Справа № 420/37264/23
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2024-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/37264/23

Перша інстанція: суддя Самойлюк Г.П.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Ступакової І.Г.,

- Коваля М.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

28 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив:

- визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_2 у наданні відстрочки на підставі абз 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 надати відстрочку ОСОБА_1 , передбачену абзацом 11 частини 1 ст 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» за наявності матері з інвалідністю ІІ групи.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою, згідно якої просив відповідача надати йому відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю у нього матері з інвалідністю. Однак, відповідач відмовив у наданні відстрочки, повідомивши про відсутність підтверджуючих документів, які вказують на відсутність інших працездатних осіб, які згідно з законом зобов`язані здійснювати утримання матері військовозобов`язаного. Позивач вважає дії відповідача щодо відмови у наданні йому відстрочки незаконними та протиправними. Позивач наголошував, що відповідно до приписів абз. 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації за сімейними обставинами.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції допущено зайвий формалізм і фактично суд самоусунувся від правової оцінки доводів позовної заяви. Зокрема, апелянт наголосив, що суд не витребував протокол засідання комісії відповідача № 78 від 28.11.2023 року. Крім того, на переконання адвоката позивача, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що за наявності чинного рішення, оформленого протоколом засідання комісії № 78 від 28.11.2023 року про відмову ОСОБА_1 в наданні відстрочки від призову, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про народження від 13.08.1976 року ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії МСЕ №044319 та пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 має інвалідність ІІ групи.

15 листопада 2023 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз.11 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку з наявністю матері з інвалідністю ІІ групи.

До заяви додано:

- завірену копію паспорту ОСОБА_1 ;

- завірену копію РНОКПП: ОСОБА_1 ;

- завірену копію паспорту матері;

- завірену копію РНОКПП матері;

- завірену копію свідоцтва про народження;

- завірену копію свідоцтва про народження сестри;

- завірену копію довідки МСЕК матері;

- завірену копію пенсійних посвідчень матері;

- завірену копію свідоцтва про укладення шлюбу сестри;

- завірену копію ID картки племінника;

- завірену копію посвідчення серії НОМЕР_3 ;

- завірену копію військово-облікового документу;

- довідку про склад сім`ї;

- завірену копію паспорту сестри;

- завірену копію РНОКПП сестри;

- завірену копію свідоцтва про народження племінника.

ІНФОРМАЦІЯ_5 листом №10525 від 01.12.2023 року повідомив позивача, що 28.11.2023 року засіданням комісії з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову під час мобілізації протоколом № 78 позивачу відмовлено у наданні відстрочки. Вказаним листом повідомлено позивача про відмову у наданні відстрочки у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів, які вказують на відсутність інших працездатних осіб, які згідно з законом зобов`язані здійснювати утримання матері військовозобов`язаного.

Не погодившись з діями відповідача щодо відмови у наданні відстрочки, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 про відмову ОСОБА_1 в наданні відстрочки, оформлене протоколом засідання комісії з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову під час мобілізації №78 від 28.11.2023 року, як станом на момент звернення та отримання позивачем відповіді від ІНФОРМАЦІЯ_1 , так і станом на дату розгляду справи по суті, є чинними та в судовому порядку не скасованими.

Судова колегія частково погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-ХІІ), частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Частиною третьою статті 1 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

За приписами частини сьомої статті 1 Закону № 2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану, який діє й на час апеляційного перегляду справи.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі - Закон № 3543-ХІІ, в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин).

Обставини, які надають військовозобов`язаним право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації визначені у ст.23 Закону № 3543-ХІІ.

За положеннями абзацу 11 частини 1 статті 23 Закону № 3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані опікуни особи з інвалідністю, визнаної судом недієздатною; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю I групи; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154, (далі - Положення про ТЦК) визначає повноваження територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Так, пунктом 9 Положення про ТЦК, передбачено, що відповідно до покладених на них завдань ТЦК, зокрема, ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.

Пунктом 11 Положення про ТЦК визначено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Як вбачається з матеріалів справи, в 24 листопада 2023 року позивач звернувся до відповідача з заявою про отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", у зв`язку із наявністю матері - особи з інвалідністю ІІ групи.

На підтвердження наявності права на відстрочку позивач зазначив, що обов`язок повнолітніх дітей піклуватись про своїх непрацездатних батьків прямо встановлений ст.52 Конституції України та ч.1 ст.202 Сімейного кодексу України.

Крім того, на підтвердження відсутності інших працездатних утримувачів у своїй матері позивач зазначив, що його сестра ОСОБА_3 є утримувачем та доглядачем свого сина ОСОБА_3 , який є дитиною з інвалідністю до 18 років.

Відмовляючи у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову, відповідач зазначив, що заявником не доведено відсутність інших осіб, зобов`язаних утримувати матір заявника, зокрема, не додано доказів непрацездатності сестри заявника.

В даному випадку, враховуючи, що предметом позову є відмова відповідача у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу у зв`язку з наявністю матері інвалідності ІІ групи, колегія суддів вважає, що насамперед повинна бути надана оцінка поданим позивачем документів до РТЦК.

Уважно дослідивши документи, долучені позивачем до матеріалів справи та документи, надані відповідачем, які витребувані ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.05.2024 та 17.07.2024 року, колегія суддів погоджується з висновками Подільського РТЦК, що позивачем не доведено відсутність інших осіб, зобов`язаних утримувати матір.

По - перше, відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року № 2398-VI відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та Єдиного державного демографічного реєстру в обсязі, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус".

За визначенням, наведеним у статті 11 цього Закону, державний реєстр актів цивільного стану громадян - це державна електронна інформаційна система, яка містить відомості про акти цивільного стану, зміни, що вносяться до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання та відомості про видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану і про видачу витягів з нього.

Фізична особа по досягненні 16-річного віку має право на отримання витягу з Реєстру стосовно відомостей про себе та про своїх родичів за умови пред`явлення паспорта або паспортного документа і документів, що підтверджують родинні стосунки (пункт 13 Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2007 року №1064).

Отже, обставини наявності чи відсутності інших працездатний дітей матері позивача можуть бути встановлені витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження дітей ОСОБА_2 , який позивачем не надано до РТЦК.

Позивачем до заяви про надання відстрочки від призову долучено лише довідку виконавчого комітету Балтської міської ради Одеської області про склад сім`ї, з якої вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає у АДРЕСА_1 , та до складу його сім`ї входять матір, дружина та син.

Однак зазначений документ жодним чином не встановлює і не спростовує наявність інших працездатний дітей матері позивача.

По - друге, як вбачається з матеріалів справи, позивач зазначає, що його рідна сестра ОСОБА_3 не може здійснювати постійний догляд за їхньою матір`ю, оскільки має дитину з інвалідністю до 18 років ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 та є його утримувачем та доглядачем.

Натомість, як вбачається з наданого позивачем посвідчення серії НОМЕР_3 , законим представником дитини з інвалідністю ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 є його батько ОСОБА_4 .

Викладене свідчить про те, що у матері позивача особи з інвалідністю ІІ групи - ОСОБА_2 є інша повнолітня особа, яка може її утримувати відповідно до чинного законодавства, а саме донька - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Більш того, позивачем не надано доказів того, що його мати ОСОБА_2 потребує постійного догляду, що є обов`язковою умовою для отримання відстрочки на підставі абзацу 1 частини 1 статті 23 Закону № 3543-ХІІ.

З наведеного вбачається, що позивач не надав до Подільського РТЦК документи, які би надавали йому право на відстрочку від призову на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а отже відмова відповідача у наданні відстрочки ОСОБА_1 є обґрунтованою.

Суд першої інстанції, хоча і дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, однак жодним чином не дослідив та не надав належної оцінки поданим позивачем документам на доводам позовної заяви.

Відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, проте рішення суду першої інстанції підлягає зміні в мотивувальній частині щодо підстав задоволення адміністративного позову з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 03 січня 2024 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року - змінити з підстав задоволення позовних вимог, виклавши мотивувальну частину оскаржуваного рішення в редакції даної постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: І.Г.Ступакова

Суддя: М.П.Коваль