Справа № 280/3778/24
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2024-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

27 серпня 2024 року Справа № 280/3778/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В. розглянувши в письмовому проваджені за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

25 квітня 2024 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту - відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії представників ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації та відправлення у військову частину НОМЕР_1 та скасувати наказ щодо його призову;

- виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з дня набрання рішенням суду законної сили;

- стягнути із ІНФОРМАЦІЯ_1 судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що Він 22.03.2024, перебуваючи проїздом у Вінницькій області, був зупинений співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_3 . З метою уточнення військово-облікових документів, був доставлений до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , де у нього вилучили мобільний телефон та документи. На прохання викликати поліцію - відмовили. Того ж дня, йому була вручена повістка та під фізичним тиском, його спрямовано на проходження ВЛК за місцем розташування ІНФОРМАЦІЯ_4 , хоча термін попередньої ВЛК ще не закінчився (минуло менше 3 місяців). 23.03.2024 його знято з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_5 та передано на облік ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того, згідно висновку Тульчинської ВЛК, який проводився без будь-якого огляду медичними працівниками, без уточнень про діагнози, ОСОБА_1 був визнаний придатним. Після проходження ВЛК та незаконного затримання в період з 12:00 години 22.03.2024 до 07:00 години 23.03.2024 позивач перебував без будь-яких засобів зв`язку та можливості попередити рідних про своє місце перебування. Згоди на мобілізацію позивач не надавав, із порушенням всіх діючих норм закону його було направлено та зараховано до військової частини НОМЕР_1 , згідно із витягом до Наказу (без № та дати). Тобто, на день мобілізації ОСОБА_1 , особа, яка не досягла призовного віку, без військової підготовки, «обмежено-придатний» за попереднім ВЛК (від 25.12.2023) і «придатний» за новим (від 22.03.2024), не проходив строкову службу та відповідно не перебував в запасі, що повністю виключало можливість його мобілізації і був незаконно затриманий працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 . З огляду на вказане, на думку позивача, накази про його мобілізацію є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, з огляду на що, позивач звернувся до суду з даним позовом, який просить задовольнити у повному обсязі.

Справі за цією позовною заявою присвоєно № 280/3778/24 та за результатами автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Сацькому Р.В.

Ухвалою суду від 29 квітня 2024 року відкрито провадження у адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

Ухвалою суду від 11 червня 2024 року, для повного та всебічного розгляду справи витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 належним чином завірені письмові докази.

Позивачем 14.06.2024 подано до суду клопотання про приєднання до матеріалів справи копії письмових доказів.

Відповідачем 17.06.2024 за вх. № 28335 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне. З позовними вимогами Відповідач не погоджується у повному обсязі, вважає адміністративний позов безпідставним та незаконним. Жодних протиправних дій, зокрема, незаконного затримання, конфіскації або арешту, Відповідач, не вчиняв, натомість, представник Позивача умисно спотворив факти, намагаючись висвітлити Відповідача у негативному контексті перед судом. Відповідач, в правовому полі, встановив придатність до військової служби позивача під час мобілізації військовозобов`язаним громадянином України, прийняв рішення про його призов на військову службу під час мобілізації, що було оформлено наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 22.03.2024 № 103. Після чого, ОСОБА_2 був направлений до військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби під час мобілізації, де був зарахований в списки особового складу військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується поіменним списком резервістів та військовозобов`язаних, які відправлені 22.03.2024 у військову частину НОМЕР_1 . Крім того, зазначає, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки мають право здійснювати призов військовозобов`язаних громадян незалежно від місця перебування на військовому обліку. Жодним нормативно-правовим актом, чинним на момент виникнення спірних правоповідносин, не передбачено, що військовоз`язані, які не досягли 25-річного віку, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Той факт, що 25.12.2023 ОСОБА_1 перебував в стані військовозобов`язаного до моменту призову, підтверджується також тією обставиною, що 25.12.2023 Позивач проходив медичний огляд в якості військовозобов`язаного, а отже, підлягав призову на військову службу під час мобілізації. Відповідачем зауважено, що предметом оскарження у даній справі є наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 22.03.2024 № 103М про призов на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 , а не постанова позаштатною діючою військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання ОСОБА_1 придатним до військової служби. Більше того, станом на 16 червня 2024 року постанова не була оскаржена ні в судовому, ні в адміністративному порядку, свідчить, про те, що медичний огляд військовозобов`язаного був здійснений відповідно до вимог чинного законодавства. Таким чином, норми чинного законодавства відповідачем не порушено, тому, враховуючи свої пояснення, просить суд, відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Станом на час розгляду справи відповіді на відзив та заперечення до суду не надійшло. Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь - якої зі сторін про інше.

Згідно з частиною 4 статті 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з частини 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який народився в м. Запоріжжя, Україна, є громадянином України, має РНОКППО НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою, АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України ID НОМЕР_3 виданого 25.05.2018 органом 2313, та витягом з реєстру територіальної громади № 2023/009290283 від 14.11.2023, які містяться в матеріалах справи.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , 25.12.2023 проведено медичний огляд ВЛК КНП « Клініка» Сімейний лікар» ШСР ЗР ЗО протокол №35 від 25.12.2023 та видана довідка військово-лікарської комісії №689, в якій визначено: « На підставі ст. 41Б,74Б,62Г Графи ІІ Розділу хвороб, графи __ ТДВ Б Гр. __ дод.3 Наказу МО України №402 від 14.08.2008 (зі змінами) Обмежено придатний до військової служби. Не придатний до служби у Десантно-штурмових військах, плавскладі, морської піхоті, спец спорудах (за винятком підрозділів забезпечення). Військовослужбовці, визнані обмежено придатними до військової служби, придатні до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, установах, організаціях, навчальних закладах. Копія довідки. Міститься в матеріалах справи.

22 березня 2024 року, о 08 год. 25 хв., на напрямку Верхня Слобідка (Україна) - н.п. Фрунзівка (РМ), в районі проміжного прикордонного знаку № 0218, на відстані 600 метрів від лінії державного кордону України, було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який, мав намір незаконно перетнути державний кордон України поза встановленими пунктами пропуску, без проходження прикордонно-митного контролю, що підтверджується копією листа начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_7 » ІНФОРМАЦІЯ_8 від 13.04.2024 № 02.2.3/3669/24-ВН, який міститься в матеріалах справи.

На місце виявлення та перебування ОСОБА_1 прибули працівники ІНФОРМАЦІЯ_3 та з метою уточнення військово-облікових документів позивач з представниками відповідача прибув до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , що не заперечується сторонами.

В приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_9 , та може бути призваний на військову службу під час мобілізації, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів 206900020 копія якого міститься в матеріалах справи.

Того ж дня, позивачу була вручена повістка № 10590 з пропозицією прибути до ІНФОРМАЦІЯ_10 АДРЕСА_2 22.03.2024 о 09-00 год, для проходження медичного огляду, що підтверджується копією повістки, яка міститься в матеріалах справи.

У визначену повісткою дату, час та місце ОСОБА_1 прибув, після чого, 22.03.2024 позаштатною постійно діючою комісією при ІНФОРМАЦІЯ_11 оглянуто ОСОБА_3 та на підставі ст. 74В графи ІІ Розкладу хвороб графи ____ ТДВ 5 визнано придатним до військової служби, що підтверджується Карткою обстеження та медичного огляду, та довідкою військово- лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 № 2/56/405, які містяться в матеріалах справи.

22.03.2023 Позивач ознайомлений зі змістом статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та повідомив про те, що законних підстав для надання відстрочки немає, що підтверджується розпискою про доведення статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» з особистим підписом ОСОБА_1 , копія розписки міститься в матеріалах справи.

Наказом про призов військовозобов`язаних на військову службу під час проведення мобілізації № 103М від 22.03.2024 за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_4 , солдата запасу ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_12 , призвано та направлено для проходження військової служби за призивом під час проведення загальної мобілізації відповідно до поіменного списку в складі команди НОМЕР_1 . Копія наказу міститься в матеріалах справи.

ОСОБА_2 був направлений до військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби під час мобілізації, де був зарахований в списки особового складу військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується поіменним списком резервістів та військовозобов`язаних, які відправлені 22.03.2024 у військову частину НОМЕР_1 за № 2/345 від 23.03.2024, копія якого міститься в матеріалах справи.

27.03.2024 адвокатом ДОГОТЕР О.Г. до ІНФОРМАЦІЯ_5 направлений адвокатський запит № 140, на який 02.04.2024 за № 2340 надано відповідь, про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на військову службу за призивом під час мобілізації районними територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки Запорізької області не призивався. Відповідно до доповіді начальника ІНФОРМАЦІЯ_13 , громадянин ОСОБА_1 з 23.03.2024 рокузнятий з військового обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_13 , у зв`язку зі зміною місця проживання та переданий на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_3 ). Копія листа міститься в матеріалах справи.

За фактом спроби перетину державного кордону громадянином ОСОБА_6 , складений протокол про адміністративне правопорушення № 253055 від 22 березня 2024 року, який переданий до Піщанського районного суду Вінницької області. 02 квітня 2024 року Піщанським районним судом Вінницької області під головуванням судді Гришиної А.А., розглянута справа про адміністративне правопорушення про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 204-1 КупАП, з притягненням наступного до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. При цьому, в постанові суду зазначено, що ОСОБА_1 вину визнав. Копія судового рішення у справі ЄУН № 142/225/24, міститься в матеріалах справи.

На звернення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , секретаріатом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини надана відповідь № 24044.4/АН-14017.3/24/42.2.1 від 19.04.2024 про направлення його звернення до Головного управління Військової служби правопорядку у Збройних СилахУкраїни для здійснення всебічної перевірки та вжиття заходів реагування, спрямованих на поновлення порушених прав та поінформування скаржника та Секрітаріату Уповноваженого про вжиті заходи. Копія листа міститься в матеріалах справи.

16.05.2024 листом № 7/2929 за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_14 , ОСОБА_1 повідомлено, що адвокатський запит був опрацьований окремими посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 з порушенням строків розгляду, про що порушено питання щодо притягнення винних до відповідальності. Щодо застосування фізичного чи психологічного впливу працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також примусового вилучення особистого мобільного телефону та документів на проведення перевірки не знайшли свого підтвердження, підстави для вжиття відповідних заходів реагування відсутні. Копія листа міститься в матеріалах справи.

Відповідно до Довідки військово-лікарської комісії № 7110/1 від 15 травня 2024 р. солдат ОСОБА_7 2000 року народження військова частина НОМЕР_4 , призваний у Збройні Сили з березня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , проведено медичний огляд ВЛК ВЧ НОМЕР_5 , та на підставі статей 74в, 64в, 62в, 41б графи ІІ Розкладу хвороб придатний до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони. Такі особи є не придатними до служби у підрозділах спеціального призначення на підводних човнах, надводних кораблях,у спец спорудах. Копія довідки міститься в матеріалах справи.

Згідно відповіді за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_15 № 2570 від 30.05.2024, на запит Начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 2002/1804 від 28.05.2024 вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зарахований у запас 19.01.2017 призовною комісією Дніпровського району м. Запоріжжя на підставі ст. 14.10.4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з наданням копії довідки ВЛК від 25.12.2023. Копія листа міститься в матеріалах справи.

Не погоджуючись з діями ІНФОРМАЦІЯ_2 про призов на військову службу під час мобілізації та наказом військової частини про зарахування до списків особового складу військової частини, вважаючи їх протиправними, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним відносинам, суд виходить з того, що відповідно до статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією в межах і відповідно до законів України.

Зокрема, статтею 8 Конституції України в Україні встановлено, що в країні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Крім цього, правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі регулюються законами України та підзаконними нормативними актами.

Тому, надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 Про введення воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан.

В подальшому воєнний стан було продовжено. На час розгляду справи воєнний стан триває.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 Про загальну мобілізацію оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію від 21.10.1993 № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII, по тексту рішення у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

В статті 1 Закону № 3543-XII містяться визначення понять мобілізація та особливий період, відповідно до яких: мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;

особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Загальна мобілізація, згідно з ч. 2 ст. 4 Закону № 3543-XII, проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до ч. 5 ст. 4 Закону № 3543-XII вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.

Згідно з ст. 2 Закону № 3543-XII правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України Про оборону України, цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ, по тексту рішення у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частина 9 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначає такі категорії громадяни України щодо військового обов`язку: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Частиною 6 статті 2 Закону № 2232-ХІІ передбачено наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Призовний вік громадян встановлений у частині 1 статті 15 Закону № 2232-XII, яка визначає, що на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу (далі - громадяни призовного віку).

Пунктом 2 частини 1статті 37 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України підлягають громадяни України, які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від призову на строкову військову службу.

Відповідно до абзацу другого частини 1статті 18 Закону № 2232-ХІІ,від призову на строкову військову службу звільняються громадяни України, які визнані особами з інвалідністю або за станом здоров`я непридатними до військової служби в мирний час.

Згідно з положеннями статті 27 Закону № 2232-ХІІ у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку в відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань.

Запас військовозобов`язаних поділяється на першу і другу категорії.

До запасу першої категорії належать військовозобов`язані, які проходили військову службу та здобули під час її проходження військово-облікову спеціальність.

До запасу другої категорії належать військовозобов`язані, які не здобули військово-облікової спеціальності під час проходження військової служби або не проходили військової служби.

Згідно зі статтею 18-1 Закону № 2232-ХІІ під час дії воєнного стану призов на строкову військову службу не проводиться.

Під час дії воєнного стану призовні комісії утворюються для розгляду питань щодо: організації та проведення медичного огляду осіб, які перебувають на військовому обліку призовників та досягли 27-річного віку, взяття їх на військовий облік військовозобов`язаних або виключення з військового обліку; направлення призовників, які виявили бажання вступити до вищих військових навчальних закладів або військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, для проходження випробувань та складання вступних іспитів або прийняття рішення про відмову в такому направленні (частина третя статті 18-1 Закону № 2232-ХІІ).

Відповідно до частини 1статті 39 Закону № 2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, (далі - Порядок № 1487, по тексту рішення у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 1487 військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - інші військові формування) особовим складом у мирний час та в особливий період.

Для забезпечення військового обліку громадян України використовується Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який призначений для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

З метою ведення військового обліку в державі створюється система військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - система військового обліку) (пункт 5 Порядку № 1487).

Отже, особи, які перебувають на військовому обліку призовників, визначені в пункті 1 частини першої статті 37 Закону № 2232-XII. Натомість особи, які перебувають на військовому обліку військовозобов`язаних, визначені в пункті 2 частини першої статті 37 Закону № 2232-XII (звільнені від направлення для проходження базової військової служби).

Як було встановлено судом, згідно відповіді за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_15 № 2570 від 30.05.2024, на запит Начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 2002/1804 від 28.05.2024 вбачається, що ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6 , зарахований у запас 19.01.2017 призовною комісією Дніпровського району м. Запоріжжя на підставі ст. 14.10.4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та пройшов медичний огляд ВЛК КНП «Клініка» Сімейний лікар» ШСР ЗР ЗО протокол № 35 від 25.12.2024, з наданням копії довідки ВЛК від 25.12.2023.

В свою чергу, Довідка військово - лікарської комісії ВЛК КНП «Клініка» Сімейний лікар» ШСР ЗР ЗО № 689 від 25.12.2023 містить в собі висновок про: «На підставі ст. 41Б, 74Б, 62Г Графи ІІ Розділу хвороб, графи __ ТДВ Б Гр. __ дод.3 Наказу МО України № 402 від 14.08.2008 (зі змінами) Обмежено придатний до військової служби. Не придатний до служби у Десантно-штурмових військах,плавскладі, морської піхоті, спец спорудах (за винятком підрозділів забезпечення). Військовослужбовці, визнані обмежено придатними до військової служби, придатні до служби у частинах(підрозділах) забезпечення, територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, установах, організаціях, навчальних закладах».

Таким чином, ОСОБА_6 був зарахований у запас на підставі абзацу 2 частини першої статті 18 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - від призову на строкову військову службу в мирний час звільняються громадяни України, які визнані особами з інвалідністю або за станом здоров`я непридатними до військової служби в мирний час.

Отже, на момент призову на військову службу під час мобілізації, ОСОБА_6 у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" мав статус військовозобов`язаного, оскільки фактично перебував на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_16 .

Звільнення позивача на підставі частини 1статті 18 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від призову на строкову військову службу як особу, яка визнана за станом здоров`я непридатною до військової служби, є підставою для взяття на військовий облік військовозобов`язаних, згідно пункту 2 частини 1 статті 37 Закону № 2232-XII.

З огляду на наведене, доводи позивача про те, що він не підлягав мобілізації, як особа котра не досягла 27 річного віку, суд відхиляє, оскільки вчинені відповідачем дії відносно позивача стосуються його статусу як військовозобов`язаного, а не призовника.

З приводу тверджень позивача про те, що висновок позаштатної постійно діючою комісії при ІНФОРМАЦІЯ_11 про придатність до військової служби ОСОБА_6 , який оформлений довідкою військово - лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 № 2/56/405 є необґрунтований, оскільки прийнятий з нехтуванням поточними діагнозами позивача, суд звертає увагу, що при розгляді цієї справи суд не досліджує медичний критерій (стосовно діагнозу та його достовірності чи то придатності до військової служби), а лише юридичну процедуру прийняття і відповідність постанови військово-лікарської комісії вимогам законодавства.

Згідно з підпунктом 2.3.4 пункту 2.3 розділу І Положення № 402 Центральна військово-лікарська комісія має право, зокрема, розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь -якої ВЛК Збройних Сил України та перевіряти у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (далі Положення № 402) і закладах охорони здоров`я (установах) організацію, стан та результати лікувально-оздоровчої роботи серед допризовників та призовників, медичного огляду призовників, кандидатів на навчання у ВВНЗ, осіб, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних, резервістів.

Відповідно до пункту 2.4.10 Положення № 402 постанова ВЛК регіонів може бути оскаржена у Центральну військово - лікарську комісію (ЦВЛК) або у судовому порядку.

Розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку, тому суд звертає увагу на правові висновки Верховного Суду у цій категорії справ.

Так, Верховний Суд у постанові від 12.06.2020 у справі № 810/5009/18 зазначив про те, що до повноважень суду не належить надання оцінки діагнозу на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби з посиланням на пункт 3.13 глави 3 розділу II Положення № 402.

Відповідно до цієї норми у спірних питаннях та складних випадках право на винесення остаточного рішення залишається за ЦВЛК. Для цього військовий комісаріат направляє в регіональну штатну ВЛК, на території якої проживає заявник, його заяву, медичні документи, які є в заявника або одержані військовим комісаріатом із цивільних (військових) лікувальних закладів, військовий квиток.

У будь - якому разі при наявності сумніву у позивача щодо правильності висновку стосовно ступеня його придатності до військової служби, він мав право звернутися до Центральної військово - лікарської комісії для перегляду відповідної постанови або до суду.

Крім того, в межах розгляду цієї справи судом не встановлено, що позивачем вчинялися дії щодо оскарження висновку про придатність його до військової служби до Центральної ВЛК або ж до суду, тому підстав вважати, що таке рішення ВЛК є протиправним чи за суттю, чи за процедурою його прийняття наразі суд не вбачає.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 30.11.2021 у справі № 826/17175/18.

Разом з тим, надаючи правову оцінку аргументам позивача про те, що його призвано на військову службу примусово, не за місцем проживання та реєстрації, суд зазначає наступне.

Статтею 22 Закону № 3543-ХІІ (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) закріплені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. Громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Відповідно до частин третьої, четвертої вищезазначеної статті під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Громадяни, які перебувають у запасі, завчасно приписуються до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу.

Як вже зазначав суд, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 зарахований у запас, та за Довідкою військово-лікарської комісії ВЛК КНП «Клініка» Сімейний лікар» ШСР ЗР ЗО № 689 від 25.12.2023 на підставі ст. 41Б, 74Б, 62Г Графи ІІ Розділу хвороб, графи __ ТДВ Б Гр. __ дод.3 Наказу МО України № 402 від 14.08.2008 (зі змінами) визнаний обмежено придатним до військової служби. Не придатний до служби у Десантно-штурмових військах,плавскладі, морської піхоті, спец спорудах (за винятком підрозділів забезпечення). Військовослужбовці, визнані обмежено придатними до військової служби, придатні до служби у частинах(підрозділах) забезпечення, територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, установах, організаціях, навчальних закладах. Тому, з огляду на наведене, суд дійшов висновку про те, що позивач, як військовозобов`язаний, який перебував у запасі, мав обов`язок завчасно приписатися до військової частини для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу.

Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивача шляхом незаконного затримання та позбавлення волі примусово доставлено до позаштатної постійно діючою комісії при ІНФОРМАЦІЯ_11 , для проходження військово-лікарської комісії.

Натомість, судом досліджена лист № 7/2929 від 16.05.2024 за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_14 , яким ОСОБА_1 повідомлено, що адвокатський запит був опрацьований окремими посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 з порушенням строків розгляду, про що порушено питання щодо притягнення винних до відповідальності. Щодо застосування фізичного чи психологічного впливу працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також примусового вилучення особистого мобільного телефону та документів на проведення перевірки не знайшли свого підтвердження, підстави для вжиття відповідних заходів реагування відсутні. Копія листа міститься в матеріалах справи.

Також, згідно пункту 79 Порядку № 1487, районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, серед іншого: організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; виявляють призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку; організовують оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призначення на особливий період, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям.

Таким чином, до обов`язків територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки належить виявлення військовозобов`язаних, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку, оповіщення військовозобов`язаних про їх виклик до ІНФОРМАЦІЯ_9 , для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призову на військову службу і забезпечення здійснення контролю за їх прибуттям.

Разом з тим, відповідно до пункту абзацу 11 пункту 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань: здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та Служби зовнішньої розвідки): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

Відтак, безпідставними є доводи позивача про те, що його призов на військову службу під час мобілізації відбувся не за місцем проживання та реєстрації облікових даних, оскільки заходи оповіщення та призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть здійснюватись РТЦК та СП незалежно від місця їх перебування на військовому обліку. При цьому, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, виконуючи свої владні управлінські функції, здійснюють оповіщення громадян про виклик за розпорядженнями їх керівників.

З приводу позовних вимог про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з дня набрання рішенням суду законної сили, то суд зазначає, що підставою для виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 може бути наслідок протиправності наказу № 103М від 22.03.2024 "Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час проведення загальної мобілізації" та скасування наказу Військової части НОМЕР_1 про зарахування ОСОБА_1 до особового складу військової частини.

Тому, зважаючи на попередній висновок суду про правомірність наказу № 103М від 22.03.2024 "Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час проведення загальної мобілізації", позовні вимоги про зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 припинити проходження військової служби та виключити позивача зі списків особового складу військової частини задоволенню не підлягають.

У контексті оцінки інших доводів сторін звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 90 КАС України).

За таких обставин, системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

За змістом ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

В зв`язку з відмовою у позові підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статей 9, 72 - 77, 139, 241 - 246, 255, 257 - 262 та 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити у повному обсязі.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення в повному обсязі виготовлено та підписане суддею 27 серпня 2024 року.

Суддя Р.В. Сацький