Справа № 320/15981/23
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2024-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Василенка Я.М., Файдюка В.В.,

при секретарі: Руденко Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, згідно з ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Третя особа: Печерське управління поліції Національної поліції у м. Києві, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Третя особа: Печерське управління поліції Національної поліції у м. Києві, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила:

- визнати протиправною бездіяльність Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Київ) щодо забезпечення прав, свобод та законних інтересів Позивачки;

- зобов`язати Печерський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Київ) видати постанову, якою скасувати постанови Державного виконавця Нагайчука М.В. по відношенню до Позивачки, а саме: постанову «Про відкриття виконавчого провадження» ВП № НОМЕР_1 від 21.03.2023; постанову «Про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження» ВП № НОМЕР_1 від 21.03.2023; постанову «Про арешт коштів боржника» ВП № НОМЕР_1 від 20.04.2023, видані на виконання постанови ЕГА № 935038 від 21.02.2023 Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві;

- зобов`язати Печерський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Київ) здійснити заходи для повернення 2139,00 грн, вилучених коштів на банківський рахунок Позивачки.

Позов обґрунтований тим, що відносно Позивачки відкрито виконавче провадження з виконання постанови Печерського УП НП у м. Києві від 21 лютого 2023 року № ЕГА935038.

Позивачка вважає, що постанова Печерського УП НП у м. Києві від 21.02.2023 № ЕГА935038 видана з грубим порушенням вимог Конституції України, Кодексу України про адміністративні правопорушення, не ґрунтується на об`єктивних фактах, на всебічному дослідженні обставин, а її копія не була видана Позивачці.

Позивачка не вважає себе порушницею та наголошує на тому, що відносно неї неоднократно вчинялось домашнє насильство з боку її сина, ОСОБА_3 , що фіксувалось Національною поліцією.

Таким чином, виконавчою службою було протиправно відкрито виконавче провадження, та прийнято оскаржувані постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про арешт коштів Боржника (Позивачки).

На підставі викладеного Позивачка вважає, що наявна протиправна бездіяльність Відповідача у виконавчому провадженні яка полягала у не скасуванні вказаних постанов Державного виконавця, що як наслідок, призвело до понесення Позивачем додаткових витрат у вигляді неправомірного списання коштів в сумі 2 139,00 грн, яка підлягає стягненню з Відповідача.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25 червня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Доводи апеляційної скарги аналогічні, заявленим у позовній заяві, та містять посилання на неповне з`ясування обставин справи судом першої інстанції та невідповідність його висновків таким обставинам.

Відзиву Відповідача, Третьої особи на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини 7 статті 287 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку на апеляційне оскарження з повідомленням учасників справи.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши та перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Постановою капітана поліції Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві Савчука Олександра Миколайовича по справі про адміністративне правопорушення від 21.02.2023 серії ЕГА № 935038, згідно ст. 183 КУпАП на Позивачку накладено штраф за здійснення завідомо неправдивого виклику спеціальних служб на суму 850,00 грн.

За заявою Стягувача Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 06.03.2023 № 2408/125/52/04-23, зареєстрованою у Відповідача 21.03.2023, та вищевказаної постанови, Державним виконавцем Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагайчуком Миколою Володимировичем, керуючись ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», було відкрито виконавче провадження від 21 березня 2023 року № НОМЕР_1 щодо стягнення з ОСОБА_1 штрафу у справі про адміністративне правопорушення на підставі постанови Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 21.02.2023 серії ЕГА № 935038 на суму 1700,00 грн.

За вказаним виконавчим провадженням Державним виконавцем прийнято наступні постанови:

- про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, відповідно до ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 2 розділу VI Інструкції № 512/5, від 21.03.2023 за ВП № НОМЕР_1 на суму 269,00 грн;

- про арешт коштів Боржника, відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 2139,00 грн;

- про закінчення виконавчого провадження, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» з підстав фактичного повного виконання виконавчого документа, стягненням в повному обсязі збору та витрат.

Згідно виписки по картковому рахунку Позивачки 05 травня 2023 року списано кошти в сумі 2139,00 грн на погашення арештованої суми.

Вважаючи бездіяльність виконавчої служби по відкриттю спірного виконавчого провадження, та щодо не скасування постанов Державного виконавця: про відкриття виконавчого провадження; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; про арешт коштів боржника протиправною, Позивачка звернулася з даним адміністративним позовом до адміністративного суду.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що Відповідач мав усі законні підстави відкрити виконавче провадження щодо примусового виконання постанови Печерського УП НП у м. Києві від 21.02.2023 серії ЕГА № 935038 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу та, як наслідок, прийняти постанову про мінімальні витрати виконавчого провадження та про арешт коштів боржника, оскільки станом як на дату звернення Печерського УП НП у м. Києві з відповідною заявою про примусове виконання зазначеної постанови від 21.02.2023 серії ЕГА № 935038, так і протягом періоду її примусового виконання, жодних доказів скасування чи втрати чинності такою постановою матеріали справи не містять.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскарження Позивачкою спірних постанов після закінчення виконавчого провадження у зв`язку з виконанням виконавчого документу не є належним способом захисту права Боржника як таке, що не може призвести до відновлення порушеного права, а тому позовні вимоги в частині зобов`язання Відповідача видати постанову, якою скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 від 21.03.2023, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 від 21.03.2023 та про арешт коштів боржника ВП № НОМЕР_1 від 20.04.2023 не підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції також відмовив у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Відповідача щодо забезпечення прав, свобод та законних інтересів Позивачки як таких, що не обґрунтовані документально та нормативно, оскільки всі доводи ОСОБА_1 фактично зводяться до незгоди із винесеною відносно неї постановою Печерського УП НП у м. Києві від 21.02.2023 серії ЕГА № 935038.

