішення Головнокомандувача Збройних Сил України від 03 квітня 2024 року №300/ПУ/778/П/ДСК.

Водночас начальником розрахункової групи фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_4 у рапорті від 17 травня 2024 року зазначено, що відповідно до роз`яснення Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України щодо застосування розділу ХХХІV наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 підставами для включення до наказу про виплату додаткової винагороди відрядженим військовослужбовцям є довідка, яку видає даним військовослужбовцям угруповування, до складу якої входить військова частина, до якої відряджений військовослужбовець. Вказано також про надання роз`яснень до рапорту.

Крім цього, як вбачається з наявних у справі матеріалів, станом на день звернення позивача до суду з цим позовом рапорт від 17 травня 2024 року про виплату додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн відповідачем не розглянутий, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 листопада 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з пунктами другим-третім статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абзаци перший, другий пункту 4 статті 9 Закону №2011-XII).

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Пунктами 2 та 4 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні», визначено військовому командуванню (ІНФОРМАЦІЯ_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. Кабінету Міністрів України невідкладно: 1) ввести в дію план запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в Україні; 2) забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.

В подальшому Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", продовжено строк дії воєнного стану з 05 годин 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023, №451/2023 від 26.07.2023, №734/2023 від 06.11.2023, №49/2024 від 05.02.2024, №271/2024 від 06.05.2024 строк дії воєнного часу продовжувався.

Відповідно до статті 1 Закону України від 12.05.2015 №389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" (далі - Закон №389-VIII в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 16 Закону №389-VIII передбачено, що за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію в установленому порядку указом Президента України, утворені відповідно до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, згідно з їх призначенням та специфікою діяльності.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №168.

Так, абзацом 4 пункту 1-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168 у редакції, яка діяла станом на час виникнення спірних відносин) установлено, що на період воєнного стану військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197 (далі - Порядок №260 в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Пунктом 2 Розділу ХХХІV Порядку №260 передбачено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах: 30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань), зокрема, у складі робочої групи або одиночним порядком, визначені Головнокомандувачем Збройних Сил України, начальником Генерального штабу Збройних Сил України, у межах областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії.

Відповідно до пункту 4 Розділу ХХХІV Порядку №260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконання бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Отже, право військовослужбовця на нарахування та виплату йому додаткової винагороди з розрахунку 30000,00 грн на місяць за виконання бойових (спеціальних) завдань, зокрема, у складі робочої групи, згідно з бойовим наказом (розпорядженням) пропорційно часу виконання таких завдань може бути реалізоване за умови наявності відповідних документів, якими підтверджується факт виконання військовослужбовцем бойових (спеціальних) завдань.

Такими документами є:

- бойовий наказ (бойове розпорядження);

- один із названих документів: журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

- рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

З наявних у справі матеріалів, у тому числі тих, які надані відповідачем на виконання вимог ухвали суду від 30 травня 2024 року, судом встановлено таке.

Як вбачається з повідомлення військової частини НОМЕР_6 від 04 квітня 2024 року №760/3/5263/дск, адресованого начальнику регіонального управління Сил ТрО « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ЗС України, рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України від 03 квітня 2024 року №300/ПУ/778/П/ДСК надано дозвіл на роботу робочої групи в складі шести військовослужбовців від управління 107 обр ТрО під головуванням заступника командира обр ТрО - начальника відділення морально-психологічного забезпечення підполковника ОСОБА_3 у період з 03 квітня 2024 року по 14 квітня 2024 року у військових частинах 107 обр ТрО, які виконують бойові (спеціальні) завдання в оперативному підпорядкування командирів ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_4 », ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_5 ».

Відповідно до бойового наказу командира НОМЕР_7 окремої бригади територіальної оборони №55дск від 05 квітня 2024 року у зв`язку з ухваленням рішення про здійснення перевірки правомірності нарахування додаткової винагороди військовослужбовцям управління 107 обр ТрО та підпорядкованих батальйонів зобов`язано відрядити в райони виконання завдань окремими бригадами у Сумській, Харківській та Рівненській областях робочу групу управління 107 обр ТрО, до складу якої включено помічника командира НОМЕР_7 обр ТрО з правової роботи - начальника юридичної служби майора юстиції ОСОБА_1 . Термін відрядження встановлено з 06 квітня 2024 року по 15 квітня 2024 року.

