Справа № 810/951/18
Суддя: Білоноженко М.А.
Дата ухвалення: 2024-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2024 року №810/951/18

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Білоноженко М.А.,

розглянувши у приміщенні суду у м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 )
доГоловного управління ДФС у Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, буд. 5-а, )
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Київській області, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.10.2017 №, яким ОСОБА_1 визначено суму штрафних санкцій 17000,00 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.10.2017 №, яким ОСОБА_1 визначено суму штрафних санкцій 10000,00 грн..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він є фізичною особою-підприємцем та платником єдиного податку. Відповідно до своєї господарської діяльності позивач має ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пивом) та одночасно здійснює реалізацію сидру. У вересні 2017 року посадовим особами відповідача була проведена фактична перевірка позивача за наслідками якої було встановлено, що позивач здійснював продаж алкогольних напоїв - вина, без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та за заниженими граничними цінами, у зв`язку з чим і було прийнято оскаржувані рішення. З вказаним висновком відповідача позивач не погоджується, оскільки у перевіряємому періоді він мав діючу ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.02.2018 (суддя Лисенко В.І.) адміністративну справу №810/951/18 передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.03.2018 (суддя Костенко Д.А.) відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог та зазначив, що позивачем отримувались ліцензії виключно на право роздрібної торгівлі пивом, у зв`язку з чим перевіряючими було встановлено, що позивач здійснював продаж алкогольних напоїв - сидру, без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями. У зв`язку з вказаним порушенням і було застосовано штрафну санкцію.

Крім того, за результатами перевірки встановлено факт реалізації алкогольних напоїв за заниженими мінімальними роздрібними цінами, оскільки за допомогою автоматизованої інформаційної системи «Податковий блок» контролюючий орган отримав звітність про використання РРО позивачем, з якого встановлено реалізацію вина ординарного спеціального типу портвейну червоного «Алькадар» 0,75 по ціні 40,00 грн., за виявлене порушення позивачу було винесено податкове повідомлення-рішення від 27.10.2017 № відповідно до абз. 14 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального». З наведених у відзиві підстав, просить суд відмовити у задоволенні позову.

Представником позивача подано відповідь на відзив, в якій останній заперечив проти висновків, викладених у відзиві, та просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 № 2825-IX (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

На виконання вимог Закону №2825-IX cупровідним листом від 19.01.2023 №03-19/4395/23 матеріали справи №810/951/18 передано до Київського окружного адміністративного суду (вх. від 07.12.2023 №57303).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, справу №810/951/18 передано до розгляду судді Білоноженко М.А.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду справу №810/951/18 прийнято до свого провадження суддею Білоноженко М.А. та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про доцільність допущення процесуального правонаступництва у відношенні відповдіача на підставі статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №537 від 19 червня 2019 року «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» утворено Головне управління Державної податкової служби у м. Києві.

30 липня 2019 року відбулася державна реєстрація юридичної особи Головного управління Державної податкової служби у Київській області (), яка є правонаступником Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, як орган виконавчої влади.

В той же час, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №893 від 30 вересня 2020 року «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» Кабінет Міністрів України постановив ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком, в якому зазначено Головне управління Державної податкової служби у Київській області.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України №893 від 30 вересня 2020 року територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 22 жовтня 2020 року внесено рішення №011086626 засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті її ліквідації.

За наведених обставин, з 22 жовтня 2020 року Головне управління Державної податкової служби у Київській області перебуває у стані припинення, а повноваження та функції даного органу передано до Державної податкової служби України.

Крім цього, 30 вересня 2020 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за №008085321 про створення Головного управління ДПС у Київській області в якості філії (іншого відокремленого підрозділу) у складі Державної податкової служби України.

Верховний Суд у постанові від 30 грудня 2020 року у справі №805/4361/17-а з приводу правонаступництва органів державної влади зокрема зазначив, що публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок по відновленню порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід щодо переходу до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувались ліквідованим органом, не можуть бути припинені і підлягають передачі іншим державним органам, за виключенням того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.

Отже, правонаступництво в сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.

У такому випадку також відбувається вибуття суб`єкта владних повноважень із публічних правовідносин.

Особливістю адміністративного (публічного) правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама по собі має бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.

Отже, коли відбувається публічне правонаступництво, вирішальним є встановлення факту переходу повністю чи частково функцій (адміністративної компетенції) від одного суб`єкта владних повноважень до іншого, а не факту державної реєстрації припинення вибувшого з публічних правовідносин суб`єкта владних повноважень як юридичної особи.

Враховуючи дані обставини та з огляду на норми статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вбачає необхідним допустити процесуальне правонаступництво у відношенні відповідача - Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області () його правонаступником, яким є Головне управління Державної податкової служби у Київській області ().

Суд, перевіривши матеріали справи, повно та об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, зазначає наступне.

Працівниками ГУ ДФС у Київській області Атабеговим І.М. та ОСОБА_2 11.09.2017, згідно направлень від 07.09.2017 року №970 та №є971 проведено фактичну перевірку магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , що належить суб?єкту господарювання ФОП ОСОБА_1 щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності документа, що підтверджує державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідно до закону, ліцензій, патентів, свідоцтва, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно пп. 75.1.3 п.1 ст.75 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-УІ (із змінами доповненнями) (далі ПКУ) фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об?єктів права власності такого платника. Відповідно п. 80.1 ст. 80 ПКУ Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Перевіркою встановлено факт реалізації пляшки вина ординарного спеціального типу портвейну червоного «Алькадар» 0,75 л., 17% об. виробництва ПАТ «Дім маркованих коньяків» Таврія», 18.08.2016 розливу (МАП 21 ААА 003824 04/16 5,370 грн.) по ціні 40,00 грн.. згідно фіскального чеку від 11.09.2017, №0002 в той час коли Постановою КМУ №957 від 30.10.2008 «Про встановлення розміру мінімальних відпускних оптово-роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв (із змінами та доповненнями) встановлено мінімальну роздрібну ціну на такий алкогольний напій в такій тарі 48,21 грн. чим порушено ст.17 ЗУ від 12.12.1995 №481/95-ВР (із змінами та доповненнями).

Також перевіркою встановлено реалізацію вказаного вище алкогольного напою (вино ординарне спеціального типу портвейну червоного «Алькадар» 0,75 л., 17% об. виробництва ПАТ «Дім маркованих коньяків» Таврія», 18.08.2016 розливу (МАП 21 ААА 003824 04/16 5,370 грн.) по ціні 40.00 грн., згідно фіскального чеку від 11.09.2017, №0002), за відсутності діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (в наявності ліцензія на право роздрібної торгівлі пивом), чим порушено вимоги ст.15 ЗУ №481/95-ВР від 19.12.1995.

На підставі вищезазначеного були прийняті податкові повідомлення-рішення від 27.10.2017 №, № про застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних санкцій у сумі 17 000,00 грн. та 10 000,00 грн.

Вважаючи такі рішення відповідача протиправними, позивач звернувся з даною позовною заявою до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок контролю за дотриманням вимог податкового та іншого законодавства у випадках, коли здійснення такого контролю покладено на контролюючі органи, визначено нормами Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові, виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Пунктом 80.1 статті 80 ПК України встановлено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

За приписами п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема:

у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (пп. 80.2.2);

у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального (пп. 80.2.5).

Відповідно до п. 80.4 ст. 80 ПК України перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі пп. 20.1.10 п. 20.1 ст. 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція.

Згідно з п. 80.7 ст. 80 ПК України фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Пунктом 82.3 статті 82 ПК України передбачено, що тривалість перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, не повинна перевищувати 10 діб. Продовження строку таких перевірок здійснюється за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу не більш як на 5 діб.

За змістом пунктів 86.1, 86.5, 86.8 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.

Податкове повідомлення-рішення приймається в порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки, та надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначені Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 6 липня 1995 року № 265/95-ВР (далі -Закон № 265/95-ВР).

Пунктами 1, 11 статті 3 Закону № 265/95-ВР передбачено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:

- проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок (п. 1);

- проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій для підакцизних товарів із використанням режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, найменування товарів, цін товарів та обліку їх кількості (п. 11).

Основні засади державної політики щодо оптової і роздрібної алкогольними напоями, тютюновими виробами визначені Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" від 19.12.1995 № 481/95-ВР (далі - Закон № 481/95-ВР, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 18 Закону № 481/95-ВР надано Кабінету Міністрів України право встановлювати мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на алкогольні напої.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 р. № 957, з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 13 січня 2021 р. № 17 (набрала чинності з 26.01.2021), встановлено розмір мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв, зокрема, вермути та інші вина виноградні натуральні з додаванням рослинних або ароматизувальних екстрактів у скляній тарі місткістю 0,7 л, в інший тарі місткістю 1 л (код виробів згідно з УКТЗЕД 2205) визначено роздрібну ціну у сумі 45 грн.

Згідно з пунктом 2 Примітки до вказаної постанови мінімальна роздрібна ціна на вина та вермути у скляній та іншій тарі місткістю менш як 1 літр та більш як 1 літр, 1 літр у скляній тарі розраховується як добуток затвердженої мінімальної ціни та місткості тари, поділений на 0,7.

Відповідно до частини 2 статті 17 Закону № 481/95-ВР до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої - 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 10000 гривень.

За приписами частини 4 статті 17 Закону № 481/95-ВР рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються податковими органами та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями і тютюновими виробами та пальним, зберігання пального, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції визначеної законами України.

Вичерпний перелік підстав для проведення фактичних перевірок визначений пунктом 80.2. статті 80 ПК України.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що фактичні перевірки суб`єктів господарювання проводяться контролюючими органами, якими є податкові органи, з метою перевірки дотримання норм законодавства, зокрема, з питань порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів.

Як встановлено судом, під час фактичної перевірки встановлено та зафіксовано в акті фактичної перевірки від 12.09.2017 №470/10-36-40/, такі факти порушень: реалізації пляшки вина ординарного спеціального типу портвейну червоного «Алькадар» 0,75 л., 17% об. виробництва ПАТ «Дім маркованих коньяків» Таврія», 18.08.2016 розливу (МАП 21 ААА 003824 04/16 5,370 грн.) по ціні 40,00 грн.. згідно фіскального чеку від 11.09.2017, №0002 в той час коли Постановою КМУ №957 від 30.10.2008 «Про встановлення розміру мінімальних відпускних оптово-роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв (із змінами та доповненнями) встановлено мінімальну роздрібну ціну на такий алкогольний напій в такій тарі 48,21 грн. чим порушено ст.17 ЗУ від 12.12.1995 №481/95-ВР.

Позивач в позовній заяві наполягає на застосуванні примітки до постанови №957, якою визначено, що мінімальна роздрібна ціна на вина та вермути у тарі місткістю менш як 1 літр та більш як 1 літр, 1 літр у скляній тарі розраховується як добуток затвердженої мінімальної ціни та місткості тари, поділений на 0,7, а тому мінімальною ціною пляшки вина є 31,5 грн.

Проте, такі доводи суд не приймає з огляду на наступне.

Провівши математичні розрахунки, керуючись приміткою до постанови №957, суд зазначає, що мінімальною ціною продажу вина ординарного спеціального типу портвейну червоного «Алькадар» 0,75 л., 17% об. виробництва ПАТ «Дім маркованих коньяків» Таврія» складає: Тара скляної пляшки 0,75 помножено на мінімальну ціну пляшки 45,00 грн розділено на 0,7 складає 48,21 грн.

Тому, враховуючи вищенаведене, контролюючим органом правомірно застосовано штрафні санкції у розмірі 10000,00 грн, накладені податковим повідомлення-рішенням від 27.10.2017 №, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо решти позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.16 Закону України №481/95-ВР контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Згідно п.п.19-1.1.13 п.19-1.1 ст.19-1 Податкового кодексу України (далі - ПК України) серед функцій, які здійснюють контролюючі органи, встановлено здійснення ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, оптової торгівлі спиртом, оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами та контроль за таким виробництвом.

Положеннями ст. 15 Закону України №481/95-ВР регламентовано, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Суб`єкти господарювання, які отримали ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, мають право продавати сидр та перрі (без додання спирту) без отримання окремої ліцензії на право роздрібної торгівлі цими алкогольними напоями.

Плата за ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, крім сидру та перрі (без додання спирту), становить 8000 гривень на кожний окремий, зазначений в ліцензії електронний контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій), що знаходиться у місці торгівлі, а на території сіл і селищ, за винятком тих, що знаходяться у межах території міст, - 500 гривень на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, крім сидру та перрі (без додання спирту), на кожний окремий, зазначений у ліцензії електронний контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій), що знаходиться у місці торгівлі.

У заяві повинно бути зазначено вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання має намір одержати ліцензію (оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, оптова, роздрібна торгівля пальним або зберігання пального).

У заяві про видачу ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями або пальним додатково зазначаються адреса місця торгівлі, перелік реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, а також інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення; реєстраційні номери посвідчень реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, та дата початку їх обліку в органах державної фіскальної служби.

При цьому, відповідно до приписів ст. 1 Закону України №481/95-ВР місце торгівлі - місце реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні (будівлі) за місцем його фактичного розташування, для тютюнових виробів та пива - без обмеження площі, для алкогольних напоїв, крім пива, - торговельною площею не менше 20 кв. метрів, обладнане реєстраторами розрахункових операцій (незалежно від їх кількості) або де є книги обліку розрахункових операцій (незалежно від їх кількості), в яких фіксується виручка від продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів незалежно від того, чи оформляється через них продаж інших товарів.

Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що чинним законодавством передбачено два види ліцензій на роздрібну торгівлю:

1) ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, отримавши яку суб`єкти господарювання мають право здійснювати роздрібну торгівлю будь якими алкогольними напоями, у тому числі сидром та перрі (без додання спирту), за умови що торгівельна площа місця торгівлі не менше 20 кв. метрів. Проте, для роздрібної торгівлі пивом - без обмеження площі. При цьому, плата за таку ліцензію становить 8000 грн. та 500 грн. на кожний окремий, зазначений в ліцензії електронний контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій), що знаходиться у місці торгівлі в залежності від територіального розташування місця торгівлі.

2) ліцензію на роздрібну торгівлю сидром та перрі (без додання спирту). Плата за таку ліцензію становить 780 гривень на кожне місце торгівлі незалежно від його територіального розташування.

Таким чином, з наведеного вбачається, що чинним законодавством не передбачено отримання окремих ліцензій на роздрібну торгівлю пивом або вином та іншими алкогольними напоями. Вказане підтверджується також і тим, що відповідно до наведених вище норм законодавства не передбачається зазначення окремого виду алкогольних напоїв (або окремої товарної позиції), зокрема, пива у заяві про видачу ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями. Крім того, суд зауважує, що законодавцем не передбачено окремого розміру плати за отримання ліцензії на роздрібний продаж виключно пива або вина.

При цьому, відповідно до вказаних вимог, документом, що надає право здійснювати діяльність з реалізації алкогольних напоїв за визначеним місцем торгівлі у тому числі пивом або виключно пивом є ліцензія на роздрібну торгівлю алкогольними напоями. У свою чергу, суб`єкт господарювання, що отримав ліцензію на продаж пива у місці торгівлі площею менше 20 кв. м, не має права здійснювати продаж інших алкогольних напоїв у такому місці торгівлі.

Отже, єдиною умовою, що позбавляє суб`єкта господарювання, який має ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, права здійснювати продаж інших алкогольних напоїв, крім пива є те, що торгівельна площа місця торгівлі становить менше 20 кв. м.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що наявна у позивача ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пивом) дає останньому право на торгівлю будь-якими алкогольними напоями, а не виключно пивом, як вважає відповідач.

Вищевказані висновки суду узгоджуються з висновками Шостого апеляційного адміністративного суду, викладеними у постанові від 15.02.2021 по справі № 620/1541/20.

Враховуючи наведене, суд визнає обґрунтованими доводи позивача, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідача від 27.10.2017 № не відповідає критеріям, визначеним ст. 2 КАС України, а представлені позивачем докази у своїй сукупності дають підстави вважати, що оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень є протиправним та таким, що прийняте відповідачем необґрунтовано, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до практики ЄСПЛ, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, та яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватись судами як джерело права, у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06)).

Суд зазначає, що відповідно до частини 2статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

При цьому, в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа №802/2236/17-а).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору..

Таким чином, судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 704,80 грн. належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України суд

в и р і ш и в:

Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (04116, м. Київ, вул. Народного Ополчення, буд. 5-а, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.10.2017 №, яким ОСОБА_1 визначено суму штрафних санкцій 17000,00 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору в сумі 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Київській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (04116, м. Київ, вул. Народного Ополчення, буд. 5-а, ).

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Білоноженко М.А.