Справа № 240/3588/24
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2024-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/3588/24 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Окис Тетяна Олександрівна

Суддя-доповідач - Мацький Є.М.

26 серпня 2024 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мацького Є.М.

суддів: Сторчака В. Ю. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. В лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просив суд:

1.1. Визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно господарського штрафу №007932 від 06 лютого 2024 року.

2. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що адміністративна справа була розглянута неуповноваженою особою, а тому прийнята за наслідками такого розгляду постанова підлягає скасуванню. Наголошує, що відсутні докази на підтвердження того, що зазначеним в акті транспортним засобом перевозився будь-який вантаж. Зауважує, що у день складення акта транспортний засіб доставлявся для проведення ремонтних робіт. Акцентує увагу, що у нього є всі документи, які визначені положеннями статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

3. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 03 травня 2024 року адміністративний позов задоволено.

3.1. Визнано протиправною та скасовано постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №007932 від 06 лютого 2024 року.

3.2. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору та 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок витрат на правничу допомогу.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

4. Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

5. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що під час проведення рейдової перевірки працівниками органу контролю було виявлено, що на належному позивачу транспортному засобі здійснюється внутрішнє перевезення вантажу. Водій транспортного засобу на вимогу посадових осіб відмовився надати посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів на тягач і напівпричіп, товарно-транспорту накладну або інші документи на вантаж, протоколи перевірки технічного стану на тягач і напівпричіп, протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу.

6. Зауважує, що позивач не надав доказів на підтвердження того, що виявлений під час рейдової перевірки транспортний засіб, що належить позивачу, перебував у м. Полонне Хмельницької області для здійснення його ремонту. Відтак, під час перевірки встановлено допущення позивачем порушень вимог статті 49 Закону України «Про автомобільний транспорт», що і стало підставою для винесення спірної постанови. Наголошує, що згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22 грудня 2021 року у справі №420/3371/21, надання документів, визначених приписами статей 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» до суду не спростовує факт відсутності встановленого порушення, оскільки обов`язок пред`являти такі документи чітко встановлений статтею 49 названого Закону. Акцентує увагу, що оскаржувана постанова винесена уповноваженою на це особою, а позивачем не було реалізовано право на оскарження відповідних дій/актів до вищого за підпорядкуванням органу державного контролю.

ІІ. ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

7. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 28 грудня 2023 року на підставі направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) від 22 грудня 2023 року №001024 по вулиці Мануїльського, 62 в місті Полонне Хмельницької області, о 13 годині 00 хвилин посадовою особою контролюючого органу складено акт №052122 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

8. У зазначено акті указано, що проведено перевірку транспортного засобу марки DAF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом марки JANMIL NW, реєстраційний номер НОМЕР_2 , які належать позивачу.

9. Під час проведення перевірки водій транспортного засобу не надав: посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на тягач та напівпричіп, товарно-транспорту накладну або інші документи на вантаж, протокол перевірки технічного стану на тягач та напівпричіп, протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, чим порушено вимоги статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

10. На адресу позивача направлено лист від 08 січня 2024 року з інформацією про дату та час розгляду справи.

11. За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт 06 лютого 2024 року начальник Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області виніс постанову №007932, якою за порушення вимог статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» позивача притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн, яка передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

12. Вважаючи таке рішення протиправним, ОСОБА_1 подав цей позов до суду.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

13. Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

14. Відповідно до Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103, Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

15. Згідно п. 4 цього Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є, серед іншого, здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському, електричному, залізничному, морському та річковому транспорті.

16. Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-III (далі - Закон від 05.04.2001 № 2344-III), Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 р. № 1567 (далі - Порядок № 1567).

17. Згідно з ст. 5 Закону від 05.04.2001 № 2344-III основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

18. Відповідно до ст. 6 Закону від 05.04.2001 № 2344-III державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

19. Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначається Порядком № 1567.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

20. Вирішуючи питання обґрунтованості апеляційної скарги колегія суддів виходить з такого.

21. Статтею 1 Закону України № 2344-III визначено, що автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

23. Також названою правовою нормою закріплено, що рейдова перевірка (перевірка на дорозі) перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо дотримання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

24. Згідно відповіді № 573923 від 02 травня 2024 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач зареєстрований як фізична особа підприємець, а основним видом економічної діяльності такого є 49.41 Вантажний автомобільний транспорт.

25. Отже, згідно наведених вище положень Закону України №2344-ІІІ позивач є автомобільним перевізником, транспортні засоби якого підлягають рейдовим перевіркам щодо дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт.

26. Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначає Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №1567 з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Порядок №1567).

27. Згідно пункту 2 названого Порядку рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

28. Тим часом згідно пункту 17 Порядку №1567 рейдова перевірка (перевірка на дорозі) проводиться із зупиненням транспортних засобів або без їх зупинення.

