Справа № 560/1384/24
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2024-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1384/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Фелонюк Д.Л.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

27 серпня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Боровицького О. А. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області які виразилися у відмові ОСОБА_1 зарахувати до страхового стажу період роботи в ТОВ "Поділля" с.Браїлівка, Кам`янець-Подільського району (до реорганізації Новоушицького району) Хмельницької області з 28.03.2000 по 22.04.2005 року, відповідно до наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи, та здійснити перерахунок пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 28.03.2000 по 22.04.2005 року в ТОВ "Поділля" с.Браїлівка, Кам`янець-Подільського району (до реорганізації Новоушицького району) Хмельницької області відповідно до наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи та здійснити перерахунок пенсії позивача з урахуванням зарахованого стажу з 01 серпня 2023 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що до страхового стажу позивача протиправно не зараховано період з 28.03.2000 по 22.04.2005.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 квітня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду з 28.03.2000 по 22.04.2005.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період з 28.03.2000 по 22.04.2005 та здійснити перерахунок пенсії з 01.08.2023.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

16 липня 2024 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача, в якому остання вказала на безпідставність доводів апеляційної скарги, у зв`язку із чим просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та з 09.03.2011 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з відомостями трудової книжки колгоспника позивач з 28.03.2000 по 22.04.2005 працювала в товаристві з обмеженою відповідальністю "Поділля".

За змістом витягу ТОВ "Поділля" с.Браїлівка (наданим Новоушицьким трудовим архівом 27.07.2020 за №814), відповідно до наказу №6 прийнято на роботу в товариство громадян, які в зв`язку з реорганізацією КСП виведені з нього, з зазначенням професії згідно поданих заяв, а згідно з наказом №236 від 22.04.2005 позивача 22.04.2005 звільнено з роботи.

Відповідно до довідки від 27.07.2020 №252, виданої Новоушицьким трудовим архівом, згідно пункту 1.8 статуту КСП "Поділля" с.Браїлівка Новоушицького району Хмельницької області, підприємство є правонаступником колгоспу "Поділля" с.Браїлівка Новоушицького району. КСП "Поділля" 01.02.2000 реорганізовано в ТОВ "Поділля" с.Браїлівка.

Позивач звернувся до відповідача з заявою від 16.11.2023, в якій, зокрема, просила зарахувати до страхового стажу період роботи в ТОВ "Поділля" с.Браїлівка відповідно до наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи.

Листом від 06.12.2023 №17871-17258/П-03/8-2200/23 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило позивача, що немає підстав для задоволення його заяви, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за період з 28.03.2000 по 22.04.2005 відсутні відомості про нараховану заробітну плату.

Позивач, вважаючи порушеними її права, звернулася з позовом до суду.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Зі змісту наведених норм слідує, що положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальним по відношенню до Закону України "Про пенсійне забезпечення", мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме: за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 затверджено Основні положення про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників (далі - Основні положення), згідно з пунктом 1 яких трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність члена колгоспу.

Відповідно до пунктів 5, 6 Основних положень до трудової книжки колгоспника заносились, зокрема, відомості про трудову участь (прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання), відомості про нагородження та заохочення, переведення на іншу роботу, припинення роботи.

Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

Пунктом 13 Основних положень передбачено, що відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.

Згідно з статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Наведені положення свідчать про те, що єдиною підставою для не врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.

Матеріалами справи підтверджується, що у трудовій книжці колгоспника містяться відомості про те, що позивач у період з 28.03.2000 по 22.04.2005 працювала в товаристві з обмеженою відповідальністю "Поділля". Цей період є неперервним.

Також в трудовій книжці колгоспника позивача містяться відомості про встановлений мінімум трудоднів, кількість пророблених людино-днів (який, переважно, з урахуванням відпрацювання в 2005 році менше, ніж 4 місяці, перевищує встановлений мінімум,), а саме, в період з 2000 року по 2005 рік встановлений мінімум трудоднів - 160, а кількість пророблених людино-днів у 2000 році - 205, у 2001 році - 205, у 2002 році - 191, у 2003 році - 207, у 2004 році - 294, у 2005 році - 73. Також містяться відомості про нараховані суми грошей, а саме: у 2000 році - 405,42 грн, у 2001 році - 430,98 грн, у 2002 році - 639,83 грн, у 2003 році - 985,48 грн, у 2004 році - 2457,92 грн, у 2005 - 623,03 грн. Зазначеним також заперечуються доводи відповідача по відсутність відомостей про заробітну плату позивача в спірний період.

При цьому, судом першої інстанції обґрунтовано зауважено, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Доводи апелянта про відсутність в індивідуальних відомостях про застраховану особу реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за період з 28.03.2000 по 22.04.2005 відомостей про нараховану заробітну плату, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки обставини, які слід встановити у цій справі, значно віддалені у часі, а також відсутня вина позивача внаслідок того, що обов`язок належного оформлення підтверджуючих стаж документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.

При цьому відповідач не надав до матеріалів справи жодних доказів, що відомості, які містяться в трудовій книжці колгоспника позивача, містять неправдиві або недостовірні дані. В судовому порядку трудова книжка колгоспника позивача недійсною також не визнавалась.

За таких обставин та з огляду на відповідні записи трудової книжки, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи позивача в період з 28.03.2000 по 22.04.2005, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що відповідач необґрунтовано та безпідставно не врахував до страхового стажу роботи позивача період роботи з 28.03.2000 по 22.04.2005. Як наслідок, слід зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період з 28.03.2000 по 22.04.2005.

Враховуючи не подання позивачем нових документів, а також строку звернення до суду, пенсія позивачу має бути перерахована з 01.08.2023.

Стосовно доводів апелянта про те, що покладання на нього вимоги зобов`язального характеру є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що розглядається, повноваження пенсійного органу щодо перерахунку пенсії визначені законодавством.

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у перерахунку пенсії, визначені законодавством. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен перерахувати пенсію. У цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними, що вказує також на необґрунтованість доводів апеляційної скарги у цій частині.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно із п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 квітня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Боровицький О. А. Курко О. П.