Справа № 280/9543/23
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2024-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 серпня 2024 року м. Дніпросправа № 280/9543/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року (суддя Чернова Ж.М.) у справі №280/9543/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-0827-0801У від 12.06.2023, якою позивача зобов`язано сплатити недоїмку з єдиного внеску в розмірі 8675,29 грн;

визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-0827-0801 від 08.09.2023, якою позивача зобов`язано сплатити недоїмку з єдиного внеску в розмірі 8675,29 грн;

зобов`язати відповідача здійснити коригування облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів шляхом виключення з інтегрованої картки платника податків позивача запису про наявність боргу зі сплати єдиного внеску (недоїмки, штрафу, пені) на суму 8675,29 грн.

Неправомірність нарахування контролюючим органом сум ЄСВ, які визначені в оскаржуваних вимогах, позивач пов`язував з тим, що у нього відсутній обов`язок сплачувати ЄСВ так як він є особою з інвалідністю та отримує соціальну допомогу по інвалідності.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, який є особою з інвалідністю, не має імперативного обов`язку по сплаті ЄСВ. Особи з таким статусом можуть бути платниками ЄСВ виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. При цьому, як зазначив суд першої інстанції, добровільна сплата ЄСВ здійснюється за умови укладення такою особою з органом доходів і зборів договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного страхування. Оскільки у спірному випадку позивачем такого договору укладено не було, то самостійне нарахування контролюючим органом ЄСВ позивачу є неправомірним. При цьому, суд зазначив, що за умови відсутності договору, помилкове подання позивачем Звіту з визначенням до сплати сум ЄСВ не є підставою для їх сплати останнім і в будь-якому випадку не свідчить та не може свідчити про його згоду на добровільну участь у системі страхування.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо відсутності у позивача обов`язку сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Скаржник вказує на те, що позивач може бути учасником у системі страхування (платником ЄСВ) та добровільно сплачувати такі внески, а оскільки останнім подавалися звіти з визначеними сумами ЄСВ, які підлягали до сплати, то позивач має і обов`язок сплатити такі суми, які хоча і визначені самостійно контролюючим органом, але на підставі поданих Звітів позивача та з урахуванням показників інформаційних системах.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи свідчать про те, що позивач з 09.10.2001 по теперешній час перебуває на обліку в ГУ ДПС у Запорізькій області як фізична особа-підприємець на спрощеній системі оподаткування, з 19.07.2019 має статус «особа з інвалідністю - інвалід».

Позивач отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи згідно із пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 від 15.09.2021.

Позивачем надано «Звіт про суми нарахованого доходу» (форма Д5) з таблицею 1 «нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за 2020 рік №, № від 08.02.2021 з нарахуванням єдиного внеску у сумі 9595,30 грн.

Головним управлінням ДПС у Запорізькій області винесено вимогу № Ф-0827-0801 від 12.06.2023, якою позивачу нарахована сума боргу (недоїмки) в розмірі 8675,29 грн, вимогу №Ф-0827-0801 від 08.09.2023, якою позивачу нарахована сума боргу (недоїмки) в розмірі 8675,29 грн.

Вказана вимога про сплату боргу (недоїмки) сформована контролюючим органом на підставі даних інформаційної системи органів доходів і зборів (відповідно до вимог статті 25 Закону № 2464-VI).

За даними облікової картки платника податків за позивачем обліковується борг по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, загальна сума заборгованості - 8675,29 грн.

У подальшому узгоджена вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-0827-0801-У від 12.06.2023 направлена до органу державної виконавчої служби для примусового виконання.

Не погоджуючись з нарахуванням контролюючим до сплати ЄСВ, позивач звернувся з позовом до суду.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною 4 статті 4 Закону №2464-VI (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, враховуючи статус позивача (особа з інвалідністю яка отримує соціальну допомогу по інвалідності), останній може бути платниками ЄСВ виключно за умови його добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У свою чергу, як зазначив суд першої інстанції, добровільна сплата ЄСВ здійснюється лише за умови укладення такою особою з органом доходів і зборів договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного страхування.

Так, відповідно до п.2 розділу V Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України №449 від 20.04.2015, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953, встановлено такий порядок укладення договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування:

1) особи, зазначені в абзацах другому, третьому (тут, - фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування) пункту 1 цього розділу, подають до органів доходів і зборів за місцем проживання:

заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування або про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску) за формою згідно з додатком 3 до цієї Інструкції;

копію трудової книжки (за наявності);

виписку з системи персоніфікованого обліку (ОК-5);

копію документа, що посвідчує особу.

2) орган доходів і зборів відмовляє в укладенні договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування або договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску) у разі, якщо особа:

підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

не відповідає вимогам, визначеним в абзаці третьому пункту 1 цього розділу;

надала неповні або недостовірні відомості;

раніше уклала договір про добровільну участь, дія якого не припинена або за яким не виконано передбачені договором умови;

бажає укласти договір на строк менше одного року (крім договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску)).

В інших випадках відмова в укладенні договору про добровільну участь не допускається;

3) з особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, після перевірки викладених у заяві відомостей органами доходів і зборів у строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь відповідно до Типового договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, наведеного у додатку 4 до цієї Інструкції;

Договір про добровільну участь набирає чинності з дня його підписання (абз.2 пп.4 п.2 Розділу V Інструкції №449).

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що добровільна сплата єдиного внеску фізичною особою-підприємцем, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування, є особою з інвалідністю та отримує соціальну допомогу по інвалідності, здійснюється за умови укладення такою особою з органом доходів і зборів договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного страхування.

Оскільки у спірному випадку позивачем такий договір не укладався, то сам факт подання Звіту, як правильно значив суд першої інстанції, не є підставою для сплати останнім єдиного соціального внеску і в будь-якому випадку не свідчить та не може свідчити про його згоду на добровільну участь у системі страхування. Погоджуючись з таким висновком суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує і те, що Закон №2464-VI не пов`язує виникнення обов`язку по сплаті ЄСВ саме з фактом подання Звіту. Такий обов`язок виникає в силу Закону та стосується визначеного кола осіб, які зобов`язані сплачувати ЄСВ в незалежності від подання чи неподання ними Звітів.

Отже, сам факт подання Звіту, що мало місце у спірному випадку та на чому наголошує відповідач в апеляційній скарзі, не може бути законною підставою для нарахування позивачу до сплати єдиного внеску.

З цих підстав суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року у справі №280/9543/23 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та сстроки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 27.08.2024

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк