Справа № 360/833/24
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2024-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

28 серпня 2024 рокум. ДніпроСправа № 360/833/24

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання противоправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

24.07.2024 до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 з 29.01.2020 по 20.06.2021 з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, додаткові види грошового забезпечення у тому числі додаткову грошову допомогу на оздоровлення, компенсацію відпустки як учаснику бойових дій) за період з 29.01.2020 по 20.06.2021 виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1-14 до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704, та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 20.12.2017 по 20.06.2021 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 щодо перерахунку грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 29.01.2020 по момент виключення, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1-14 до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704, та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум.

Відповідно до відповіді відповідач відмовився здійснювати виплату належного грошового забезпечення.

До Луганського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позов в якому відповідач заперечує проти позовних вимог та зазначає.

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.12.2017 № 186 були зараховані до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 : Відповідно до статей 19,20 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», частини II пункту 18, частини III пункту 42, частини IV пункту 81, Положення про проходження громадянами України військової служби в ЗСУ, затвердженого Указом Президента України від 10.12.08 № 1153/2008 та на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 316-РС від 20.12.2017, з солдатом ОСОБА_1 , який добровільно вступає на військову службу за контрактом, який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_1 до пункту постійної дислокації, укласти контракт про проходження військової служби за контрактом на 3 (три) роки з 20.12.2017 по 20.12.2020. З 20 грудня 2017 року зарахувати до списків особового складу, та на всі види забезпечення. Призначити на посаду номер обслуги 1 гаубичного самохідно-артилерійського взводу 5 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 2 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи ВОС- 134553А (1970) вважати таким що з 20 грудня 2017 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків з посадовим окладом 530 гривень на місяць, шпк «солдат».

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.06.2021 № 174 вважати такими, що виключені зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 : Солдат ОСОБА_1 , технік служби тилу логістики військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 25.05.2021 № 126-РС у запас відповідно до підпункту "а" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку із закінченням строку контракту), вважати, що справи та посаду здав 18 червня 2021 року та включити до оперативного резерву першої черги на посади згідно військово- облікових спеціальностей і направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 АДРЕСА_1 . З 20 червня 2021 року виключити зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. З продовольчого забезпечення виключити з 21 червня 2021 року. У Збройних Силах з 14.10.2009 по 12.10.2010, з 20.12.2017 по 20.06.2021. Відповідно до вимог наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, рішення Міністра оборони України від 27.01.2021 № 248/612, виплатити: щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби за період по 18 червня 2021 року 95% від посадового окладу; надбавку за особливості проходження служби 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років посадового окладу за період по 18 червня 2021 року. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.02.2021 № 32 виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2021 рік, передбачена наказом МО України від 07.06.2018 № 260. Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік, передбачена наказом МО України від 07.06.2018 № 260, не виплачена. Щорічна основна відпустка за 2018 рік не використана, виплатити грошову компенсацію за 30 діб невикористаної відпустки за 2018 рік. Щорічна основна відпустка за 2019 рік використана в повному обсязі, в кількості 30 діб. Щорічна основна відпустка за 2020 рік не використана, виплатити грошову компенсацію за 30 діб невикористаної відпустки за 2020 рік. Щорічна основна відпустка за 2021 рік не використана, виплатити грошову компенсацію за 13 діб невикористаної відпустки за 2021 рік. Виплатити компенсацію за 56 діб невикористаної додаткової відпустки за 2018, 2019, 2020 та 2021 роки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Перевізні документи на проїзд військовослужбовця, членів його сім`ї та перевезення домашніх речей не видавались. Відпустка за сімейними обставинами не використана. Постійним або службовим житлом не забезпечувався.

Положення п. 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 до 01.01.2020 набрання чинності Законом № 294 не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду із позовом у 25.07.2024. У відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.06.2021 позивача було виключено із списків особового складу військової частини, а відтак звільнено з військової служби. Наказ про своє звільнення позивач у встановлені строки не оскаржував.

Таким чином, позивачем пропущений строк на звернення із позовом до адміністративного суду.

Ухвалою суду від 26.07.2024 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи; зобов`язано відповідача надати суду докази.

Ухвалами суду від 19.08.2024 повторно зобов`язано відповідача надати докази.

Дослідивши матеріали судової справи у змішаній формі, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 КАС України судом встановлено таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) є учасником бойових дій, у період з 20.12.2017 до 29.06.2022 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджено матеріалами справи.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.12.2017 № 186 були зараховані до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 : Відповідно до статей 19, 20 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», частини II пункту 18, частини III пункту 42, частини IV пункту 81, Положення про проходження громадянами України військової служби в ЗСУ, затвердженого Указом Президента України від 10.12.08 № 1153/2008 та на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 316-РС від 20.12.2017, з солдатом ОСОБА_1 , який добровільно вступає на військову службу за контрактом, який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_1 до пункту постійної дислокації, укласти контракт про проходження військової служби за контрактом на 3 (три) роки з 20.12.2017 по 20.12.2020. З 20 грудня 2017 року зарахувати до списків особового складу, та на всі види забезпечення. Призначити на посаду номер обслуги 1 гаубичного самохідно-артилерійського взводу 5 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 2 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи ВОС- 134553А (1970) вважати таким що з 20 грудня 2017 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків з посадовим окладом 530 гривень на місяць, шпк «солдат».

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.06.2021 № 174 вважати такими, що виключені зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 : Солдат ОСОБА_1 , технік служби тилу логістики військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 25.05.2021 № 126-РС у запас відповідно до підпункту "а" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку із закінченням строку контракту), вважати, що справи та посаду здав 18 червня 2021 року та включити до оперативного резерву першої черги на посади згідно військово- облікових спеціальностей і направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 АДРЕСА_1 . З 20 червня 2021 року виключити зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. З продовольчого забезпечення виключити з 21 червня 2021 року. У Збройних Силах з 14.10.2009 по 12.10.2010, з 20.12.2017 по 20.06.2021 Відповідно до вимог наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, рішення Міністра оборони України від 27.01.2021 № 248/612, виплатити: щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби за період по 18 червня 2021 року 95% від посадового окладу; надбавку за особливості проходження служби 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років посадового окладу за період по 18 червня 2021 року. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.02.2021 № 32 виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2021 рік, передбачена наказом МО України від 07.06.2018 № 260. Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік, передбачена наказом МО України від 07.06.2018 № 260, не виплачена. Щорічна основна відпустка за 2018 рік не використана, виплатити грошову компенсацію за 30 діб невикористаної відпустки за 2018 рік. Щорічна основна відпустка за 2019 рік використана в повному обсязі, в кількості 30 діб. Щорічна основна відпустка за 2020 рік не використана, виплатити грошову компенсацію за 30 діб невикористаної відпустки за 2020 рік. Щорічна основна відпустка за 2021 рік не використана, виплатити грошову компенсацію за 13 діб невикористаної відпустки за 2021 рік. Виплатити компенсацію за 56 діб невикористаної додаткової відпустки за 2018, 2019, 2020 та 2021 роки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Перевізні документи на проїзд військовослужбовця, членів його сім`ї та перевезення домашніх речей не видавались. Відпустка за сімейними обставинами не використана. Постійним або службовим житлом не забезпечувався.

Згідно з довідкою про нарахування та виплату індексації ОСОБА_1 за період з 20.12.2017 по 20.06.2021 позивачу нараховано та виплачено індексацію за період з 20.12.2017 до 20.06.2021: за грудень 2017 року - 0,00 грн, за січень - листопад 2018 року - 0,00 грн, за грудень 2018 року - 71,08 грн, за січень - лютий 2019 року - 71,08 грн, березень - червень 2019 року - 134,47 грн, липень - листопад 2019 року - 206,72 грн, за грудень 2019 року - 216,51 грн, за січень -червень 2020 року - 216,51 грн, за липень - листопад 2020 року - 226,29 грн, за грудень 2020 року - 233,81 грн, за січень - березень 2021 року - 331,42 грн, травень - червень 2021 року - 415,41 грн, червень 2021 року 249,25 грн.

Відповідно до довідки про нарахування та утримання грошового забезпечення за період 01/2020 - 12/2020 позивачу виплачено:

за січень 2020 року 10797,14 грн (оклад за військовим званням 530,00 грн, посадовий оклад 3000,00 грн, надбавка за вислугу років 882,50 грн, надбавка за особливі умови проходження служби 2868,13 грн, премія 3300,00 грн, індексація поточна 216,51 грн);

за лютий 2020 року 11088,36 грн (оклад за військовим званням 530,00 грн, посадовий оклад 3000,00 грн, надбавка за вислугу років 1059,00 грн, надбавка за особливі умови проходження служби 2982,85 грн, премія 3300,00 грн, індексація поточна 216,51 грн);

за березень 2020 року 10980,38 грн (оклад за військовим званням 530,00 грн, посадовий оклад 3152,41 грн, надбавка за вислугу років 1104,72 грн, надбавка за особливі умови проходження служби 3111,64 грн, премія 3183,45 грн, індексація поточна 216,51 грн);

за квітень 2020 року 12825,32 грн (оклад за військовим званням 530,00 грн, посадовий оклад 3254,20 грн, надбавка за вислугу років 1135,26 грн, надбавка за особливі умови проходження служби 3197,64 грн, премія 3101,71 грн, індексація поточна 216,51 грн, до 5-го травня 1390,00 грн);

за травень 2020 року 11443,06 грн (оклад за військовим званням 530,00 грн, посадовий оклад 3260,00 грн, надбавка за вислугу років 1137,00 грн, надбавка за особливі умови проходження служби 3202,55 грн, премія 3097,00 грн, індексація поточна 216,51 грн);

за червень 2020 року 22669,61 грн (оклад за військовим званням 530,00 грн, посадовий оклад 3260,00 грн, надбавка за вислугу років 1137,00 грн, надбавка за особливі умови проходження служби 3202,55 грн, премія 3097,00 грн, грошова допомога на оздоровлення 11226,55 грн, індексація поточна 216,51 грн);

за липень 2020 року 18572,09 грн (оклад за військовим званням 530,00 грн, посадовий оклад 3260,00 грн, надбавка за вислугу років 1137,00 грн, надбавка за особливі умови проходження служби 3202,55 грн, премія 3097,00 грн, індексація поточна 216,51 грн, ГЗ за час АТО 12312,99 грн);

за серпень 2020 року 15856,07 грн (оклад за військовим званням 530,00 грн, посадовий оклад 3260,00 грн, надбавка за вислугу років 1137,00 грн, надбавка за особливі умови проходження служби 3202,55 грн, премія 3097,00 грн, індексація поточна 226,29 грн, ГЗ за час АТО 7605,08 грн);

за вересень 2020 року 14598,00 грн (оклад за військовим званням 530,00 грн, посадовий оклад 3260,00 грн, надбавка за вислугу років 1137,00 грн, надбавка за особливі умови проходження служби 3202,55 грн, премія 3097,00 грн, індексація поточна 226,29 грн, ГЗ за час АТО 5432,20 грн);

за жовтень 2020 року 29568,97 грн (оклад за військовим званням 530,00 грн, посадовий оклад 3260,00 грн, надбавка за вислугу років 1137,00 грн, надбавка за особливі умови проходження служби 3202,55 грн, премія 3097,00 грн, доплата за БДЖ 9516,13 грн, індексація поточна 226,29 грн, ГЗ за час АТО 11226,55 грн, перша лінія ООС 3400,00 грн, 2-га лінія ООС 5200,00 грн);

за листопад 2020 року 22952,84 грн (оклад за військовим званням 530,00 грн, посадовий оклад 3260,00 грн, надбавка за вислугу років 1137,00 грн, надбавка за особливі умови проходження служби 3202,55 грн, премія 3097,00 грн, доплата за БДЖ 5000,00 грн, індексація поточна 226,29 грн, ГЗ за час АТО 11226,55 грн, 2-га лінія ООС 6500,00 грн);

за грудень 2020 року 28952,84 грн (оклад за військовим званням 530,00 грн, посадовий оклад 3260,00 грн, надбавка за вислугу років 1137,00 грн, надбавка за особливі умови проходження служби 3202,55 грн, премія 3097,00 грн, доплата за БДЖ 5000,00 грн, індексація поточна 226,29 грн, ГЗ за час АТО 11226,55 грн, 2-га лінія ООС 6500,00 грн).

Відповідно до довідки про нарахування та утримання грошового забезпечення за 2021 рік позивачу виплачено:

за січень 2021 року 22960,36 грн (оклад за військовим званням 530,00 грн, посадовий оклад 3260,00 грн, надбавка за вислугу років 1137,00 грн, надбавка за особливості проходження служби 3202,55 грн, премія 3097,00 грн, доплата за БДЖ 5000,00 грн, індексація поточна 233,81 грн, ГЗ за час АТО 11226,55 грн, 2-га лінія ООС 6500,00 грн);

за лютий 2021 року 23057,97 грн (оклад за військовим званням 530,00 грн, посадовий оклад 3260,00 грн, надбавка за вислугу років 1137,00 грн, надбавка за особливості проходження служби 3202,55 грн, премія 3097,00 грн, доплата за БДЖ 5000,00 грн, індексація поточна 331,42 грн, ГЗ за час АТО 11226,55 грн, 2-га лінія ООС 6500,00 грн);

за березень 2021 року 23057,97 грн (оклад за військовим званням 530,00 грн, посадовий оклад 3260,00 грн, надбавка за вислугу років 1137,00 грн, надбавка за особливості проходження служби 3202,55 грн, премія 3097,00 грн, доплата за БДЖ 5000,00 грн, індексація поточна 331,42 грн, ГЗ за час АТО 11226,55 грн, 2-га лінія ООС 6500,00 грн);

за квітень 2021 року 24548,97 грн (оклад за військовим званням 530,00 грн, посадовий оклад 3260,00 грн, надбавка за вислугу років 1137,00 грн, надбавка за особливості проходження служби 3202,55 грн, премія 3097,00 грн, доплата за БДЖ 5000,00 грн, індексація поточна 331,42 грн, ГЗ за час АТО 11226,55 грн, до 5-го травня 1491,00грн, 2-га лінія ООС 6500,00 грн);

за травень 2021 року 32451,85 грн (оклад за військовим званням 530,00 грн, посадовий оклад 3260,00 грн, надбавка за вислугу років 1137,00 грн, надбавка за особливості проходження служби 3202,55 грн, премія 3097,00 грн, доплата за БДЖ 4166,67 грн, індексація поточна 415,41 грн, ГЗ за час АТО 9355,46 грн, 2-га лінія ООС 5416,67 грн, грошова допомога на оздоровлення 11226,55 грн);

за червень 2021 року 66901,30 грн (оклад за військовим званням 848,00 грн, посадовий оклад 5216,00 грн, надбавка за вислугу років 1819,20 грн, надбавка за особливості проходження служби 5124,08 грн, премія 4955,20 грн, компенсація не використаної відпустки 48274,16 грн, індексація поточна 664,66 грн).

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 17.05.2024 в якій просив, зокрема, виплатити індексацію грошового забезпечення, здійснити перерахунок грошового забезпечення та додаткових виплат.

