Справа № 320/45737/23
Суддя: Білоноженко М.А.
Дата ухвалення: 2024-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2024 року №320/45737/23

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Білоноженко М.А.,

розглянувши у приміщені суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доСлужби судової охорони
провизнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії
встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Служби судової охорони, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Служби судової охорони щодо відмови у зарахуванні пільгової вислуги років полковнику Служби судової охорони ОСОБА_1 до його календарної вислуги років, яка дає право на пенсійне забезпечення;

- зобов`язати Службу судової охорони здійснити перерахунок та зарахувати полковнику Служби судової охорони ОСОБА_1 відповідно до статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", та пункту 3 постанови Кабінету міністрів України від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб" до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні у загальній кількості 03 роки 01 місяць 02 дні;

- зобов`язати Службу судової охорони при обчисленні вислуги років для виплати надбавки за стаж служби зарахувати полковнику Служби судової охорони ОСОБА_1 до стажу служби у Службі судової охорони (у календарному обчисленні) вислугу в пільговому обчисленні у загальній кількості 03 роки 01 місяць 02 дні;

- зобов`язати Службу судової охорони внести зміни до:

наказу Служби судової охорони від 26.11.2020 № 641о/с «По особовому складу»;

наказу Служби судової охорони від 04.01.2022 №1 о/с «Про стаж служби співробітників Служби судової охорони»;

наказу Служби судової охорони від 30.12.2022 № 1156 о/с «Про стаж служби співробітників Служби судової охорони»;

в частині установлення стажу служби в Службі судової охорони (вислуги років), що дає право на встановлення надбавки за стаж служби полковнику Служби судової охорони ОСОБА_1 , що обчислена з зарахуванням до стажу служби у Службі судової охорони (у календарному обчисленні) вислуги в пільговому обчисленні у загальній кількості 03 роки 01 місяць 02 дні з 26.11.2020;

- зобов`язати Службу судової охорони здійснити перерахунок грошового забезпечення полковнику Служби судової охорони ОСОБА_1 (з урахуванням вже виплачених сум) із застосуванням відповідного розміру надбавки за стаж служби, що обчислена з зарахуванням до стажу служби у Службі судової охорони (у календарному обчисленні) вислуги в пільговому обчисленні у загальній кількості 03 роки 01 місяць 02 дні з 26.11.2020.

Позов мотивовано протиправністю відмови відповідача у зарахуванні до календарної вислуги років позивача, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні, з огляду на наявність у нього такого права, передбаченого статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно якого позов не визнано. Зазначено про правомірність відмови відповідача, з огляду на те, що вказаний відповідачем період зараховується до вислуги років для призначення пенсії, однак не підлягає зарахуванню до календарної вислуги років.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій останній заперечив проти висновків, викладених у відзиві, та зауважив, що норми Порядку № 393 необхідно застосовувати не лише при обчисленні вислуги років після звільнення особи зі служби, але й під час проходження такої служби, з метою встановлення права на пенсію за вислугу pоків. При цьому, таке обчислення вислуги років відповідно до Порядку № 393 проводиться лише з метою подальшого призначення пенсії.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_2 , у період з 15.07.1999 по 13.11.2020 проходив військову службу в Національній гвардії України (з 17.12.1999 - 13.03.2014 у внутрішніх військах МВС України).

Станом на 13.11.2020 наказом командувача Національної гвардії України від 13.11.2020 № 238 зі ОСОБА_1 було припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби та звільнено відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів та визначено вислугу років на 13.11.2020, а саме: у календарному обчисленні 21 рік 03 місяці 28 днів; у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) 03 роки 01 місяць 02 дні; Загальну вислугу років на 13.11.2020 встановлено 24 роки 05 місяців 00 днів.

26.11.2020 наказом Служби судової охорони від 26.11.2020 № 641о/с «По особовому складу» (копія наказу наявна в матеріалах справи) ОСОБА_1 прийнято на службу до Служби судової охорони та призначено як переможеця конкурсу на посаду начальника відділу планування та контролю управління інформаційно-аналітичної роботи центрального органу управління Служби судової охорони та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 3 квітня 2019 року № 289 встановлено посадовий оклад у розмірі 8320 гривень на місяць.

Також у зазначеному наказ визначено, що відповідно до частини четвертої статті 163 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», наказу Державної судової адміністрації України від 26 серпня 2020 року №384, вислуга років яка дає право на встановлення полковнику Служби судової охорони ОСОБА_1 надбавки за стаж служби станом на 26 листопада 2020 року складає 21 рік 03 місяці 28 днів.

По теперішній час позивач проходить службу у Службі судової охорони.

02.11.2023 ОСОБА_1 звернувся до тимчасового виконувача обов`язків Голови Служби судової охорони з проханням зарахувати до його календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні, яка становить 03 роки 01 місяць 02 дні.

17.11.2023 Службою судової охорони було надано відповідь (№ 30/01.30-01.1-2069/вн від 17.11.2023), якою роз`яснено, що до стажу служби у Службі судової охорони (у календарному обчисленні) зараховується періоди, визначені Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, та деяких інших осіб» та постановою Кабінету міністрів від 17 липня 1992 року № 393.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які проходили службу, зокрема в органах внутрішніх справ, Національній поліції є, зокрема Закон «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 (далі Закон № 2262-ХІІ).