На підставі рішення Головнокомандувача Збройних Сил України №300/ПУ/778/П/ДСК від 03 квітня 2024 року та бойового наказу №55дск від 05 квітня 2024 року військовою частиною НОМЕР_1 видано ОСОБА_1 посвідчення про відрядження до військових частин НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 у населені пункти: АДРЕСА_1. Термін відрядження становив 10 діб з 06 по 15 квітня 2024 року.

Факт виконання ОСОБА_1 бойових (спеціальних) завдань у період з 06 квітня 2024 року по 15 квітня 2024 року, покладених на нього рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України №300/ПУ/778/П/ДСК від 03 квітня 2024 року та бойовим наказом №55дск від 05 квітня 2024 року, підтверджується такими документами:

- виконання бойових (спеціальних) завдань у період з 06 квітня 2024 року про 08 квітня 2024 року у військовій частині НОМЕР_4 підтверджується: витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) №99 від 07 квітня 2024 року, витягами з журналу ведення оперативної обстановки (бойових дій) військової частини НОМЕР_4 та довідкою військової частини НОМЕР_4 від 08 квітня 2024 року №1507/464;

- виконання бойових (спеціальних) завдань у період з 08 квітня 2024 року по 10 квітня 2024 року у військовій частині НОМЕР_2 підтверджується: витягами з наказів командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №100 від 08 квітня 2024 року та №102 від 10 квітня 2024 року, витягами з журналу бойових дій військової частини НОМЕР_2 , витягом із бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 та довідкою військової частини НОМЕР_2 від 10 квітня 2024 року №1505/291;

- виконання бойових (спеціальних) завдань у період з 10 квітня 2024 року по 11 квітня 2024 року у військовій частині НОМЕР_5 підтверджується: витягами з наказів командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині) №103 від 10 квітня 2024 року та №104 від 11 квітня 2024 року, витягами з журналу бойових дій військової частини НОМЕР_5 та довідкою військової частини НОМЕР_5 від 11 квітня 2024 року №1508/1011;

- виконання бойових (спеціальних) завдань у період з 11 квітня 2024 року по 13 квітня 2024 року у військовій частині НОМЕР_3 підтверджується: витягами з наказів командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) №107 від 11 квітня 2024 року та №110 від 13 квітня 2024 року, витягами з журналу бойових дій військової частини НОМЕР_3 та довідкою військової частини НОМЕР_3 від 13 квітня 2024 року №1506/973.

Отже, бойовий наказ №55дск від 05 квітня 2024 року, а також витяги з журналів ведення оперативної обстановки (бойових дій) військових частин НОМЕР_2 , НОМЕР_3 НОМЕР_4 , НОМЕР_5 і є тими документами в розумінні положень пункту 4 Розділу ХХХІV Порядку №260, якими підтверджується факт виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань у складі робочої групи.

Після виконання зазначених бойових (спеціальних) завдань 17 травня 2024 року командиром (старшим) робочої групи (в складі якої перебував позивач) підполковником ОСОБА_3 було подано рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 , в якому міститься доповідь про те, що у період з 06 квітня 2024 року по 14 квітня 2024 року на підставі рішення Головнокомандувача Збройних Сил України від 03 квітня 2024 року №300/ПУ/778/П/ДСК про надання дозволу на роботу робочої групи управління військової частини НОМЕР_1 у підпорядкованих військових частинах, на виконання бойового наказу №55дск від 05 квітня 2024 року робоча група управління військової частини НОМЕР_1 у складі військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , до якої входив у тому числі майор юстиції ОСОБА_1 , виконувала бойові (спеціальні) завдання у підпорядкованих військових частинах НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 .

Тобто, у відповідності до вимог пункту 4 Розділу ХХХІV Порядку №260 командиром робочої групи військової частини НОМЕР_1 , яка була відряджена на виконання бойових (спеціальних) завдань у період з 06 квітня 2024 року по 14 квітня 2024 року, підтверджено участь ОСОБА_1 у виконанні таких бойових (спеціальних) завдань.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на нарахування та виплату йому додаткової винагороди з розрахунку 30000,00 грн на місяць за виконання бойових (спеціальних) завдань у складі робочої групи згідно з рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України від 03 квітня 2024 року №300/ПУ/778/П/ДСК та бойовим наказом №55дск від 05 квітня 2024 року пропорційно часу виконання таких бойових (спеціальних) завдань за період з 06 квітня 2024 року по 14 квітня 2024 року.

Однак при вирішенні питання про наявність правових підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн пропорційно дням виконання ним бойових (спеціальних) завдань у складі робочої групи начальником розрахункової групи фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_4 у рапорті від 17 травня 2024 року зазначено, що відповідно до роз`яснення Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України щодо застосування розділу ХХХІV наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 підставами для включення до наказу про виплату додаткової винагороди відрядженим військовослужбовцям є довідка, яку видає даним військовослужбовцям угруповування, до складу якої входить військова частина, до якої відряджений військовослужбовець. Вказано також про надання роз`яснень до рапорту.

На виконання вимог ухвали суду від 30 травня 2024 року відповідачем надано роз`яснення помічника командира з фінансово-економічної роботи - начальника фінансово-економічного управління військової частини НОМЕР_6 від 08 лютого 2024 року №760/4050, в яких зазначено, зокрема, що під час виплат додаткової винагороди військовослужбовцям слід керуватися пунктом 4 розділу XXXIV Порядку, Методичними рекомендаціями, а також роз`ясненнями Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України щодо застосування розділу XXXIV Порядку, яке доведено до військових підрозділів листом від 11.04.2023 року №423/1932.

Вказано, що підтвердженням безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:

- бойовий наказ (бойове розпорядження) командира бригади, який виданий на підставі бойового розпорядження командира ОСУВ;

- журнал бойових дій;

- рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бонових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, або рапорт військовослужбовця, який був відряджений в одиночному порядку для виконання бойових (спеціальних) завдань про їх фактичне виконання.

Водночас посилання відповідача (його уповноваженої особи) на наведені вище роз`яснення суд вважає необґрунтованими, оскільки такі роз`яснення не є нормативно-правовим актом, а носять лише рекомендаційний, факультативний характер.

Вирішуючи спір, суд звертає увагу і на практику Європейського Суду з прав людини, зокрема справи "Кечко проти України", "Ромашов проти України", "Шевченко проти України".

Положення статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначають, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Кечко проти України" Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Пунктом 23 рішення у вказаній справі Європейського суду з прав людини вказано, що Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v.Croatia), п. 74) зазначено, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Водночас посилання відповідача на відсутність підстав для виплату належної позивачу додаткової винагороди у зв`язку з наявними роз`ясненням Департаменту соціального забезпечення Міністра оборони України порушують гарантоване статтею 1 Першого протоколу Конвенції право позивача мирно володіти своїм майном, з огляду на те, що чинним законодавством передбачено право на нарахування та виплату йому спірної додаткової винагороди, а тому відповідач не може свідомо відмовляти у її виплаті, доки відповідні положення є чинними.

Суд звертає увагу на те, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від інформаційних чи інших роз`яснень Міністра оборони України чи його уповноважених структурних підрозділів, в той час як право на виплату позивачу додаткової винагороди за виконання ним бойових (спеціальних) завдань у складі робочої групи прямо гарантоване законом.

Крім цього варто також зазначити і те, що перелік документів, про який ідеться у роз`ясненнях помічника командира з фінансово-економічної роботи - начальника фінансово-економічного управління військової частини НОМЕР_6 від 08 лютого 2024 року №760/4050, ідентичний встановленому пунктом 4 Розділу XXXIV Порядку №260 переліку документів на підтвердження участі військовослужбовця у виконанні ним бойових (спеціальних) завдань у складі робочої групи.