Листом від 17.07.2024 № 1/590 повідомив позивача про відсутність підстав задоволення заяви та зазначив, що індексація грошового забезпечення з січня 2016 року до березня 2018 року проводилась відповідно до індексу споживчих цін для проведення індексації, обчисленого наростаючим підсумком починаючи з січня 2016 року. Протягом 2015 - 2018 років за фондом грошового забезпечення військової частини НОМЕР_1 видатки на виплату індексації грошового забезпечення не були передбачені. В межах асигнувань встановлені розміри посадового окладу та окладу за військовим званням обчислений з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 у розмірі 1762 грн.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 20.03.2002 № 5-рп/2002, посилаючись на своє ж Рішення від 06.07.1999 № 8-рп/99, зауважив, що «служба в міліції, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Частина п`ята статті 17 Конституції України покладає на державу обов`язки щодо соціального захисту не тільки таких громадян, а й членів їхніх сімей. Конституційний Суд України вважає, що ці положення поширюються і на службу в Збройних Силах України, Військово-Морських Силах України, в органах Служби безпеки України, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо».

Відповідно до абзацу першого пункту 1 статті 9 Закону України від 20.11.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з пунктами другим-третім статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абзаци перший, другий пункту 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ).

Пунктом 1 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців, які проходять базову військову службу, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 3 статті 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі - Порядок № 260).

Пунктом 2 розділу І Порядку № 260 у первинній редакції передбачав, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди; допомоги.

На підставі наказу Міністерства оборони України від 01.06.2020 № 180 «Про затвердження Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» внесені зміни до переліку щомісячних додаткових та щомісячних одноразових видів грошового забезпечення.

Цей наказ набрав чинності 30.06.2020.

Виплата грошової допомоги для оздоровлення регламентована нормами розділу ХХІІІ Порядку № 260.

Відповідно до пункту 1 розділу ХХІІІ Порядку № 260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 2 розділу ХХІІІ Порядку № 260 грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.

Абзацом 1 пункту 6 розділу ХХІІІ Порядку № 260 визначено, що розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Відповідно до пункту восьмого статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Так, згідно з пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статусу ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551) учасникам бойових дій (ст. ст. 5, 6) надаються такі пільги, зокрема […] одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України"Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Відповідно до пункту чотирнадцять статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей (абзац 3).

Постановою № 704 затверджено, зокрема тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1 та схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Також пунктом 6 Постанови № 704 передбачено виплачувати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби та військовослужбовців розвідувальних органів), особам рядового і начальницького складу надбавки та доплати, які визначаються в розмірі відсотків від посадового окладу.

Пунктом 4 Постанови № 704, в редакції на час її прийняття, установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Постановою № 103, яка набрала чинності 24.02.2018, затверджено зміни, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України.

Відповідно до пункту 6 Постанови № 103 у Постанові № 704 пункт 4 викладено в такій редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

Отже, з 01.03.2018 Урядом України запроваджено одну розрахункову величину обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня 2018 року.

Разом із тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», яким, зокрема в пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» були внесені зміни.

Таким чином, відповідно до редакції пункту 4 Постанови № 704, яка діяла до внесення змін, та вимог пункту 1 Приміток Додатку 1 та пункту Примітки Додатку 14 до Постанови № 704 розміри посадового окладу та окладу за військовими (спеціальними) званнями з 29.01.2020 мають визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Із наведеного вище слідує, що з 29.01.2020 - дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18, діє редакція пункту 4 Постанови № 704, яка діяла до зазначених змін.

Відтак, з 29.01.2020 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Суд зазначає, що згідно з пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01.01.2017, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Таким чином, оскільки пункт 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» є чинним та має вищу юридичну силу ніж пункт 4 Постанови № 704, у редакції до внесення змін Постановою № 103, суд вважає, що для обчислення розміру посадового окладу, окладу за військовими (спеціальними) званням військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу підлягає застосуванню, як розрахункова величина, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений на 1 січня календарного року.

Як свідчать матеріали справи, у спірному періоді відповідач при розрахунку та виплаті розміру грошового забезпечення, компенсації відпусток як учаснику бойових дій за 56 діб за 2018-2021 роки (самостійно виплатив), компенсації основної відпустки за 30 діб 2018 рік, 30 діб за 2020 рік, 13 діб за 2021 рік (самостійно виплатив), грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2021 роки (самостійно виплатив) позивача керувався Постановою № 704, в редакції Постанови № 103, відповідно до якої розмір посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням позивача визначав шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, що установлено в рішенні Луганського окружного адміністративного суду від 29.12.2021 у справі № 360/7440/21.

Суд зауважує, що з 29.01.2020 діє первинна редакція пункту 4 Постанови № 704, тому право позивача на перерахунок розміру грошового забезпечення є беззаперечним з дня, з якого відбулися відповідні зміни.

Відповідно до пунктів 8, 9 частини першої статті 40 Бюджетного кодексу України розмір мінімальної заробітної плати та розмір прожиткового мінімуму на відповідний бюджетний період визначаються Законом про Державний бюджет України.

В той же час, позивач зазначає, що відповідачем безпідставно при обчисленні та виплаті грошового забезпечення, компенсацій та допомоги на оздоровлення виходив з грошового забезпечення без врахування розміру посадового окладу та окладу за спеціальним званням з урахуванням прожиткового мінімуму, встановленого законом на 01 січня відповідного року.

Пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 № 2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 01 січня 2018 року.

У свою чергу, Закон України від 14.11.2019 № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та Закон України від 15.12.2020 № 1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік» таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2018, на 2020 - 2021 роки відповідно, не містять.

Тобто, положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, до 01.01.2020 набрання чинності Законом України від 14.11.2019 № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік», не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.

Статтею 7 Закону України від 14.11.2019 № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 1 січня 2020 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102 гривні.

Статтею 7 Закону України від 15.12.2020 № 1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 1 січня 2021 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2270 гривень та прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, у розмірі 2102,00 гривні.

При вирішенні питання, який із видів прожиткового мінімуму, перелік яких міститься в статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», слід використовувати для обчислення позивачу розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням за період з 29.01.2020 до 31.12.2020, з 01.01.2021 до 20.06.2021, відповідно до вимог Постанови № 704, суд вважає за потрібне зазначити таке.

Закон України від 05.10.2000 № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон № 2017-III) визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій.

Згідно з положеннями статті 1 Закону № 2017-III у цьому Законі терміни і поняття вживаються у такому значенні:

державні соціальні гарантії - встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, встановлені законами пільги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму;

прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

У свою чергу, відповідно до статті 6 Закону № 2017-III базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти.

Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Також суд вважає за необхідне звернутись до положень Закону України від 15.07.1999 № 966-XIV «Про прожитковий мінімум», статтею 1 якого встановлено:

прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості;

прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

Перелік основних соціальних і демографічних груп населення, викладений у Законі України від 15.07.1999 № 966-XIV «Про прожитковий мінімум», є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Отже, для обчислення позивачу розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням за період з 29.01.2020 до 20.06.2021 відповідно до вимог Постанови № 704 відповідач зобов`язаний був використовувати прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня відповідного календарного року, у розмірі 2102,00 грн за період з 29.01.2020 до 31.12.2020, у розмірі 2270,00 гривень за період з 01.01.2021 до 20.06.2021 для виплати зазначених вище допомог та компенсацій.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу нараховувалась та виплачувалась: в червні 2020 року грошова допомога на оздоровлення за 2020 рік, в травні 2021 року грошова допомога на оздоровлення за 2021 рік, 20.06.2021 грошова компенсація за не використані календарні дні щорічної основної відпустки за 2018, 2020, 2021 роки (73 дні) та додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати за 2018-2021 роки (56 днів).

Розрахунок здійснений із застосуванням вартісної величини 1762,00 грн, тобто без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 № 704, що підтверджує відповідач.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у незастосуванні при обчисленні та виплаті ОСОБА_1 місячного грошового забезпечення за період з 29.01.2020 до 31.12.2020, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 рік прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, місячного грошового забезпечення за період з 01.01.2021 до 20.06.2021, грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік, грошової компенсації за не використані календарні дні щорічної основної відпустки за 2018, 2020, 2021 роки, грошової компенсації за не використані календарні дні додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати за 2018-2021 роки прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок місячного грошового забезпечення за період з 29.01.2020 до 31.12.2020, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 на відповідний тарифний коефіцієнт, місячного грошового забезпечення з 01.01.2021 до 20.06.2021, грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік, грошової компенсації за не використані календарні дні щорічної основної відпустки за 2018, 2020, 2021 роки, грошової компенсації за не використані календарні дні додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати за 2018-2021 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 на відповідний тарифний коефіцієнт, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Стосовно позовних вимог про одночасну компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, суд зазначає таке.

Відповідно до підпункту 171.1 пункту 171 статті 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Пунктом 168.5 статті 168 Податкового кодексу України визначено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, а також визначених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» членами сім`ї, батьками, утриманцями загиблого (померлого) військовослужбовця, у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 затверджено Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (далі - Порядок № 44).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 44 виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Пунктом 4 Порядку № 44 визначено, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 44 грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Верховний Суд у постанові від 22.06.2018 у справі № 812/1048/17 зазначив, що механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, передбачає виплату такої компенсації у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб за місцем одержання грошового забезпечення одночасно з виплатою грошового забезпечення.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 по справі № 815/5826/16 вказано: «Щодо позовних вимог щодо виплати позивачу в повному обсязі грошової компенсації суми податку з доходів фізичних осіб, яка буде утримана з компенсації за неотримане речове майно, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що оскільки з позивачем не проведено повного розрахунку за матеріальним забезпеченням, позовні вимоги в цій частині є передчасними».

Отже, після набрання рішенням у даній справі законної сили на відповідача покладається безумовний обов`язок його виконання.

Разом з тим на відповідача, як податкового агента, законом покладено кореспондуючий обов`язок утримати відповідні суми податків та зборів із одночасною компенсацією такої суми позивачу.

У цьому контексті, право на захист є самостійним суб`єктивним правом, яке з`являється у власника прав лише в момент їх порушення або оспорювання.

Відтак, захист порушених прав, свобод та інтересів особи є похідним, тобто передбачає наявність встановленого факту їх порушень, при цьому суд не здійснює превентивного захисту.

Тобто в цій частині позовних вимог слід відмовити.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин суд вважає, що обраний позивачем спосіб судового захисту відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним, а позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Посилання відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду суд вважає необґрунтованим, оскільки в ухвалі суду від 26.07.2024 надано оцінку своєчасності звернення.

Питання про розподіл судових витрат по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач у спірних правовідносинах згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) про визнання противоправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у незастосуванні при обчисленні та виплаті ОСОБА_1 місячного грошового забезпечення за період з 29.01.2020 до 31.12.2020, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 рік прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, місячного грошового забезпечення за період з 01.01.2021 до 20.06.2021, грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік, грошової компенсації за не використані календарні дні щорічної основної відпустки за 2018, 2020, 2021 роки, грошової компенсації за не використані календарні дні додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати за 2018-2021 роки прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок місячного грошового забезпечення за період з 29.01.2020 до 31.12.2020, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 на відповідний тарифний коефіцієнт, місячного грошового забезпечення з 01.01.2021 до 20.06.2021, грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік, грошової компенсації за не використані календарні дні щорічної основної відпустки за 2018, 2020, 2021 роки, грошової компенсації за не використані календарні дні додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати за 2018-2021 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 на відповідний тарифний коефіцієнт, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.В. Смішлива