Справа № 280/6152/24
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року Справа № 280/6152/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Батрак І.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справ

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

третя особа на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі ГУ ПФУ в Сумській області, відповідач), третя особа на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі ГУ ПФУ в Запорізькій області, третя особа), в якому просить:

визнати протиправною відмову відповідача в зарахуванні позивачу до суддівського стажу половину строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті з 01.09.1979 по 01.08.1981 - 1 рік 11 місяців, періоду роботи на посаді помічника прокурора Королівського району м. Житомира, помічника прокурора м. Житомира з 25.08.1985 по 24.08.1987 - 2 роки, в цілому 3 роки 11 місяців;

зобов`язати відповідача зарахувати до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачу до суддівського стажу половину строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті з 01.09.1979 по 01.08.1981 - 1 рік 11 місяців, період роботи на посаді помічника прокурора Королівського району м. Житомира, помічника прокурора м. Житомира з 25.08.1985 по 24.08.1987 - 2 роки, в цілому 3 роки 11 місяців;

зобов`язати відповідача перерахувати позивачу розмір призначеного їй щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці, визначивши загальний процент розрахунку щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці в розмірі 78% від заробітку, та здійснити його виплату з 27.05.2024 з урахуванням виплачених сум.

На обґрунтування позовних вимов в адміністративному позові зазначає, що дії відповідача щодо відмови у зарахуванні до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 до суддівського стажу спірних періодів є протиправними, позаяк судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). Наголошує, що правильність обчислення стажу роботи на посаді судді безпосередньо впливає на розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що є однією з гарантій незалежності судді, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними актами.

Ухвалою судді від 08.07.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному статтею 262 КАС України. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

07.08.2024 представником третьої особи через систему «Електронний суд» направлено до суду пояснення щодо позову або відзиву (вх. №36567), в яких вказує, що зарахування до стажу роботи на посаді судді, для обчислення (розрахунку) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половину строку навчання та період роботи на посаді помічника прокурора чинним законодавством не передбачено. На підставі зазначеного, вважає, що підстави для зарахування спірних періодів до стажу роботи на посаді судді відповідно до п.3 cт.142 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» відсутні, отже просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відзив на позовну заяву на адресу суду від відповідача не надходив.

На підставі частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 працювала з 16.11.1993 по 19.05.2011 на посаді судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, з 20.05.2011 по 15.10.2018 на посаді судді Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, а з 16.10.2018 по 17.05.2024 на посаді судді Третього апеляційного адміністративного суду.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 14.05.2024 №1428/0/15-24 позивача звільнено з посади судді Третього апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом голови Третього апеляційного адміністративного суду №74-К від 17.05.2024 ОСОБА_1 відраховано зі штату суду.

Згідно з розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 17.05.2024 №14, складеним Третім апеляційним адміністративним судом відповідно до п.2 розділу 11 та Додатку 4 Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №3-1 від 25.08.2008, до цього стажу ОСОБА_1 включено: половину строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті з 01.09.1979 по 01.08.1981, що складає 1 рік 11 місяців, період роботи на посаді помічника прокурора Королівського району м. Житомира, помічника прокурора м. Житомира з 25.08.1985 по 24.08.1987, що складає 2 роки, період роботи на посаді судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з 16.11.1993 по 10.05.2011, що складає 17 років 06 місяців 04 дні, період роботи на посаді судді Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду з 20.05.2011 по 16.10.2018, що складає 07 років 04 місяці 27 днів, період роботи на посаді судді Третього апеляційного адміністративного суду з 17.10.2018 по 17.05.2024, що складає 05 років 07 місяців 01 день.

26.05.2024 позивач звернулась до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою та відповідними документами для призначення та нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Згідно з листа-відповіді на адвокатський запит від 20.06.2024 № 0800-0202-8/52904 ГУ ПФУ в Запорізький області повідомлено, що заява позивача від 26.05.2024 та документи в порядку екстериторіальності розглянуті відділом перерахунків пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг ГУ ПФУ в Сумській області. Розрахунок стажу ОСОБА_1 на посаді судді відповідачем здійснено відповідно до п. 3 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402- VIІІ з урахуванням 30 років 5 місяців 18 днів роботи на посаді судді (ст. 137 цього Закону), таким чином, відсоток розрахунку пенсії від суддівської винагороди судді становить 70% (50% за 20 років роботи + 2% за кожен повний рік роботи понад 20 років).

