Справа № 160/23316/23
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2024-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 серпня 2024 року м. Дніпросправа № 160/23316/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 травня 2024 року в адміністративній справі №160/23316/23 (головуючий суддя першої інстанції Сидоренко Д.В.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 06.09.2023 року (згідно штампу на поштову конверті) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_3 , в якому, з урахуванням уточненого позову, просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати йому додаткової винагороди у відповідності до пункту 1 постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період перебування на стаціонарному лікуванні після отриманого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, з 28.11.2022 по 04.12.2022, з 17.02.2023 по 02.04.2023, з 20.04.2023 по 04.05.2023;

- зобов`язати нарахувати та виплатити йому додаткову винагороду у відповідності до пункту 1 постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період перебування на стаціонарному лікуванні після отриманого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, з 28.11.2022 по 04.12.2022, з 17.02.2023 по 02.04.2023, з 20.04.2023 по 04.05.2023;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової допомоги у зв`язку із звільнення з військової служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за повний календарний рік військової служби;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із звільнення з військової служби у розмірі 50% місячного забезпечення за повний календарний рік військової служби;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 р.;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2022-2023;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2022-2023 рік, виходячи з його грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2022-2023 рік, виходячи з його грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач брав участі в бойових діях під час захисту Батьківщини та отримав бойове поранення. З 28.07.2022 року тривалий час перебував на лікуванні, що підтверджуються відповідними документами. Проте, доплату за постановою КМУ №168 в розмірі 100000 грн. отримував лише за період з 28.07.2022 по 28.11.2022. Відповідачем матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги та грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку не нараховано та не виплачено.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 травня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у відповідності до постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період перебування на стаціонарному лікуванні після отриманого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини з 17.02.2023 по 02.03.2023 та з 20.04.2023 по 04.05.2023.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у відповідності до постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період перебування на стаціонарному лікуванні після отриманого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини з 17.02.2023 по 02.03.2023 та з 20.04.2023 по 04.05.2023.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - Військова частина НОМЕР_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з не повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права. Апелянт вказує, що відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.06.2023 року №230 позивача виключено зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 та знято з усіх видів забезпечення у зв`язку з переведенням до ВЧ НОМЕР_3 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 06 червня 2023 №136-РС. Таким чином, військову службу у ВЧ НОМЕР_1 позивач проходив з 09.02.2023 по 07.06.2023 року. Під час проходження служби у військовій частині позивач дійсно звертався до медичних закладів для отримання направлення на лікування та перебував на стаціонарному лікуванні з 17.02.2023 по 02.03.2023 року та з 20.04.2023 по 04.05.2023 року. Апелянт вважає, що спірні правовідносини стосуються лише періоду з 17.02.2023 по 02.03.2023 року; з 03.03.2023 по 01.04.2023 року; з 20.04.2023 по 04.05.2023 року. Апелянт вказує, що під час проходження служби позивач до командування ВЧ НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати йому додаткової винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та перебування у відпустці у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії за підпорядкуванням не звертався, службового розслідування по факту отримання поранення позивачем під час проходження служби ВЧ НОМЕР_1 не проводилось, відтак у командира військової частини були відсутні правові підстави для видачі наказів про нарахування Позивачу у спірний період додаткової винагороди в розмірі 100000 грн.. Посилається також на пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом.

Позивач та інший відповідач відзиви на апеляційну скаргу не подали, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зарахований та призначений на посаду стрілець 3-го стрілецького відділення 2-го стрілецького взводу 2-ї стрілецької роти ВОС 100915А шпк «солдат», що підтверджується витягом з наказу №4 від 23.03.2022 року відповідно до мобілізаційного призначення.

З наказу командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 08.02.2023 року №39 вбачається, що вважається таким, що виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_1 стрілець 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти в/ч НОМЕР_2 ВОС-100915А призначений наказом командира в/ч НОМЕР_4 (по особовому складу) від 23.01.2023 року №24-РС на посаду солдат резерву взводу резерву рядового складу роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_1 , вважати, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби с.Перше Травня Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. З 08.02.2023 року виключити із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Згідно вказаного вище наказу щорічна основна відпустка за 2022 та 2023 роки позивачу не надавалась. Грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік отримав. Грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік не отримував. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260 не отримував.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.02.2023 року №77 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 23 січня 2023 року №24-РС призначено на посаду СОЛДАТА РЕЗЕРВУ 5 ВЗВОДУ РЕЗЕРВУ РЯДОВОГО СКЛАДУ 2 РОТИ РЕЗЕРВУ РЯДОВОГО СКЛАДУ ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_1 , який прибув із військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 , з 09 лютого 2023 року був зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .

Згідно Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.06.2023 року №230 солдата ОСОБА_1 СОЛДАТА РЕЗЕРВУ 5 ВЗВОДУ РЕЗЕРВУ РЯДОВОГО СКЛАДУ 2 РОТИ РЕЗЕРВУ РЯДОВОГО СКЛАДУ ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_1 призначеного наказом командира в/ч НОМЕР_4 ( по особовому складу) від 06.06.2023 №136-РС на посаду робітника підсобного інженерного відділення інженерного взводу інженерної роти в/ч НОМЕР_3 вважати таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби. З 07.06.2023 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, з котлового забезпечення 08.06.2023 року. Щорічна основна відпустка за 2023 рік не надавалась, грошову допомогу на оздоровлення не отримував. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260, за 2023 рік не отримував.

Згідно Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 08.06.2023 №4, відповідно до п.12 та 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 (зі змінами), солдат ОСОБА_1 прибув з військової частини НОМЕР_1 на посаду робітника підсобного 2 інженерного відділення 1 інженерного взводу 1 інженерної роти військової частини НОМЕР_3 .

З 08.06.2023 року позивача зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення, на продовольче забезпечення з 09.06.2023 року за нормою №1 (каталог) і вважати таким, що з 08 червня 2023 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом згідно тарифу (1) 2470,00 грн. на місяць, шпк «солдат».

Згідно Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 14.07.2023 року №40 солдат ОСОБА_1 , робітник підсобний 2 інженерного відділення 1 інженерного взводу 1 інженерної роти військової частини НОМЕР_3 , звільнений з військової служби наказом командира військової частини НОМЕР_4 від 10.07.2023 року №163-РС (по особовому складу) у відставку за пп. «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку), вважати таким, що справи та посаду здав (а.с.18).

Згідно вказаного вище наказу позивача з 14.07.2023 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, з котлового забезпечення 15.07.2023 року. Встановлено виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 590% від посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 25% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням з 01 липня по 14 липня 2023 року. Виплатити на підставі наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 надбавку за вислугу років у розмірі 25% посадового окладу, з урахуванням окладу за військовим званням з 01 липня по 14 липня 2023 року. Вислуга років у Збройних Силах України на день увільнення зі списків особового складу становить:календарна-01 рік 03 місяці 21 день, пільгова - 00 років 00 місяців 00 днів, загальна - 01 рік 03 місяці 21 день. Щорічна основна відпустка за 2023 рік не надавалась, грошову допомогу для оздоровлення не отримував. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, на підставі Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260 та пункту 6 наказу Міністра оборони України від 31 січня 2022 року №30 « Про бюджетну політику МО України» за 2023 рік не отримував. Військові перевізні документи на проїзд військовослужбовця, членів його сім`ї та перевезення домашніх речей не видавались. Житлом за рахунок Міністерства оборони України не забезпечений. На квартирному обліку при військовій частині НОМЕР_3 не перебував.

05.09.2023 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до командира військової частини НОМЕР_3 , в якій просив видати наказ про нарахування та виплату збільшеної до 100000 грн. додаткової винагороди у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, за час перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення з 28.11.2022 року по 04.12.2022 року, з 17.02.2023 року по 02.04.2023 року, з 20.04.2023 року по 04.05.2023 року; видати наказ про нарахування та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги та грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку (а.с.13-16).

ВЧ НОМЕР_3 листом за №501 від 18.08.2023 року повідомлено позивача, що згідно наказу по стройовій частині №40 від 14.07.2023 року дата звільнення 14.07.2023 року, а тому за липень місяць з 01.07.2023 року по 14.07.2023 року (день звільнення) було нараховано та виплачено грошове забезпечення у розмірі 9375,67 грн.. Відповідно до абзацу 9 пункту 29 розділу V Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців ЗСУ в мирний час та особливий період, затвердженої наказом міністерства оборони України від 29.04.2016 року №232 при звільненні військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період вони вибувають з майном особистого користування. Речі, які ним не були отримані з будь-яких причин за період служби, під час звільнення не видаються. Інвентарні речі здаються на речовий склад військової частини. Враховуючи викладене, компенсація за неотримане речове майно вказаній категорії військовослужбовців не нараховується та не виплачується (а.с.19-20).