Відповідно до статті 1 Закону №2262-ХІІ особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно з пунктом «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям: надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д» статей 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема:

- з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

З аналізу наведених норм права вбачається, що Законом № 2262-ХІІ чітко визначено умови призначення пенсії за вислугою років (стаття 12) та види служби і періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії (стаття 17).

Статтею 17-1 Закону № 2262-XII визначено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії визначено постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 № 393 (далі ¬ Постанова № 393), яка визначає які саме види служби зараховуються до вислуги років та які саме види служби і в яких коефіцієнтах зараховуються на пільгових умовах.

Абзацом 24 підпункту «в» пункту 3 Постанови №393 (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що До вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяця час проходження служби особами начальницького складу органів внутрішніх справ на посадах дільничних, старших дільничних інспекторів міліції та працівників підрозділів з керівництва дільничними інспекторами міліції (крім центрального апарату Міністерства внутрішніх справ).

У постанові від 03.03.2021 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду відступив від правових висновків, викладених, зокрема, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.09.2018 у справі №725/1959/17, від 27.03.2018 у справі №295/6301/17, і з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм Закону №2262-XII у частині призначення пенсії за вислугу років, дійшов висновку, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу, є Закон №2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

Закон №2262-ХІІ як єдину, обов`язкову умову призначення пенсії за вислугу років передбачає наявність у особи певної кількості років певного виду служби (вислуги). При цьому, наявність необхідної вислуги років забезпечує право на пенсію за вислугу років безвідносно до віку, стажу та працездатності особи.

Визначення у Законі №2262-XII вислуги саме в календарних роках передбачає обов`язкову вислугу усіх календарних днів (365), що в такому випадку і буде становити календарний рік і буде відповідати правилу, закріпленому в частині 4 статті 17 цього ж Закону, щодо можливості врахування при призначенні пенсії тільки повних років вислуги.

Таким чином, передбачена Законом №2262-XII календарна вислуга ¬ це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік ¬ 365 календарних днів, календарний місяць ¬ 30 календарних днів).

Передбачені статтею 17-1 Закону №2262-XII пільгові умови призначення пенсій відповідно до Постанови №393 полягають в пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років.

При цьому, таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах.

Завдяки такому зарахуванню необхідну кількість років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом №2262-XII.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14.04.2021 у справі №480/4241/18.

У справі №805/3923/18-а Верховний Суд прийшов до висновків, що для набуття права на призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону №2262-XII, враховується як календарна, так і пільгова вислуга років в сукупності.

Враховуючи, що позивач проходив службу на посадах, які передбачені Постановою №393, суд вважає обґрунтованими його посилання на те, що він має право на обрахування вислуги років в пільговому розрахунку в цілях призначення пенсії за вислугою років на підставі пункту «а» частини першої статті 12 Закону №2262-XII.

Водночас, вказану обставину не заперечує відповідач.

Поряд з цим, при вирішенні даного спору суд враховує, що як при зверненні позивача із рапортом до відповідача, так при зверненні ним з даним позовом до суду, останній просить здійснити перерахунок та зарахувати йому відповідно до статті 12 Закону №2262-ХІІ та пункту 3 Порядку №393 до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні у загальній кількості 03 років 01 місяця 02 днів.

Натомість, як вбачається із матеріалів справи, позивач продовжує проходити службу в поліції та не звертався до відповідача із рапортом про оформлення та подання документів для призначення пенсії за вислугу років із зарахуванням пільгового стажу. При цьому, як вже зазначалося, положення Порядку №393 визначають порядок обчислення вислуги років лише для призначення пенсії.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства, згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України, конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Визначення обсягу вимог, що підлягають судовому захисту є диспозитивним правом позивача. При цьому, підстави, з якими позивач пов`язує виникнення у нього права на звернення до суду і для задоволення його вимог визначаються позивачем самостійно. Суд під час ухвалення вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються і яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин (стаття 244 Кодексу адміністративного судочинства України).

Оскільки, адміністративне судочинство спрямоване на захист уже порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тому для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв`язку з прийняттям суб`єктом владних повноважень рішення, вчиненню ним дій чи допущенням бездіяльності порушуються права позивача. Захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Неможливо зобов`язати відповідача на майбутнє вчиняти певні дії чи утриматись від вчинення певних дій, оскільки відсутні факти порушення прав позивача в майбутньому.

Відповідно до матеріалів справи, позивач на даний час перебуває на службі в Службі судової охорони, питання щодо призначення йому пенсії за вислугу років та розрахунку вислуги відповідачем не вирішувалося і з цього приводу позивач до відповідача не звертався.

Відтак, вимога позивача про здійснення перерахунку та зарахування вислуги років у пільговому обчисленні до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, є такою, що задоволенню не підлягає.

Такі висновки колегії суддів узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 22.02.2023 у справі №320/12166/20.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено і відповідачем не надано доказів понесення ним судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, судові витрати присудженню на користь відповідача не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Білоноженко М.А.