Отже, Державний виконавець діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що стягнені кошти в сумі 2139,00 грн є витратами стягнутими в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, тому такі дії виконавця є правомірними, а підстави для повернення Позивачці стягнутих сум відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регламентовано Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

За змістом частини першої статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад обов`язковості виконання рішень.

Згідно з п. 6 частини 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Частиною четвертою статті 19 Закону № 1404-VIII передбачено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Пунктом 6 частини п`ятої статті 19 Закону № 1404-VIII встановлено, що боржник зобов`язаний надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Частиною 1 статті 6 Закону № 1404-VIII передбачено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Стаття 11 Закону № 1404-VIII визначає, що державний виконавець зобов`язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII).

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч. 8 ст. 19 Закону 1404-VIII).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону - за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Згідно зі ст. 29 Закону № 1404-VIII виконавчі дії проводяться виконавцем у робочі дні, не раніше шостої і не пізніше двадцять другої години, якщо інше не передбачено цією статтею. Конкретний час проведення виконавчих дій визначається виконавцем.

Виконавчі дії в неробочі та святкові дні, встановлені законом, проводяться у час, передбачений частиною першою цієї статті, у разі якщо зволікання неможливе або якщо такі дії не можуть бути проведені в інші дні з вини боржника.

Проведення виконавчих дій в інший час, ніж передбачено частиною першою цієї статті, допускається, якщо невиконання рішення створює загрозу життю чи здоров`ю громадян або якщо виконавчі дії, розпочаті до двадцять другої години, необхідно продовжити.

Відповідно до ст. 42 Закону № 1404-VІІІ витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Пунктом 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, визначено, що витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Отже, приписами ст. 27, ст. 42 Закону № 1404-VІІІ, та положеннями Інструкції № 512/5 визначено обов`язок державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору при надходженні виконавчого документа державному виконавцю одночасно із постановою про відкриття виконавчого провадження та про стягнення витрат виконавчого провадження.

Статтею 56 Закону № 1404-VIII визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Наявність накладеного виконавцем у процесі виконавчого провадження арешту державного або комунального майна, крім арешту, накладеного у кримінальному провадженні, не перешкоджає продажу шляхом приватизації єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства, до складу якого входить таке майно.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону № 1404-VII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (ч. 2 ст. 39 Закону № 1404-VIII).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Відповідач мав усі законні підстави відкрити виконавче провадження щодо примусового виконання постанови Печерського УП НП у м. Києві від 21.02.2023 серії ЕГА № 935038 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1700,00 грн та прийняти постанову про мінімальні витрати виконавчого провадження та про арешт коштів Боржника, оскільки станом як на дату звернення Печерського УП НП у м. Києві з відповідною заявою про примусове виконання зазначеної постанови від 21.02.2023 серії ЕГА № 935038, так і протягом періоду її примусового виконання, докази скасування чи втрати чинності такою постановою були відсутні.

Таким чином, на час прийняття оскаржуваних постанов Державного виконавця, в матеріалах виконавчого провадження були відсутні докази скасування чи втрати чинності постанови Печерського УП НП у м. Києві від 21.02.2023 серії ЕГА № 935038 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу.

Враховуючи вищенаведене та перевіривши всі фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Державний виконавець діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом № 1404-VIII, оскільки відповідні дії виконавчої служби вчинені після встановлення обставин повного виконання Боржником постанов, які підлягали примусовому виконанню, сплати штрафу, та інших витрат виставлених виконавчою службою.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскарження Позивачкою спірних постанов після закінчення виконавчого провадження у зв`язку з виконанням виконавчого документу не є належним способом захисту права Боржника як таке, що не може призвести до відновлення порушеного права, а тому позовні вимоги в частині зобов`язання Відповідача видати постанову, якою скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 від 21.03.2023, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 від 21.03.2023 та про арешт коштів боржника ВП № НОМЕР_1 від 20.04.2023 не підлягають задоволенню, з чим погоджується і колегія суддів.

Також, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що стягнені кошти в сумі 2139,00 грн є витратами стягнутими в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, тому такі дії виконавця є правомірними, а підстави для повернення Позивачу стягнутих сум 2139,00 грн відсутні, з чим погоджується і колегія суддів.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 червня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Я.М. Василенко

В.В. Файдюк