29. В матеріалах справи наявний відеозапис з нагрудної камери старшого державного інспектора відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Тужанського Ігоря Мар`яновича, яким складено акт №052122, на підставі якого, у подальшому, прийнято оскаржувану постанову. Однак, з названого доказу судом не встановлено, що посадовою особою контролюючого органу проведено зупинення транспортного засобу, що належить позивачу. Додатково суд зауважує, що автомобіль не знаходився на автовокзалі, автостанції, автобусні зупинці, місці посадки та висадки пасажирів, стоянці таксі і транспортних засобів, місці навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зоні габаритно-вагового контролю, іншому об`єкті, що використовується автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

30. Також з названого відеозапису не уявляться за можливе встановити, що особа, з якою розмовляв свідок, є саме водієм транспортного засобу, що належить позивачу.

31. З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що названою посадовою особою не вчинено дій, які б підтверджували проведення рейдової перевірки транспортного засобу, що належить автомобільному перевізнику, а тому правові підстави для складення акта проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у такої особи були відсутні.

32. Частиною 1 статті 48 Закону України № 2344-ІІІ закріплено обов`язок автомобільних перевізників, водіїв мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

33. Отже, тільки у випадку встановлення особою, уповноваженою здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, факту здійснення автомобільним перевізником вантажних перевезень, така особами наділяється повноваженнями на перевірку наявності документів, визначених Законом України №2344-ІІІ.

34. Апелянт не надав беззаперечних доказів на підтвердження здійснення позивачем 28 грудня 2022 року вантажних перевезень транспортним засобом, що зазначений в акті №052122 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, що виключає правові підстави для перевірки наявності визначеного у статті 48 Закону України №2344-ІІІ переліку документів та, як наслідок, притягнення до відповідальності за відсутність таких.

35. Згідно приписів пунктів 25 27 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

36. Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника.

37. У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.

38. За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

39. Отже, Порядок №1567 не врегульовує процедуру проведення розгляду справи про порушення.

40. Однак, на момент виникнення спірних правовідносин набрав чинності Закон України «Про адміністративну процедуру» від 17 лютого 2022 року №2073-ІХ.

41. Згідно названого Закону у редакції на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №2073-ІХ), він регулює відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у дусі визначеної Конституцією України демократичної та правової держави та з метою забезпечення права і закону, а також зобов`язання держави забезпечувати і захищати права, свободи чи законні інтереси людини і громадянина.

42. Отже, названий нормативно-правовий акт підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

43. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 2 Закону України №2073-ІХ адміністративна процедура визначений законом порядок розгляду та вирішення справи.

44. Правова процедура встановлює межі вчинення повноважень органами публічної влади і, в разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження до суду таких дій особою, чиї інтереси вони зачіпають. Встановлена правова процедура є важливою гарантією недопущення зловживань з боку суб`єктів владних повноважень під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати, в першу чергу, справедливе ставлення до особи, а також дотримання загального принципу юридичної визначеності, складовою якої є принцип легітимних очікувань.

45. Зокрема, правова процедура встановлює межі вчинення повноважень органами публічної влади і, в разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження до суду таких дій особою, чиї інтереси вони зачіпають. Установлена правова процедура є важливою гарантією недопущення зловживань з боку суб`єктів владних повноважень під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати, передусім, справедливе ставлення до особи, а також дотримання загального принципу юридичної визначеності, складовою якого є принцип легітимних очікувань.

46. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 25 січня 2019 року у справі № 826/382/18, від 13 березня 2019 року у справі № 826/11708/17 та від 8 липня 2021 року у справі № 160/674/19, від 18 травня 2022 року у справі № 826/12131/17, від 20 травня 2022 року у справі № № 340/370/21, від 21 березня 2023 року у справі № 640/17821/21 та від 04 квітня 2024 року у справі №600/2709/22-а.

47. Глава 5 Закону України №2073-ІХ містить положення щодо проведення слухання справи.

48. Зокрема, згідно приписів статті 68 названої глави під час слухання ведеться протокол, в якому зазначаються:

1) дата, час і місце проведення слухання; 2) найменування та адреса адміністративного органу, який розглядає справу, прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності) посадової особи адміністративного органу; 3) перелік учасників адміністративного провадження та осіб, які сприяють розгляду справи, а також осіб, які беруть участь у слуханні; 4) суть (зміст) справи, що розглядається; 5) зміст клопотань, пояснень та зауважень учасників адміністративного провадження; 6) зміст пояснень осіб, які сприяють розгляду справи; 7) інші важливі для справи відомості.

49. Протокол слухання підписується посадовою особою адміністративного органу та надається для ознайомлення учасникам адміністративного провадження, які брали участь у слуханні.

50. Апелянт не надав суду доказів на підтвердження виконання покладеного на нього Законом України №2073-ІХ обов`язку, а саме протоколу слухання справи, яке було проведено 06 лютого 2024 року, з якого суд міг би встановити особу, яка проводила відповідне слухання, а також чи заявляв представник позивача клопотання про долучення доказів на спростування факту порушення вимог Закону України №2344-ІІІ.

51. Отже, оскаржувана позивачем постанова прийнята відповідачем без дотримання вимог, зазначених у пунктах 1, 3, 5, 6 частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

52. Апелянт не довів правомірність оскаржуваної позивачем постанови, а тому позов підлягає задоволенню.

53. Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

V. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

54. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

55. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

56. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

57. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

58. Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 травня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Сторчак В. Ю. Граб Л.С.