Справа № 360/1234/23
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 року справа №360/1234/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Сіваченка І.В., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2023 року (головуючий суддя І інстанції Пляшкова К.О., складене у повному обсязі 22 грудня 2023 року у м. Дніпро) у справі № 360/1234/23за позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з такими позовними вимогами:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування, необчислення та несплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із виплаченого позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 31 грудня 2022 року по 05 квітня 2023 року у розмірі 117562,48 грн;

2) зобов`язати відповідача нарахувати, обчислити та сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із виплаченого позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 31 грудня 2022 року по 05 квітня 2023 року в розмірі 117562,48 грн з дотриманням порядку, визначеного законодавством.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2023 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо ненарахування, необчислення та несплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із виплаченого ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 31 грудня 2022 року по 05 квітня 2023 року у розмірі 117562,48 грн;

Зобов`язано Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) нарахувати, обчислити та сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із виплаченого ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 31 грудня 2022 року по 05 квітня 2023 року в розмірі 117562,48 грн з дотриманням порядку, визначеного законодавством.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просило скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2023 року у справі № 360/52/23, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2023 року, позивачкою отримано виконавчий лист про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 36306,06 грн та подано його на виконання до Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області (далі - ГУ ДСКУ у Харківській області) відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі - Порядок № 845).

На виконання пункту 29 Порядку № 845 ГУ ДСКУ у Харківській області до Міжрегіонального управління надіслало запит від 25 квітня 2023 року на визначення кодів класифікації видатків бюджету або рахунків, з яких проводиться безспірне списання коштів. У відповідь на яке Міжрегіональним управлінням направлено лист від 02 травня 2023 року № 206/264/14/23/12.2, відповідно до якого запропоновано здійснити безспірне списання коштів (середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 36306,06 грн) з урахуванням такого: військовий збір - 544,59 грн; податок на доходи фізичних осіб - 6535,09 грн; виплата на картковий рахунок 29226,38 грн на реквізити рахунку, наданого отримувачем ОСОБА_1 ; єдиний соціальний внесок - 7987,33 грн.

За результатами розгляду вказаного листа, ГУ ДСКУ у Харківській області на адресу Міжрегіонального управління направлено повідомлення щодо здійснення безспірного списання коштів від 05 травня 2023 року № 07-11-06/2140, згідно з яким: кошти відповідно до виконавчого листа Луганського окружного адміністративного суду, виданого 10 квітня 2023 року у справі № 360/52/23, в сумі 36306,06 грн (із них: ПДФО - 6535,09 грн, військовий збір - 544,59 грн) перераховані 04 травня 2023 року на користь ОСОБА_1 платіжними інструкціями № № 30, 31, 33.

У подальшому, після набрання чинності рішенням у справі № 360/52/23, на виконання пункту 29 Порядку № 845 ГУ ДСКУ у Харківській області до Міжрегіонального управління надіслало запит від 05 липня 2023 року на визначення кодів класифікації видатків бюджету або рахунків, з яких проводиться безспірне списання коштів на суму 117562,48 грн. У відповідь на вказаний запит, з урахуванням попереднього безспірного списання, проведеного органом казначейства без сплати єдиного соціального внеску, Міжрегіональним управлінням направлено лист від 07 липня 2023 року № 284/455/14/23/12.2, відповідно до якого, пропонувало здійснити безспірне списання коштів з урахуванням такого: військовий збір - 1218,85 грн; податок на доходи фізичних осіб - 14626,15 грн; виплата на картковий рахунок - 65 411,42 грн на реквізити рахунку, наданого отримувачем ОСОБА_1 .

Вказані обставини, на думку представника відповідача свідчать, що Міжрегіональним управлінням нараховано єдиний соціальний внесок на кошти, що підлягали виплаті позивачу, однак, органом казначейства такий платіж не проведений. Відтак, при нарахуванні податків та зборів на іншу суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу єдиний соціальний внесок не нараховувався.

Також представник відповідача з посиланням на положення Законів України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», «Про виконавче провадження» зазначив, що у випадках примусового виконання рішень суду щодо стягнення заробітної плати на користь працівника за час вимушеного прогулу державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання судового рішення у спосіб і в порядку, що визначені виконавчим документом, а отже, і рішенням суду. При цьому нарахування податків, зборів та інших платежів на суми стягнутої заробітної плати працівника не передбачено.

Системний аналіз пунктів 24-34 Порядку № 845 свідчить, що на виконання рішення суду, за яким на користь стягувача стягується заборгованість, зокрема із заробітної плати, боржником за виконавчим документом не здійснюється нарахування податків, зборів та інших платежів.

Приписами Порядку № 845 передбачається, що орган казначейства при проведенні безспірного списання на підставі виконавчого документа наділений певними контролюючими функціями та повноваженнями щодо застосування заходів впливу відповідно до Бюджетного кодексу України.

На виконання приписів Порядку № 845 до Міжрегіонального управління лист щодо недостатності коштів на рахунку або необхідності вжиття заходів для встановлення асигнувань, або здійснення інших дій, спрямованих на виконання судового рішення, не надходив. Викладене, у своїй сукупності, свідчить про те, що з боку Міжрегіонального управління не допущено протиправної бездіяльності по відношенню до позивачки.

Також представник відповідача зазначив, що на даний час Міжрегіональне управління перебуває в стані припинення.

Представники сторін в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Апеляційним судом витребувано у Луганського окружного адміністративного суду справу, однак листом суд першої інстанції повідомив, що справа в паперовому вигляді не формувалась. Також повідомлено, що всі документи експортовано в комп`ютерну програму «Діловодство спеціалізованого суду».

Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) проходила державну службу в Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Харків) на посаді начальника відділу з питань нотаріату у Луганській області Управління нотаріату Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Наказом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Харків) від 20 грудня 2022 року № 6471/к «Про звільнення ОСОБА_1 » позивачку звільнено з посади начальника відділу з питань нотаріату у Луганській області Управління нотаріату Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з 30 грудня 2022 року відповідно до пункту l частини першої, абзацу третього частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з реорганізацією Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) шляхом його приєднання до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з перейменуванням у Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2023 року у справі № 360/52/23, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2023 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено повністю;

визнано протиправним та скасовано наказ Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 20 грудня 2022 року № 6471/к «Про звільнення ОСОБА_1 »;

поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу з питань нотаріату у Луганській області Управління нотаріату Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з 31 грудня 2022 року;

стягнуто зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 грудня 2022 року по 05 квітня 2023 року у розмірі 117562,48 грн (сто сімнадцять тисяч п`ятсот шістдесят дві гривні 48 копійок) з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів;

допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу з питань нотаріату у Луганській області Управління нотаріату Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 36306,06 грн з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Вказані вище обставини встановлені в рішенні Луганського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2023 року у справі № 360/52/23, тому відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України є звільненими від доказування.

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2023 року у справі № 360/52/23 ГУ ДСКУ у Харківській області за платіжними інструкціями відповідача здійснено безспірне списання коштів з рахунку Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), а саме:

04 травня 2023 року за виконавчим листом, виданим Луганським окружним адміністративним судом 10 квітня 2023 року у справі № 360/52/23, перераховано 36306,06 грн за платіжними інструкціями від 02 травня 2023 року №№ 30-31, 33, у тому числі: 29226,38 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць - на картковий рахунок ОСОБА_1 ; 6535,09 грн ПДФО із середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць; 544,59 грн військовий збір із середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць;

13 липня 2023 року за виконавчим листом, виданим Луганським окружним адміністративним судом 27 червня 2023 року у справі № 360/52/23, перераховано 81256,42 грн за платіжними інструкціями від 12 липня 2023 року №№ 46-49, у тому числі: 65411,42 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу на картковий рахунок ОСОБА_1 ; 14626,15 грн ПДФО із середнього заробітку за час вимушеного прогулу; 1218,85 грн військовий збір із середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Копії вказаних платіжних інструкцій з відміткою про перерахування надано в матеріали справи.

Дослідженням довідки форми ОК-5 ОСОБА_1 (індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування), копія якої наявна в матеріалах справи, встановлено, що в Реєстрі відсутні відомості про сплату Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 31 грудня 2022 року по 05 квітня 2023 року у розмірі 117562,48 грн.

ОСОБА_1 звернулася до голови комісії з реорганізації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) із заявою від 12 серпня 2023 року за отриманням інформації щодо сплати Міжрегіональним управлінням єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму виплаченого позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у відповідь на яку отримала лист голови комісії з реорганізації Міжрегіональне управління від 05 жовтня 2023 року № 339/549/23/23/12.3 з повідомленням, що на виконання рішення суду від 05 квітня 2023 року у справі № 360/52/23 ОСОБА_1 сплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 грудня 2022 року по 05 квітня 2023 року у розмірі 94637,80 грн та середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 29226,38 грн з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів, а саме ПДФО (18 %) 21161,24 грн і військовий збір (1,5 %) 1763,44 грн. Інформація про нарахування та сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в листі відсутня.

Оскільки відповідачем не нарахований та не виплачений єдиний соціальний внесок, позивач звернулася з цим позовом до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464 (далі - Закон № 2464-VI).

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI).

Частиною першою статті 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) передбачено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є: роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1,41, 10, 14 статті 11 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно із пунктами 2, 3 частини першої статті 16 Закону № 1058-IV застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку.

Частинами першою та другою статті 20 Закону № 1058-IV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Частиною другою статті 7 Закону № 2464-VI визначено, що для осіб, які працюють у сільському господарстві, зайняті на сезонних роботах, виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами, творчих працівників (архітекторів, художників, артистів, музикантів, композиторів, критиків, мистецтвознавців, письменників, кінематографістів), та інших осіб, які отримують заробітну плату (дохід) за виконану роботу (надані послуги), строк виконання яких перевищує календарний місяць, єдиний внесок нараховується на суму, що визначається шляхом ділення заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, на кількість місяців, за які вона нарахована.

Зазначений порядок нарахування внеску поширюється також на осіб, яким після звільнення з роботи нараховано заробітну плату (дохід) за відпрацьований час або згідно з рішенням суду - середню заробітну плату за вимушений прогул.

Згідно із частиною п`ятою статті 7 Закон № 2464-VI єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.

Абзацом першим частини п`ятої статті 9 Закону № 2464-VI визначено, що сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки податкових органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування або на єдиний рахунок, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

Згідно з абзацом першим частини шостої статті 9 Закону № 2464-VI для зарахування єдиного внеску в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах відкриваються в установленому порядку небюджетні рахунки відповідному податковому органу. Зазначені рахунки відкриваються виключно для обслуговування коштів єдиного внеску.

Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його рахунку, відкритого в банку, у небанківського надавача платіжних послуг, або на єдиний рахунок. Платники, зазначені в абзацах третьому та четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, які не мають рахунку, відкритого в банку, у небанківського надавача платіжних послуг, або не використовують єдиний рахунок, сплачують внесок шляхом внесення готівки через банки, небанківських надавачів платіжних послуг чи відділення зв`язку (частина сьома статті 9 Закону № 2464-VI).

Абзацами першим-другим частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VI визначено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з податковим органом за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Відповідно до абзаців першого, другого статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 розділу IV Інструкції про порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, якщо нарахування заробітної плати здійснюється за попередній період, зокрема у зв`язку з уточненням кількості відпрацьованого часу, виявленням помилок, нараховані суми включаються до заробітної плати того місяця, в якому були здійснені нарахування.

Підпунктом 14.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 162.1.3 пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України платником податку на доходи фізичних осіб є податковий агент.

Абзацами першим, другим пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

За змістом підпункту 164.2.1 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податок сплачується (перераховується) до відповідного бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки, небанківські надавачі платіжних послуг приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання платіжної інструкції на перерахування цього податку до відповідного бюджету або платіжної інструкції на зарахування коштів у сумі цього податку на єдиний рахунок, визначений статтею 35-1 цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 визначила правову природу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вказавши, що такий заробіток є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію. Незаконне звільнення - це незаконне припинення роботодавцем із працівником трудового договору в односторонньому порядку. У свою чергу, виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника полягає у відновленні трудового договору, який раніше існував і був незаконно припинений. Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу входить до структури заробітної плати, бо є заробітною платою. Велика Палата Верховного Суду наголосила, що таке тлумачення відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, сприяє дотриманню балансу прав і законних інтересів незаконно звільнених працівників, які були позбавлені можливості працювати та отримувати гарантовану на конституційному рівні винагороду за виконану роботу, та стимулює несумлінних роботодавців, які порушили таке конституційне право працівників, у подальшому дотримуватися норм чинного законодавства. У цій постанові Велика Палата розмежувала правову природу середнього заробітку за час вимушеного прогулу від правової природи середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (ст.117 КЗпП): середній заробіток за час вимушеного прогулу - це заробітна плата, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні таким не є; відступила від раніше висловлених об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду та неодноразово продубльованих нею висновків про те, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника. Отже, у разі визнання звільнення незаконним та постановлення судом рішення про поновлення незаконно звільненого працівника на роботі держава гарантує отримання ним середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, - оскільки цей працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату. Тому при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний одночасно прийняти рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період, що обчислюється починаючи з дати незаконного звільнення по дату постановлення рішення про поновлення на роботі, що підлягає негайному виконанню (ст.235 КЗпП). Якщо ж роботодавець затримує/ухиляється від виконання рішення суду про поновлення на роботі (котре підлягає негайному виконанню), то вимушений прогул триває, а суд виносить ухвалу про виплату незаконно звільненому працівнику середнього заробітку за весь період вимушеного прогулу (від дати постановлення рішення про поновлення на роботі до дати фактичного поновлення цієї особи на роботі). При цьому стягнуті судом суми середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу мають правову природу заробітної плати.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2023 року у справі № 360/52/23 стягнуто зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 грудня 2022 року по 05 квітня 2023 року у розмірі 117562,48 грн (сто сімнадцять тисяч п`ятсот шістдесят дві гривні 48 копійок) з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Проте із виплаченого позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнутого відповідно до вказаного судового рішення, позивачу не нараховано та сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Предметом спору у цій справі є обов`язок відповідача нарахувати, обчислити та сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із виплаченого ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 31 грудня 2022 року по 05 квітня 2023 року у розмірі 117562,48 грн, який згідно з наведеною вище правовою позицією Великої Палати Верховного Суду має правову природу заробітної плати.

ОСОБА_1 у період проходження нею публічної служби (у тому числі в період вимушеного прогулу) була застрахованою особою, а Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) - страхувальником-роботодавцем, який відповідно до положень Закону № 2464-VI є платником єдиного внеску як роботодавець, який використовує працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, тому зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску, а також вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.

Закон № 1058-IV та Закон № 2464-VI прямо вказують на наявність у відповідача законодавчо передбаченого обов`язку здійснювати нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування позивача у разі виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Відтак, відповідач як роботодавець-страхувальник при виплаті (в примусовому порядку) застрахованій ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 31 грудня 2022 року по 05 квітня 2023 року у розмірі 117562,48 грн повинен був, керуючись положеннями частини другої статті 7 Закону №2464-VI, обчислити, нарахувати та сплатити єдиний внесок, однак вказаного не зробив.

Посилання відповідача на те, що у нього відсутній обов`язок здійснювати нарахування та сплату єдиного внеску на підставі Закону України «Про виконавче провадження» та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, в межах виконавчого провадження з примусового стягнення на підставі рішення суду на користь працівника суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд до уваги не приймає, оскільки цей Закон та Порядок визначають обов`язки відповідача як сторони виконавчого провадження - боржника, разом з тим, обов`язки відповідача як роботодавця-страхувальника щодо нарахування та сплати єдиного внеску, у тому числі з сум середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виплачених незаконно звільненому працівнику, визначає частина п`ята статті 7 Закону № 2464-VI, де зазначено, що єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати, тому сам по собі факт стягнення з роботодавця середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь працівника в примусовому порядку відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» не звільняє його (роботодавця) від обов`язку нараховувати єдиний внесок на суми такого середнього заробітку.

Таким чином, суми заробітної плати, перераховані ГУ ДСКУ у Харківській області за рішенням суду на користь ОСОБА_1 згідно з виконавчими листами, є базою нарахування єдиного внеску.

При цьому, посилання відповідача, що за Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено нарахування податків, зборів та інших платежів на суми стягнутої заробітної плати працівника є необґрунтованим, так як єдиний внесок нараховується на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 22 липня 2019 року у справі № 813/80/14, від 10 серпня 2023 року у справі № 380/19504/21.

Твердження відповідача, що відсутність будь-яких зауважень від ГУ ДСКУ у Харківській області щодо виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу без нарахування єдиного внеску, свідчить про правильність дій Міжрегіональне управління, судом відхиляються як безпідставні, оскільки здійснення контролю за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного внеску відповідно до пункту 3 частини другої статті 12 Закону № 2464-VI покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, а не на орган казначейства.

Крім того, суду відповідачем не надано доказів подання Міжрегіональним управлінням до ГУ ДСКУ у Харківській області платіжних інструкцій на сплату єдиного внеску, нарахованого на суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та відмови останнього у проведенні таких виплат.

Щодо тверджень представника відповідача, що Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває в стані припинення, суд зауважує, що на час розгляду даної адміністративної справи в суді першої інстанції до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про припинення юридичної особи відповідача не внесений, що свідчить що Міжрегіональне управління на час розгляду справи наділено адміністративною процесуальною правосуб`єктністю та може бути відповідачем по даній адміністративній справі.

Підсумовуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а апелянтом не доведено суду протиправності прийняття спірної вимоги, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2023 року у справі № 360/1234/23 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 серпня 2024 року.

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв

І.В. Сіваченко