Крім того, в листі зазначено, що виплату компенсації за невикористану основну відпустку, грошову допомогу за 2023 рік на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення, одноразову грошову допомогу при звільненні та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань буде додано в наказ та нараховано найближчим часом.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди та інших виплат при звільненні, позивач оскаржив таку бездіяльність до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі по тексту - Закон №2011) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі по тексту - Закон №2232).

Відповідно до статті 1 Закону №2011 соціальний захист військовослужбовців -діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Абзацом 2 частини четвертої статті 9 Закону №2011 передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Частинами другої та третьої статті 9 Закону №2011 встановлено, що до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704 (далі по тексту - Постанова №704) встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно із пунктом 8 Постанови №704 умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.

Так, наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі по тексту - Порядок №260).

Відповідно до пункту 17 Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64 в Україні введено воєнний стан, який триває до сьогодні.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята Постанова «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану №168» (далі по тексту - Постанова №168).

Пунктом 1 постанови №168 визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 Постанови №168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022 року.

01 квітня 2022 року Постановою Кабінету Міністрів України №400 до Постанови №168 внесено зміни, згідно з якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у пункті 1, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Отже до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Таким чином, додаткова винагорода в розмірі 100000 грн. виплачується військовослужбовцям, зокрема, тим, які у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Суд зауважує, що для виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на період дії воєнного стану, немає обов`язкової умови щодо безперервного перебування особи на стаціонарному лікуванні.

Тобто, у разі повторного та кожного наступного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за медичними показниками отриманого раніше поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі 100000 гривень.

Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що у періоди з 28.11.2022 по 04.12.2022, з 17.02.2023 по 02.04.2023, з 20.04.2023 по 04.05.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманням поранення при виконані бойового завдання із захисту Батьківщини, що підтверджується, зокрема довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №474 від серпня 2022 року, виписками із медичної карти стаціонарного хворого за відповідні періоди та довідками ВЛК (а.с.26, 30-39).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи те, що військовою частиною НОМЕР_2 станом на час розгляду справи було проведено нарахування та виплату додаткової винагороди відповідно до постанови КМУ №168, в розмірі 100000,00 грн. за період перебування позивача на лікуванні в період з 28.11.2022 року по 04.12.2022 року, то позовні вимоги, заявлені до ВЧ щодо виплати додаткової винагороди за вказаний період, задоволенню не підлягають.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.02.2023 року №77 солдат ОСОБА_1 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 23 січня 2023 року №24-РС призначений на посаду СОЛДАТА РЕЗЕРВУ 5 ВЗВОДУ РЕЗЕРВУ РЯДОВОГО СКЛАДУ 2 РОТИ РЕЗЕРВУ РЯДОВОГО СКЛАДУ ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_1 , який прибув із військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 , з 09 лютого 2023 року був зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .

Судом першої інстанції встановлено, що перебування позивача на стаціонарному лікуванні у період з 17.02.2023 року по 02.03.2023 року та з 20.04.2023 року по 04.05.2023 року пов`язане із наслідками мінно-вибухової травми від 28.07.2022 року та підтверджується відповідними виписками із медичної карти стаціонарного хворого (а.с.37, 41).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що у вказаний період часу позивач перебував в списках особового складу ВЧ НОМЕР_1 , а тому саме ВЧ НОМЕР_1 має бути розглянуто питання нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди за період перебування останнього на стаціонарному лікуванні після отриманого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за періоди з 17.02.2023 року по 02.03.2023 року та з 20.04.2023 року по 04.05.2023 року.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Рішення в частині відмовлених позовних вимог сторонами, в тому числі позивачем, не оскаржується, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та внесення змін до рішення суду відсутні. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки та незгоди з доказами.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 243, 250, 294, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 травня 2024 року в адміністративній справі №160/23316/23 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 травня 2024 року в адміністративній справі №160/23316/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко