Справа № 160/16506/24
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2024-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
УСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якій просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиключення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 з військового обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 вчинити дії щодо виключення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 з військового обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.
Ухвалою суду від 01.07.2024 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
Також ухвалою суду від 01.07.2024 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, а саме копії:
- звернення позивача із вимогою щодо виключення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з військового обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин;
- листи/відмови/рішення, тощо на звернення позивача;
- відомості/інформацію щодо підстав, які послугували для відмови у звільненні з військової служби позивача;
- всі наявні докази щодо суті спору.
23.07.2024 року відповідачем подано відзив на позовну заяву позивача.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 29.08.2024 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28.05.2002 року, який набрав законної сили 13.06.2002 року, позивача було засуджено за ч. 2 ст.189 КК України до трьох років позбавлення волі.
Вказує, що злочин передбачений ч. 2 ст. 189 КК України, за який позивача було засуджено та за яким він відбував покарання, є тяжким злочином, отже, він був раніше засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину.
У зв`язку з вищевикладеним, 03.05.2024 року, засобами поштового зв`язку позивач звернувся до відповідача з заявою про виключення його з військового обліку на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з тим, що раніше був засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину.
У зв`язку з неотриманням відповіді на зазначену заяву, позивач звернувся до адвоката, який 31.05.2024 року звернувся з адвокатським запитом до відповідача щодо надання відповіді на мою заяву.
07.06.2024 року ним отримано відповідь від відповідача, датована 15.05.2024 року, відповідно до якої йому повідомлено, що для виключення мене з військового обліку згідно п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" мені необхідно особисто прибути до відповідача.
На адвокатський запит адвоката, до якого позивач звернувся, 04.06.2024 року надана аналогічна відповідь з роз`ясненням зміненого законодавства та повідомлено, що ОСОБА_3 виключенню з військового обліку згідно чинного законодавства не підлягає.
Позивач вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо невиключення його з військового обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, тому звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх порушених прав.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
Від військової частини надійшов письмовий відзив проти позову, в якому відповідачем позовні вимоги заперечуються в повному обсязі.
У обґрунтування своїх заперечень відповідач вказує, що для виконання процедури виключення з військового обліку необхідно особисто прибути позивачу до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Згідно пункту 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (із змінами, внесеними згідно із Законами):
виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:
померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;
припинили громадянство України;
визнані непридатними до військової служби;
досягли граничного віку перебування в запасі.
Тому виключенню з військового обліку згідно чинного законодавства ОСОБА_1 не підлягає.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
Згідно матеріалів справи, позивач ОСОБА_4 , перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 .
16.06.2020 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 та змінив прізвище з " ОСОБА_6 " на " ОСОБА_7 ".
Судом встановлено, що вироком Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 28.05.2002 року, який набрав законної сили 13.06.2002 року, позивача було засуджено за ч. 2 ст.189 КК України до трьох років позбавлення волі.
У зв`язку із чим, 03.05.2024 року, засобами поштового зв`язку позивач звернувся до відповідача з заявою про виключення його з військового обліку на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з тим, що раніше був засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину.
До вказаної заяви ним було надано завірену судом копію вироку Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28.05.2002 року у справі №1-138-2001г, копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 16.06.2020 року, копію паспорту ОСОБА_8 та витяг з реєстру територіальної громади.
15.05.2024 року відповідачем було надано відповідь в за №4/5497, у якій повідомлено про те, що для виключення позивача з військового обліку військовозобов`язаних згідно підпункту 6 пункту 6 статті 37 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» необхідно особисто прибути до ІНФОРМАЦІЯ_4 з оригіналами документів підтверджуючими особу громадянина України, військово-обліковим документом.
31.05.2024 року представником позивача було повторно подано заяву про виключення позивачаз військового обліку на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з тим, що раніше був засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину.
04.06.2024 року відповідачем було надано відповідь в за №4/6371, у якій повідомлено про те, що для виконання процедури виключення з військового обліку позивачу необхідно особисто прибути позивачу до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Згідно пункту 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (із змінами, внесеними згідно із Законами):
виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:
померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;
припинили громадянство України;
визнані непридатними до військової служби;
досягли граничного віку перебування в запасі.
Тому виключенню з військового обліку згідно чинного законодавства ОСОБА_1 не підлягає.
Позивач вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо невиключення його з військового обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, тому звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх порушених прав.
Отже, спірні правовідносини виникли між відповідачем та військовозобов`язаним позивачем щодо виключення з військового обліку. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ (далі Закон №2232-ХІІ, в редакції від 31.03.2023 року, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає дотримання правил військового обліку (ч.3 ст.1 Закону №2232-ХІІ).
Згідно ч.5 ст.33 Закону №2232-ХІІ військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року №1487 затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Порядок №1487), який визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності.
Військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення особовим складом у мирний час та в особливий період (п.3 Порядку №1487).
Відповідно до п.20 Порядку №1487 військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів. Військово-обліковими документами є для військовозобов`язаних є військовий квиток або тимчасове посвідчення військовозобов`язаного.
Згідно п.22 Порядку №1487 взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, підрозділах Служби зовнішньої розвідки здійснюється відповідно до Закону №2232-ХІІ.
Пунктом 6 частини 6 статті 37 Закону №2232-ХІІ встановлено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Згідно положень ч.6 ст. 37 Закону №2232-ХІІ, дійсної станом на день розгляду цієї справи, встановлено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:
1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;
2) припинили громадянство України;
3) визнані непридатними до військової служби;
4) досягли граничного віку перебування в запасі.
У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.
Згідно п.29 Порядку №1487 у разі виключення призовників, військовозобов`язаних та резервістів з персонально-первинного військового обліку виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у картках первинного обліку ставляться відповідні відмітки.
Взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, підрозділах Служби зовнішньої розвідки здійснюється за їх особистої присутності (крім випадків, визначених у пункті 15 цього Порядку). При цьому взяття на військовий облік, зняття або виключення з нього здійснюється за умови наявності паспорта громадянина України та військово-облікових документів, визначених у пункті 20 цього Порядку (п.81 Порядку №1487).
Отже, виключення з військового обліку військовозобов`язаного передбачає проставлення відповідної відмітки у військово-обліковому документі (військовому квитку або тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного), для здійснення чого Порядком №1487 передбачена обов`язкова особиста присутність військовозобов`язаного у РТЦКСП.
VІ. ОЦІНКА СУДУ
Звернення до РТЦКСП із заявою, до якої долучено завірену судом копію вироку Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28.05.2002 року у справі №1-138-2001г, копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 16.06.2020 року, копію паспорту ОСОБА_8 та витяг з реєстру територіальної громади не є особистим прибуттям військовозобов`язаного в розумінні Порядку №1487.
Законодавством встановлено, що виключення військовозобов`язаного з військового обліку повинне відбуватися у спосіб визначений відповідним порядком, що вимагає від особи здійснити відповідні встановлені законодавством дії.
Відповідач надаючи позивачу листами від 15.05.2024 року №4/5497 та від 04.06.2024 року №4/6371 відповіді на заяви, не заперечував його право на виключення з військового обліку, а лише повідомляв про необхідність обов`язкової особистої присутності військовозобов`язаного для зняття його з військового обліку, що відповідає вимогам Порядку №1487.
Враховуючи вищевикладене, та враховуючи внесені зміни до положень п.6 ч.6 ст. 37 Закону №2232-ХІІ, суд дійшов висновку, що відповідачем не допущено протиправної бездіяльності щодо невиключення позивача з військового обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі п. 6 ч.6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, з підстав викладених у позовній заяві.
Порушення прав позивача, під час розгляду справи, судом встановлено не було.
З урахуванням встановлених фактів суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.
Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про залишення позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, без задоволення.
Щодо розподілу судових витрат.
Згідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 29.08.2024 року.

Суддя В.В. Ільков