До цього суд зауважує, що визначений пунктом 4 Розділу XXXIV Порядку №260 перелік документів, якими підтверджується участь військовослужбовця у виконанні бойових (спеціальних) завдань, у тому числі у складі робочої групи, є вичерпним. Надання військовослужбовцем інших документів на підтвердження його участі у виконанні бойових (спеціальних) завдань законом не передбачено.

У зв`язку з цим суд критично оцінює посилання відповідача про необхідність надання довідок угруповуваннями військових частин НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , та про те, що видані військовими частинами НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 довідки не підтверджують безпосередню участь позивача у бойових діях, оскільки названі військові частини не входить до Переліку органів військового управління (штабів угруповання військ (сил), включених до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави.

Безпідставним є вимагання відповідачем у позивача документів на підтвердження його участі у виконанні бойових (спеціальних) завдань у складі робочої групи, надання яких законом не передбачено (в даному випадку - пунктом 4 Розділу XXXIV Порядку №260).

Поряд з цим суд звертає увагу і на те, що висновки начальника розрахункової групи фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_2 у рапорті від 17 травня 2024 року не узгоджуються з висновками юрисконсульта юридичної служби військової частини НОМЕР_1 про відповідність рапорту від 17 травня 2024 року вимогам пункту 2 Розділу XXXIV Порядку №260 та висновками начальника відділення планування штабу військової частини НОМЕР_1 про те, що термін та мета відрядження робочої групи до підпорядкованих військових частин НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 та НОМЕР_5 відповідають вимогам бойового наказу №55дск від 05 квітня 2024 року та Рішенню Головнокомандувача ЗСУ від 03 квітня 2024 року №300/ПУ/778/П/ДСК.

Враховуючи викладене, оскільки матеріалами справи підтверджується наявність у позивача права на нарахування та виплату йому додаткової винагороди з розрахунку 30000,00 грн на місяць за виконання бойових (спеціальних) завдань у складі робочої групи згідно з бойовим наказом (розпорядженням) пропорційно часу виконання таких бойових (спеціальних) завдань, суд приходить до висновку про допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо не нарахування і невиплати позивачу такої додаткової винагороди.

Тому суд зобов`язує військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час військового стану» та пунктом 2 Розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197, виходячи з розрахунку 30000,00 грн на місяць за виконання ОСОБА_1 бойових (спеціальних) завдань у складі робочої групи згідно з рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України від 03 квітня 2024 року №300/ПУ/778/П/ДСК та бойовим наказом №55дск від 05 квітня 2024 року пропорційно часу виконання таких бойових (спеціальних) завдань за період з 06 квітня 2024 року по 14 квітня 2024 року.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно частин першої-третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач довів наявність підстав для задоволення позову. Натомість доводи відзиву є безпідставними та необґрунтованими.

Керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування і не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час військового стану» та пунктом 2 Розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197, виходячи з розрахунку 30000,00 грн на місяць за виконання ОСОБА_1 бойових (спеціальних) завдань у складі робочої групи згідно з рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України від 03 квітня 2024 року №300/ПУ/778/П/ДСК та бойовим наказом №55дск від 05 квітня 2024 року пропорційно часу виконання таких бойових (спеціальних) завдань за період з 06 квітня 2024 року по 14 квітня 2024 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час військового стану» та пунктом 2 Розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197, виходячи з розрахунку 30000,00 грн на місяць за виконання ОСОБА_1 бойових (спеціальних) завдань у складі робочої групи згідно з рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України від 03 квітня 2024 року №300/ПУ/778/П/ДСК та бойовим наказом №55дск від 05 квітня 2024 року пропорційно часу виконання таких бойових (спеціальних) завдань за період з 06 квітня 2024 року по 14 квітня 2024 року.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 28 серпня 2024 року.

Повне найменування учасників справи: позивач - ОСОБА_1 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 ), відповідач - військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_9 ).

Суддя О.П. Лелюк