Справа № 400/15300/23
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2024-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2024 р. № 400/15300/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Мельника О.М. за участю секретаря судового засідання Шакіної А.В., представника позивача Качана Р.Ю., представника відповідача Луговського А.Д., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2

до відповідачаВійськової частини НОМЕР_1 , , АДРЕСА_3

провизнання протиправними та скасування п. 1,2,5,6 наказу №361 від 23.06.2023, і п. 10.1 наказу №128 від 08.05.2023; зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить: визнати протиправними та скасувати пункти 1,2,5,6 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №361 від 23.06.2023 року, за якими: службове розслідування вважати закінченим (пункт 1); вважати що солдат ОСОБА_2 , гранатометник 2 механізованого відділення - бойової машини 1 механізованого взводу 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходився в засобах особистого бронезахисту і шоломі, зник безвісти в районі м. Часів Яр Донецької області 27.04.2023 року внаслідок обстрілу зі сторони військових формувань Російської Федерації, так як в умовах воєнного стану самовільно залишив бойові позиції та військову частину, не виконавши наказ безпосереднього командира (пункт 2); у зв`язку із можливою наявністю в діях вищезазначених військовослужбовців складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, завірену копію матеріалів службового розслідування для прийняття процесуального рішення, з метою визначення статусу військовослужбовців у зв`язку, із їх загибеллю, направити до відповідних правоохоронних органів (пункт 5 в частині, що стосується ОСОБА_2 ) (пункт 5); помічнику командира батальйону з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби призупинити всі виплати вищезазначеним військовослужбовцям із 27.04.2023 року (пункт 6), а також визнати протиправним та скасувати пункт 10.1 наказу в/ч НОМЕР_1 №128 від 08.05.2023 яким солдата ОСОБА_2 , гранатометника 2 механізованого відділення - бойової машини 1 механізованого взводу 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 вважати такими, що в умовах воєнного стану відмовились від виконання наказу щодо виконання бойових завдань та самовільно залишили військову частину та з 27 квітня 2023 року зняти з усіх видів забезпечення; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 призначити та провести нове службове розслідування за фактом безвісного зникнення військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 , за результатом якого скласти новий акт службового розслідування, якому зазначити солдата ОСОБА_2 таким, що зник безвісті та виключивши з нього формулювання про самовільне залишення ОСОБА_2 бойової позиції та військової частини в умовах воєнного стану, не виконавши наказ безпосереднього командира.

Від позивачки до суду надійшла заява, в якій вона просила розглядати справу без її участі.

Судове засідання, призначене на 24.06.24 року було проведено в режимі відеоконференцзв`язку.

Відповідач надав до суму свої пояснення просив в задоволенні позову відмовити, посилався на правомірність дій відповідача.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, суд вважає позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ №361 від 23.06.2023 року, за яким: службове розслідування вважати закінченим (пункт 1); вважати що солдат ОСОБА_2 , гранатометник 2 механізованого відділення - бойової машини 1 механізованого взводу 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходився в засобах особистого бронезахисту і шоломі, зник безвісти в районі м. Часів Яр Донецької області 27.04.2023 року внаслідок обстрілу зі сторони військових формувань Російської Федерації, так як в умовах воєнного стану самовільно залишив бойові позиції та військову частину, не виконавши наказ безпосереднього командира (пункт 2); у зв`язку із можливою наявністю в діях вищезазначених військовослужбовців складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, завірену копію матеріалів службового розслідування для прийняття процесуального рішення, з метою визначення статусу військовослужбовців у зв`язку, із їх загибеллю, направити до відповідних правоохоронних органів (пункт 5 в частині, що стосується ОСОБА_2 ) (пункт 5); помічнику командира батальйону з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби призупинити всі виплати вищезазначеним військовослужбовцям із 27.04.2023 року (пункт 6), а також визнати протиправним та скасувати пункт 10.1 наказу в/ч НОМЕР_1 №128 від 08.05.2023 яким солдата ОСОБА_2 , гранатометника 2 механізованого відділення - бойової машини 1 механізованого взводу 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 вважати такими, що в умовах воєнного стану відмовились від виконання наказу щодо виконання бойових завдань та самовільно залишили військову частину та з 27 квітня 2023 року зняти з усіх видів забезпечення.

Не погодившись з такими наказами, позивачка звернулася до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Щодо скасування вищевказаних пунктів наказів №128 від 08.05.2023 та №361 від 23.06.2023 командира військової частиниА4472 суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 9 Статуту № 548-XIV необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №116 від 26.04.2023 ОСОБА_2 зарахований до списків військової частини, на всі види забезпечення та призначений на посаду гранатометника 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 3 механізованої роти.

Отримавши бойове завдання, 27.04.2023 солдат ОСОБА_2 був доставлений на визначені командуванням позиції, проте внаслідок артилерійського обстрілу з боку ворога його група була вимушена змінити попередньо визначену точку розташування. Згодом, діючи на власний розсуд, солдат ОСОБА_2 , гранатометник 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 3 механізованої роти, спільно з двома військовослужбовцями з групи самовільно залишив позиції, відмовившись від виконання завдання та залишивши пораненого побратима, солдата ОСОБА_3 , про що відомо з матеріалів справи.

Статтею 11 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» встановлено загальні обов`язки військовослужбовців: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Стаття 16 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» встановлено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, Інструкціями.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №117 від 27.04.2023 солдат ОСОБА_2 , гранатометник 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 3 механізованої роти, вважається таким, що в умовах воєнного стану самовільно залишив військову частину.

Відповідно до абзацу 1 пункту 12 Положення «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 (далі - Положення «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України») встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом, осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення-з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення « Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається виразі якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №128 від 08.05.2023 солдат ОСОБА_2 зарахований у розпорядження командира військової частини як такий, що відсутній на військовій службі більше 10 (десяти) календарних діб після того, як самовільно залишив військову частину.

Судом встановлено, що станом на момент розгляду даної справи, солдат ОСОБА_2 , що є батьком позивачки, обліковується у списках відповідача як особа, що самовільно залишила військову частину. Подальша доля військовослужбовця посадовим особам відповідача невідома, тому встановити інший статус на сьогоднішній день неможливо.

Самовільне залишення військової частини, як поняття визначено у статті 407 ККУ, із системного аналізу якої можна дійти висновку, що самовільним залишенням військової частини вважається вчинене без належного дозволу командира, підстав залишення місця розташування військової частини, а також нез`явлення військовослужбовця вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу.

Таким чином, об`єктивна сторона даного правопорушення складається з наступних фактів: військовослужбовець відсутній у місці розташування своєї військової частини/підрозділу/ служби або у місці розташування військової частини/підприємства, установи, організації, куди він був відряджений, або у лікувальному закладі, куди він був направлений; у командира підрозділу/служби/командування військової частини відсутні відомості щодо можливого поранення/хвороби військовослужбовця; військовослужбовцем не дотримано порядку залишення місця розташування військової частини/підрозділу/служби, тобто відсутні відповідні документи, що підтверджували б таке право; правопорушення триває більше 3-х днів.

Частиною 4 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Свідок ОСОБА_3 , в судовому засіданні пояснив, що було формовано групу добровольців з чотирьох осіб з метою евакуації загиблих воїнів, до цієї групи ввійшов також ОСОБА_2 . Під час виконання бойового завдання, група попала під мінометний обстріл, внаслідок чого, отримавши погодження командування на відхід, група вирішила сховатися та перечекати в кущі терену. Згодом, після закінчення обстрілу, свідок почав гукати та шукати інших бійців, як старший групи, однак нікого не знайшов. Свідок пройшов вглиб позицій ЗСУ більше 400 метрів в пошуках групи, їх бачили два підрозділи, гукали до себе в окопи , однак троє бійців не відізвалися і просувалися далі вглиб позицій від лінії фронту.

Суд погоджується з доводами відповідача, що батько позивачки дійсно залишив місце проходження військової служби 27.04.2023 та з того часу не прибував до своєї частини, його поточне місце знаходження на сьогоднішній день не відоме.

Згідно з вимогами п. 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Наказ №260) грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Пунктом 15 розділу XXXIV Наказу №260 передбачено, що до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Відповідач правомірно не нараховує грошове забезпечення та додаткові види грошової винагороди ОСОБА_2 /його родичам у відповідності до приписів діючого законодавства України.

З врахуванням викладеного, суд дійшов переконання, що при винесення спірних наказів та при проведенні службового розслідування, відповідач діяв у спосіб та у порядку визначеному нормами чинного законодавства України.

Враховуючи вищевикладене, в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

Сума сплаченого позивачем судового збору в розмірі 1073,60 грн відшкодуванню не підлягає.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Мельник