Отже, відповідачем при визначенні стажу роботи на посаді судді не враховано до нього половина строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті з 01.09.1979 по 01.08.1981 - 1 рік 11 місяців, та періоди роботи на посадах помічника прокурора Королівського району м. Житомира, помічника прокурора м. Житомира з 25.08.1985 по 24.08.1987- 2 роки, що саме останнім не спростовано.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у зарахуванні до суддівського стажу вищезазначених періодів протиправними, позивач звернулась із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення, у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів у відставці визначено Законом України "Про судоустрій і статус суддів", яким запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів.

Згідно з ч. 2-3 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402- VIІІ суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання.

При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України (ч. 5 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно з абз. 4 п. 34 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

За правилами ч. 1 ст. 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із вимогами ст. 135 Закону № 2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції. Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас, відповідно до п. 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI, в редакції чинній до 28 березня 2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом № 2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15.12.1992 № 2862-XIІ «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-ХІІ)

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону № 2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом 2 ч. 4 цієї статті Закону № 2862-ХІІ передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітраж і в України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах. Київському і Севастопольському міських судах. Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражі в у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до роз`яснення поняття «прокурор», яке міститься в ст. 56 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, під поняттям «прокурор» у ст. 8, ч. 4 ст. 9, ч. 1, 2, 3 ст. 12, ч. 1 ст. 20, ст. 34, 35, 36, 44, 45, ч. 1, 4 і 6 ст. 46, ч. 1 ст. 461, ч. 1 ст. 47, ст. 48, 49, 50, 501, ч. 5 ст. 52 і ст. 55 цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.

Верховний Суд у постанові від 19.08.2021 по справі № 369/2234/17 вказав, що оскільки за змістом ст. 43 Закону № 2862-ХІІ до стажу роботи, що дає право на відставку судді, крім роботи на посадах суддів судів України, зараховується час роботи саме на посадах прокурорів і слідчих. Роз`яснення поняття «прокурор» міститься у ст. 56 Закону №789-ХІІ, що стосується поняття "слідчий", то його необхідно трактувати за аналогією, та застосовувати положення ст. 43 Закону № 2862-ХІІ в цій частині, коли йдеться про вирішення питання про можливість зарахування періоду роботи в прокуратурі до стажу, який дає право на відставку судді.

Також, на час набрання чинності Законом № 245З-VI (30 липня 2010 року) діяла постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».

Згідно з п. 3-1 вищевказаної постанови Кабінету Міністрів України до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Крім того, відповідно до ст. 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

У постановах від 19.06.2018 у справі № 243/4458/17, від 13.11.2019 у справі №521/2593/17, від 05.12.2019 у справі № 592/2737/17, від 13.02.2020 у справі № 592/5433/17, від 24.03.2020 у справі № 559/512/17, від 29.04.2020 у справі № 426/12415/16-а, від 19.08.2021 у справі № 369/2234/17, обставини яких є подібними, Верховний Суд дійшов висновку, що не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та роботи на посаді слідчого та прокурора, і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також, Законом України від 12.07.2018 № 2509-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» ст. 137 Закону № 1402-VIII доповнено ч. 2 такого змісту: «До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді».

Передбачені ч. 2 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» положення щодо зарахування (перерахунку) стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) на посаді судді застосовуються з дати набрання чинності Законом № 2509-VIII, тобто з 05 серпня 2018 року.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.05.2019 у справі №9901/805/18 сформовано правовий висновок, відповідно до якого ч. 2 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» слід тлумачити у такий спосіб, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.

Зазначена норма закону призвела до покращення правового становища позивача, оскільки дозволила зарахувати стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення на посаду судді.

На момент призначення позивача на посаду судді діяв Закон СРСР від 04.08.1989 № 328-1 «Про статус суддів в СРСР» (далі - Закон № 328-1).

Положеннями ч. 1, 2 ст. 8 Закону № 328-1 встановлювалось, що народним суддею міг бути обраний громадянин СРСР, який досяг на день виборів 25 років, мав вищу юридичну освіту, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років і склав кваліфікаційний екзамен.

За таких обставин, позивач має право на зарахування до стажу роботи на посаді судді роботи у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття права для призначення на посаду судці вперше.

Вказаний висновок викладено також Верховним Судом у постанові від 21.01.2021 у справі № 560/499/19.

Згідно з даними трудової книжки, до дня обрання на посаду народного судді, у період із 01.09.1979 до 0107.1983 позивач навчалась за денною формою у Харківському юридичному інституті, з 25.08.1985 по 24.08.1987 працювала на посаді помічника прокурора Королівського району м. Житомира, помічника прокурора м. Житомира.

Вказані обставини відповідачем та третьою особою під сумнів не ставляться.

На підставі викладеного, позивач має право на зарахування до загального стажу роботи, який дає право на відставку, роботи на посаді помічника прокурора (2 роки) та половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі (1 рік 11 місяців).

За таких обставин, відмова відповідача у зарахуванні до стажу роботи на посаді судді зазначених періодів є протиправною.

Окремо необхідно наголосити, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) виключно Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Зазначена правова позиція неодноразова застосовувалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 09.11.2018 справі № 243/4794/17, від 11.12.2018 у справі №522/5168/17 та від 30.01.2020 у справі № 592/3694/17.

Згідно із Рішенням Вищої ради правосуддя від 14.05.2024 №1428/0/15-24, яким позивача звільнено з посади судді Третього апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку, станом на 14.05.2024 до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку, підлягають зарахуванню: стаж роботи на посаді судді - 30 років 6 місяців 9 днів, стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 2 роки; половина строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі - 1 рік 11 місяців, загальний стаж роботи, який дає право на відставку, становить 34 роки 05 місяців 09 днів.

Отже, доводи пенсійного органу, які не відповідають наведеному рішенню Вищої ради правосуддя в частині вирахування загального стажу роботи позивача як судді, який дає право на звільнення у відставку, за своєю суттю порушує вимоги ч. 2 ст. 19 Конституції України, оскільки таким чином пенсійний орган протиправно перебирає на себе повноваження Вищої ради правосуддя.

Враховуючи викладене, стаж роботи на посаді судді, до якого зараховується зазначений вище стаж, складає загалом 34 роки 05 місяців 09 днів, що дає позивачу право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 78% від суддівської винагороди (грошового утримання) судді, який працює на відповідній посаді.

На підставі викладеного, дії відповідача щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, половини строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті з 01.09.1979 по 01.08.1981 - 1 рік 11 місяців та періоду роботи на посаді помічника прокурора Королівського району м. Житомира, помічника прокурора м. Житомира з 25.08.1985 по 24.08.1987 - 2 роки, в цілому 3 роки 11 місяців, є протиправними.

З урахуванням визначеного ст. 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених ст. 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції, з метою повного захисту порушених прав та інтересів позивача, необхідним є саме зобов`язання відповідача зарахувати до стажу роботи, як судді у відставці, половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі (1 рік 11 місяців) та періоду роботи на посаді помічника прокурора (2 роки), в цілому 3 роки 11 місяців, а також провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з моменту його призначення, виходячи із розрахунку 78 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді та провести відповідні виплати з урахуванням фактично виплачених сум.

Частиною 2 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 та 2 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій, а тому заявлені позивачем позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

У силу вимог ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 9, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Степана Бандери, буд. 43, ), третя особа на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_1 до суддівського стажу, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, половини строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті з 01.09.1979 по 01.08.1981 (1 рік 11 місяців) та стажу роботи на посаді помічника прокурора Королівського району м. Житомира, помічника прокурора м. Житомира з 25.08.1985 по 24.08.1987 (2 роки), в цілому - 3 роки 11 місяців.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті з 01.09.1979 по 01.08.1981 тривалістю 1 рік 11 місяців та стаж роботи на посаді помічника прокурора Королівського району м. Житомира, помічника прокурора м. Житомира з 25.08.1985 по 24.08.1987 тривалістю 2 роки, в цілому - 3 роки 11 місяців.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області провести ОСОБА_1 з 27.05.2024 перерахунок та виплату розміру щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці, виходячи зі стажу судді 34 роки 05 місяців 09 днів із розрахунку 78 відсотки суддівської винагороди, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 968,96 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя І.В. Батрак