Справа № 480/2630/24
Суддя: О.В. Соп'яненко
Дата ухвалення: 2024-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 серпня 2024 року Справа № 480/2630/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Соп`яненко О.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/2630/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним дій та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою, і просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування позивачу ОСОБА_1 до трудового (страхового) стажу періодів його трудової діяльності з 29.10.1984 року по 09.09.1991 року (6 років 10 місяців 12 днів) на посаді шофер 3 класу в автоколоні № 7 Продовольчо-транспортного об`єднання Споживсоюзу, з 24.08.1992 року по 12.09.1996 року (4 роки 0 місяців 20 днів) на посадах водій-слюсар 3 класу, водій 3 класу в Трест "Рильський райгаз", Рильська філія АООТ "Курськгаз", з 02.06.1997 року по 19.09.1997 року (0 років 3 місяці 18 днів) на посаді завантажувач пічки (суховозом) 3 розряду в АООТ "Тьоткінський сахарний завод"; а також щодо часткового зарахування трудового стажу позивача з 01.06.1998 року по 20.11.1998 року (0 років 5 місяців 20 днів) на посадлі вагонер на сезон виробництва цегли, Агрофірма "Україна" та з 22.11.1998 року по 10.04.2000 року (1 рік 4 місяці 20 днів) на посаді різноробочий, Агрофірма "Україна" виключно на підставі Індивідуальних відомостей про застраховано особу Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати позивачу ОСОБА_1 до його трудового (страхового) стажу періоди його трудової діяльності з 29.10.1984 року по 09.09.1991 року (6 років 10 місяців 12 днів) на посаді шофер 3 класу в автоколоні № 7 Продовольчо-транспортного об`єднання Споживсоюзу, з 24.08.1992 року по 12.09.1996 року (4 роки 0 місяців 20 днів) на посадах водій-слюсар 3 класу, водій 3 класу в Трест "Рильський райгаз", Рильська філія АООТ "Курськгаз", з 02.06.1997 року по 19.09.1997 року (0 років 3 місяці 18 днів) на посаді завантажувач пічки (суховозом) 3 розряду в АООТ "Тьоткінськнй сахарний завод", а також повністю зарахувати до трудового (страхового) стансу позивача періоди його роботи з 01.06.1998 року по 20.11.1998 року (0 років 5 місяців 20 днів) на посадлі вагонер на сезон виробництва цегли, Агрофірма "Україна" та з 22.11.1998 року по 10.04.2000 року (1 рік 4 місяці 20 днів) на посаді різноробочий, Агрофірма "Україна".
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно вирішити питання про призначення позивачу пенсії за віком з урахуванням висновків і мотивів суду у цій справі.
Ухвалою суду від 04.04.2024 відкрито провадження в цій справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, а саме копії ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, але у встановлений строк відзиву на позовну заяву не подав. ГУ ПФУ в Сумській області подано клопотання про долучення доказів. З огляду на положення ч. 6 ст. 162 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне.
ОСОБА_1 , досягнувши 60 років, 13.12.2023 звернувся до органів ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком. (а.с.39)
Рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 14.12.2023 №37 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії відповідно до ст. 26 Закону №1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років. До страхового стажу не зараховано період роботи з періоди роботи з 29.10.1984 по 09.09.1991, оскільки відсутній наказ на звільнення; з 24.08.1992 по 12.09.1996, з 02.06.1997 по 19.09.1997, оскільки російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав- учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992; з 01.06.1998 по 20.11.1998, 22.11.1998 по 10.04.2000, оскільки необхідно надати довідку про заробітну плату помісячно, даний період зараховано згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу. (а.с.18)

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного

Щодо не зарахування періодів роботи з 29.10.1984 по 09.09.1991, суд зазначає.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом (до 01.01.2004). Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до 01.01.2004, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Згідно з приписами статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637).

Відповідно до п.1, п.2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №439/1148/17.

За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (зі змінами) (далі Інструкція №162), що була чинна на момент видачі позивачеві трудової книжки, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Згідно з п.2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу; прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань, заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і уставами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції і про виплачені у зв`язку із цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не вносяться.

Пунктом 2.5 Інструкції №162 передбачено, що у разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження і заохочення і інш. виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати робітнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно з п.2.7 Інструкції №162 якщо підприємство, що внесло неправильний чи неточний запис, ліквідовано, виправлення вносяться правонаступником, а при його відсутності вищестоящою організацією, якій підпорядковувалося ліквідоване підприємство.

Аналогічні приписи містяться і у п.п.1.1, 2.4, 2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція від 29.07.1993 №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110.

При цьому, п.1.2 Інструкції №58 від 29.07.1993 передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

В даному випадку, спірним є те, що відповідач під час розгляду заяви позивача не враховує дані трудової книжки у зв`язку із тим, що відсутній наказ на звільнення.

Так, записами з трудової книжки серії НОМЕР_1 підтверджується, що 29.10.1984 позивач прийнятий водієм 3 класу в автоколонну №7 (запис №6) та 09.09.1991 звільнений за власним бажанням. (а.с.13)

Також, позивач не може нести відповідальності за допущені порушення при заповненні трудової книжки, оскільки записи у трудову книжку вносилися відповідальним працівником підприємства у 1984 році, а не позивачем.

Крім того, суд зазначає, що відповідачами не здійснено жодних дій на отримання відомостей або додаткових документів, на підставі яких можна було б переконатися у достовірності поданих документів позивачем.

Більше того, недоліки заповнення трудової книжки не можуть слугувати підставою для висновку про відсутність трудового стажу позивача згідно даних трудової книжки. Відповідачем не наведено жодних аргументів про те, що трудова книжка стосується іншої особи, аніж позивача.

Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, й не може впливати на її особисті права. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 677/277/17 та від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Щодо не зарахуванням періодів роботи з 24.08.1992 по 12.09.1996, з 02.06.1997 по 19.09.1997, суд виходить з наступного.

У вищезазначеній трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 , зроблено такі записи, а саме: з 24.08.1992 по 12.09.1996 позивач працював на посаді водій-слюсар 3 класу, водій 3 класу у Трест "Рильський райгаз", Рильська філія АООТ "Курськгаз" (запис №10-13), а з 02.06.1997 по 19.09.1997 - на посаді завантажувач пічки (суховозом) 3 розряду АООТ "Тьоткінський сахарний завод" - тобто на підприємствах російської федерації. (запис №14-15) (зворот. стор. а.с. 36 - 37)

Одним з міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

За абз. 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Згідно ст. 7 Угоди від 14 січня 1993 року питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

За постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" Україна вийшла з Угоди про гарантії. Постанова набрала чинності 02.12.2022 року.

Згідно п. 2 ст. 13 Угоди про гарантії, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають

Сторонами не заперечується, що позивач працював на території рф в період дії Угоди.

Отже, положення відповідних міжнародних договорів розповсюджується на питання пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних з їх перерахунком. Діюче в Україні пенсійне законодавство передбачає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території рф або на підприємстві зареєстрованому на території рф після 13.03.1992, то цей стаж має враховуватись на території України як власний страховий (трудовий стаж), хоча пенсійні внески можуть сплачуватись в росії.

Тому, при прийнятті рішення щодо зарахування чи відмови в зарахуванні страхового стажу певних періодів роботи, орган пенсійного фонду повинен враховувати норми законодавства України, в сукупності з нормами законів тієї країни, на території якої працювала в спірний період роботи особа, яка звернулась за призначенням пенсії або ж перерахунком пенсії.

Отже, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Суд, вважає за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській зарахувати до страхового стажу позивача період робити з 24.08.1992 по 12.09.1996 на посадах водій-слюсар 3 класу, водій 3 класу в Трест "Рильський райгаз", Рильська філія АООТ "Курськгаз" та з 02.06.1997 по 19.09.1997 на посаді завантажувач пічки (суховозом) 3 розряду в АООТ "Тьоткінський сахарний завод", оскільки на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком були наявні всі підстави для зарахування до страхового стажу позивача вищевказаного періоду роботи.

Щодо не зарахування періодів роботи з 01.06.1998 по 20.11.1998, 22.11.1998 по 10.04.2000, суд враховує наступне.

Як вже зазначалось відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з записів трудової книжки НОМЕР_1 вбачається, що:

- 01.06.1998 прийнятий на роботу на цегляний завод вагонером на сезон виробництва цегли, Агрофірма "Україна"(запис №16);

- 20.11.1998 звільнений з роботи у зв`язку з закінченням сезону виробництва цегли, Агрофірма "Україна" (запис №16).

У період з 22.11.1998 по 10.04.2000 працював на посаді різноробочий, Агрофірма "Україна" (записи №18-19)

Крім цього, позивачем при зверненні з заявою про призначення пенсії надано довідку №1277 від 28.11.2023 видану ПСП АФ "Україна", зі змісту якої вбачаєть, що позивач дійсно працював у 1998-2000 роках.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Таким чином, суд зазначає, що при виникненні у ГУ ПФУ в Сумській області сумнівів щодо права позивача на зарахування періоду роботи до страхового стажу позивача, відповідач має право перевіряти достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Отже, витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу. Тобто, перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Вказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду у постанові від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а, а також у в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, відповідно до якої на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Суд звертає увагу, що записи в трудовій книжці позивача не містять перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали їх суть чи перекручували їх зміст, та виконані акуратно, чорнилом, завірені підписом уповноваженої особи та печаткою підприємства, частково вказані записи узгоджуються з іншими дослідженими доказами, що містяться в матеріалах справи (а.с.35-38).

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи позивача відповідачем суду не надано, а тому його безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача повторно вирішити питання про призначення позивачу пенсії за віком з урахуванням висновків і мотивів суду у цій справі, суд зазначає наступне.

З практики Європейського суду можна зробити висновок, що в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" 58 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд дійшов до висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновку суду.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з частиною третьою статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Частиною четвертою цієї статті визначено, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права в частині позовних вимог про зобов`язання призначити пенсію за віком на загальних умовах, суд вважає таким, що не відповідає способам судового захисту, закріпленим частиною першою статті 5 КАС України, та об`єкту порушеного права, у зв`язку з чим у задоволенні вказаної вимоги належить відмовити.

Також суд звертає увагу, що розгляд заяви та винесення рішення за заявою позивача здійснювало ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, яке було визначено за принципом екстериторіальності відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005 № 22-1, а тому з урахуванням скасування вище зазначеного рішення, саме ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повинно повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків даного судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

Відповідно до ст. 139 КАС України суд вважає необхідним стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 968,96 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним дій та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 37 від 14.12.2023 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м.Дніпро, 49000, ) зарахувати позивачу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до страхового стажу періоди його трудової діяльності з 29.10.1984 по 09.09.1991, з 24.08.1992 по 12.09.1996, з 02.06.1997 по 19.09.1997, а також повністю зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 01.06.1998 по 20.11.1998 та з 22.11.1998 по 10.04.2000.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м.Дніпро, 49000, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про призначення пенсії за віком, з урахуванням висноків суду.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м.Дніпро, 49000, ) судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Соп`яненко