Справа № 337/4400/24
Суддя: Завгородній Є. В.
Дата ухвалення: 2024-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 337/4400/24
Номер провадження 2-а/337/39/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2024 рокум. Запоріжжя

Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Завгороднього Є.В., за участю секретаря судового засідання Лемонджави А.В., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Малія О.М., розглянувши справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обгрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 21.07.2024 він рухався на своєму автомобілі Honda M-NV, р.н. НОМЕР_1 , по Прибережній магістралі у м. Запоріжжі. Згодом його автомобіль був зупинений співробітниками поліції, які повідомили, що позивач перевищив швидкість руху більше ніж на 20 км/год. Не погоджуючись з даним фактом, позивач подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з повітряною тривогою, а також у зв`язку з необхідністю залучення захисника. Його клопотання було задоволено працівниками поліції, розгляд справи про адміністративне правопорушення було призначено на 29.07.2024.

На розгляд справи 29.07.2024 позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, також у заяві клопотав про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю підстав для притягнення до адміністративної відповідальності. Поліцейським УПП в Запорізькій області Бєльським Глібом Андрійовичем було винесено постанову серія ЕНА № 2705157 від 29.07.2024, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності, накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.

Не погоджуючись з фактом притягнення до адміністративної відповідальності позивач зазначав, що зупинка транспортного засобу мала місце на ділянці проїзної частини, яку не позначено відповідним знаком, на якій може відбуватися фіксація швидкості руху за допомогою спеціальних технічних засобів; прилад Trucam перебував в руках співробітників поліції, а не був стаціонарно зафіксований; рішенням Запорізької міської ради від 18.12.2019 № 68 було збільшено швидкість руху транспортних засобів уздовж Прибережної магістралі до 70 км/год в період з 01 квітня по 01 листопада; швидкість позивач не перевищував, докази фіксації правопорушення йому не пред`являлись, всі події мали місце під час повітряної тривоги, а тому перевищення швидкості слід кваліфікувати як малозначне правопорушення, вчинене у стані крайньої необхідності; у постанові неправильно зазначено місце вчинення правопорушення, а саме зазначено «Прибережна магістраль, біля будинку № 78 по вул. Перемоги», а насправді його було зупинено в іншому місці.

На підставі зазначеного обгрунтування позивач просив задовольнити його позов, визнати протиправною та скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, а провадження в адміністративній справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Ухвалою суду від 13.08.2024 було відкрито провадження у справі, призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні за участю сторін, встановлено термін для подання відзиву.

Відповідач надав відзив, у якому заперечив проти вимог позивача, просив відмовити у задоволенні позову, надав диск з відеозаписом та інші докази в обгрунтування своєї позиції. У відзиві зазначив, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності була винесена правомірно, є законною та обгрунтованою, позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, порушень з боку поліцейських, які зупинили транспортний засіб, зафіксовано не було, права позивача під час адміністративного провадження було забезпечено в обсязі, передбаченому законодавством.

Щодо посилань позивача на рішення Запорізької міської ради № 68 від 18.12.2029, якою змінено швидкісний режим на ділянці, де було зафіксовано правопорушення, відповідач зазначив, що воно не було реалізовано, оскільки не було погоджено уповноваженим підрозділом Національної поліції, і відповідні дорожні знаки не встановлено.

Щодо вчинення діяння позивачем у стані крайньої необхідності відповідач зазначив, що стан крайньої необхідності виникає під час дійсної, реальної, а не уявної загрози, а відповідні обставини вчинення правопорушення, на які посилається позивач як на підставу застосування крайньої необхідності, не підтверджені об`єктивними та належними доказами.

Стосовно неправильного зазначення в постанові місця вчинення правопорушення відповідач у відзиві зазначив, що під час винесення постанови інспектором було зазначено місце з прив`язкою до найближчої адреси будинку від місця вчинення правопорушення, і така неточність не може бути підставою для встановлення відсутності в діях особи складу адміністративного правопорушення.

З приводу тримання приладу Trucam у руці відповідач зазначив, що можливість використання приладу Trucam передбачена свідоцтвом про повірку приладу, сертифікатом, інструкцією з експлуатації, а також самою конструкцією приладу (наявність ручки для тримання). До матеріалів відзиву відповідач долучив копію свідоцтва № 22-01/29813 про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCAM II № TC008457.

Щодо відсутності в місці фіксації правопорушень співробітниками поліції відповідних дорожніх знаків відповідач зазначив, що українським законодавством не встановлюється обов`язок розміщення в місцях, де поліцейські здійснюють фіксацію правопорушень, дорожніх знаків, які інформують водіїв про здійснення такої фіксації.

В судовому засіданні позивач повністю підтримав свій позов з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, з підстав, зазначених у відзиві, просив у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалася сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову з таких мотивів.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у визначений законом спосіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, може бути подано протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Частинами 1, 2 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Так, згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови (ст. 245 КупАП).

Згідно зі ст. 251 КУпАП, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Зокрема, згідно з ч.1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, у тому числі фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Стаття 280 КУпАП вимагає від органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка, зокрема, повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи, прийняте у справі рішення.

Аналізуючи наведені положення законодавства, слід дійти висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, оцінити наявні докази. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в т.ч. вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

При цьому, суд враховує, що особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доказана у встановленому законом порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України)

У зв`язку із застосуванням даного принципу саме відповідач, як особа, що виявила факт адміністративного правопорушення, повинен довести наявність події і складу адміністративного правопорушення та винуватість особи, тобто наявність законних підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Крім того, відповідно до вимог статей 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Суд встановив, що 29.07.2024 поліцейським 2 взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області сержантом поліції Бєльським Глібом Андрійович було винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень, у зв`язку з тим, що останній 21.07.2024, керуючи транспортним засобом по вул. Прибережна автомагістраль перевищив встановлені обмеження руху у населеному пункті більше як на 20 км/год, а саме рухався зі швидкістю 75 км/год, чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху.

Пунктом 12.4 Правил дорожнього руху встановлено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п. 1.1, 1.3 ПДР ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частина 1 статті 122 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 340 гривень.

Суд критично ставиться до доводів позивача щодо протиправності винесення відповідачем постанови з огляду на такі міркування.

Посилання на те, що зупинка транспортного засобу поліцейськими мала місце на ділянці проїзної частини, яка не позначено відповідним знаком, на якій може відбуватися фіксація швидкості руху за допомогою спеціальних технічних засобів; прилад Trucam не має правового обгрунтування, оскільки положення статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», уповноважуючи органи національної поліції використовувати технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, не встановлюють обов`язку використання вказаних приладів виключно в межах дії окремих знаків. Дорожній знак 5.76 Правил дорожнього руху відноситься до категорії інформаційно-вказівних, і носить назву «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху», позначаючи ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів.

Щодо можливості ручного використання приладу «TruCam» суд зазначає, що лазерний вимірювач швидкості «TruCam» здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів. Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі «TruCam», але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії. Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом «TruCam».

Посилання позивача на ту обставину, що фіксація показників швидкості була здійснена в ручному режимі, що могло спотворити фіксацію даних про швидкість автомобіля, суд не бере до уваги, оскільки будь-які належні і допустимі докази, які б спростовували правильність здійснених технічним засобом вимірювань швидкості, позивачем надано не було.

Щодо посилань позивача на рішення Запорізької міської ради від 18.12.2019 № 68, яким було змінено швидкісний режим на окремій ділянці населеного пункту, суд зазначає, що згідно з п. 12.8 Правил дорожнього руху України, на ділянках доріг, де створені дорожні умови, що дають можливість рухатись з більш високою швидкістю, за погодженим з уповноваженим підрозділом Національної поліції рішенням власників доріг або органів, яким передано право на утримання таких доріг, дозволена швидкість руху може бути збільшена шляхом встановлення відповідних дорожніх знаків. Відповідно до п. 2.1 Рішення Запорізької міської Ради № 68 від 18.12.2019, вирішено розробити та погодити з Управлінням патрульної поліції в Запорізькій області і затвердити у передбаченому законодавством порядку схеми організації дорожнього руху з встановленням необхідних дорожніх знаків та нанесенням відповідної дорожньої розмітки вздовж Прибережної автомагістралі. Водночас, на адресу Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції не надходила схема організації дорожнього руху від районних адміністрацій Запорізької міської ради по Вознесенівському, Олександрівському та Комунарських районах, відповідні дорожніх знаків на Прибережній автомагістралі встановлено не було, у зв`язку з чим відсутні підстави для збільшення швидкісного режиму на вказаній ділянці дороги, а водії під час керування транспортним засобом повинні керуватись п. 12.4 Правил дорожнього руху України, а саме у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Стосовно неправильного зазначення місця вчинення правопорушення «Прибережна магістраль, біля будинку № 78 по вул. Перемоги», суд погоджується з доводами відповідача, а саме, що поліцейським під час складання протоколу було зазначено орієнтовну адресу будинку для позначення ділянки дороги, на якій було зупинено транспортний засіб позивача, оскільки на самій ділянці Прибережної автомагістралі відсутні будинки, якими можна було позначити місце події, і дана обставина не впливає на кваліфікацію адміністративного правопорушення.

Щодо посилань позивача на крайню необхідність та малозначність, суд зазначає, що згідно зі ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Позивач зазначив, що він міг перевищити встановлений швидкісний режим з огляду на повітряну тривогу і необхідність переміститися в укриття, водночас, суд критично ставиться до визнання вказаних обставин крайньою необхідністю, що виключає адміністративну відповідальність, оскільки позивач не навів належних і допустимих доказів, які б переконливо свідчили, що перевищення ним швидкості на дорозі могло усунути небезпеку потрапляння під ракетний удар (або інший вогневий вплив агресора).

Щодо незастосування відповідачем малозначності при притягненні позивача до адміністративної відповідальності, суд зазначає, що відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Тобто формулювання «може звільнити» вказує на дискреційні повноваження органу, який притягує до адміністративної відповідальності, і не встановлює обов`язку звільнення порушника від адміністративної відповідальності. Незастосування відповідачем малозначності при винесенні постанови про притягнення позивача до відповідальності не робить її протиправною і не тягне за собою її скасування.

Принагідно суд також зазначає, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.

Стаття 77 КАС України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд встановив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обгрунтування своїх позовних вимог щодо протиправності винесеної відповідачем постанови, відповідач правомірно притягнув позивача до адміністративної відповідальності, підстави для скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження відсутні.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є безпідставними, а тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.2, 5, 9, 72-79, 90, 229, 242-246, 268, 286 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 28 серпня 2024 року.

Найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 , код РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

відповідач Департамент патрульної поліції Національної поліції України, , адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, б. 3.

Суддя Євген ЗАВГОРОДНІЙ