Справа № 360/586/24
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2024-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 року справа №360/586/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року (повне судове рішення складено 24 червня 2024 року у м. Дніпро) у справі № 360/586/24 (суддя в І інстанції Кисіль С.В.) за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про стягнення недоотриманої пенсії та компенсації втрати частини доходів,

УСТАНОВИВ:

28 травня 2024 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла сформована в підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» 28 травня 2024 року позовна заява ОСОБА_2 , в інтересах якого звернулася адвокат Науменко Юлія Володимирівна, до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі Управління, ГУ ПФУ в Луганській області), в якій представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача недоотриману пенсію у розмірі 195408,34 грн та компенсацію втрати доходів (пенсії) за рахунок несвоєчасної їх виплати у розмірі 137958,65 грн.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року позовну заяву повернуто позивачу з підстав, передбаченних пунктом 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Така ухвала мотивована тим, що позивачем пропущений шестимісячний строк звернення до суду, а заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з наведенням поважних причин пропуску такого строку позивачем через свого представника не надано.

Не погодившись з таким рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, вважаючи, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржену ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі позивач посилається те, що суд першої інстанції застосував висновки Верховного Суду без з`ясування предмету спору та фактичних обставин.

На думку апелянта, поза увагою суду залишено те, що непроведення відповідачем поновлення виплати пенсії позивача на підставі рішення суду свідчить про те, що його бездіяльність призвела до триваючого порушення права позивача на отримання пенсійних виплат.

Позивач діяв добросовісно, попередньо намагаючись встановити причину не виконання відповідачем рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16.05.2019 у справі № 360/1492/19 в частині виплатити ОСОБА_2 пенсію за віком з 01 квітня 2017 року в адміністративному порядку, не вдаючись до звернення з позовом до суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

З матеріалів справи встановлено, що ухвалою місцевого суду від 03 червня 2024 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху. Запропоновано представнику позивача протягом 10 днів з дати отримання даної ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання суду позовної заяви, оформленої з дотриманням вимог, встановлених статтями 160, 161 КАС України, з доказами направлення відповідачу; заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

12 червня 2024 року від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заява від 11 червня 2024 року, до якої додана уточнена позовна заява, в якій вона просила стягнути з ГУ ПФУ в Луганській області на користь ОСОБА_2 недоотриману пенсію у розмірі 195 408,34 грн за період з травня 2017 року по червень 2019 року та серпень 2019 року та компенсацію втрати доходів (пенсії) за рахунок несвоєчасної їх виплати у розмірі 137 958,65 грн за період затримки виплати з квітня 2017 року по травень 2024 року. Представником позивача також надана заява про поновлення строку звернення до суду від 11 червня 2024 року.

Ухвалою місцевого суду від 14 червня 2024 року продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви. Запропоновано представнику позивача надати суду заяву про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням та документальним підтвердженням наявності інших поважних причин пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

19 червня 2024 року від представника позивача надійшла заява від 18 червня 2024 року про усунення недоліків, в якій зазначено, що з огляду на позицію Конституційного Суду України у Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, а також на підставі аналізу положення частини першої статті 122 КАС України в системному зв`язку з положенням частини другої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» можна дійти висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів судом встановлено, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року у справі № 360/1492/19 позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю. Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області щодо припинення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_2 з квітня 2017 року. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області від 30 березня 2017 року про призупинення виплати пенсії ОСОБА_2 . Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області відновити нарахування та виплату ОСОБА_2 пенсії за віком з 01 квітня 2017 року.

09 серпня 2019 року стягувачем отримано виконавчий лист.

06 квітня 2020 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішенні у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 360/1492/19, виданого Луганським окружним адміністративним судом 09 серпня 2019 року, щодо зобов`язання Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області відновити нарахування та виплату ОСОБА_2 пенсії за віком з 01 квітня 2017 року.

Державним виконавцем на підставі статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» була направлена вимога боржнику Управлінню Пенсійного фонду України в м. Лисичанськ Луганської області щодо стану виконання рішення суду з попередженням про наслідки невиконання рішення суду.

До державного виконавця надійшла відповідь від боржника, з якої встановлено, що Управлінням Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області місячний розмір пенсії у розмірі 9005,52 грн виплачено у липні 2019 року. Нарахована облікована доплата у розмірі 199 897,94 грн (за період з 01 квітня 2017 року по 30 червня 2019 року у розмірі 190 892,42 грн нарахована на додаткову відомість липня 2019 року та з 01 серпня 2019 року по 31 серпня 2019 року у розмірі 9005,52 грн нарахована на додаткову відомість вересня 2019 року).

Ухвалою суду від 10 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про зміну способу і порядку виконання судового рішення в адміністративній справі № 360/1492/19.

Державним виконавцем 01 березня 2021 року на підставі пункту 8 частини першої статей 49, 50 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № 61732403.

Після закінчення виконавчого провадження позивач звернувся до суду із завою про роз`яснення рішення суду у справі № 360/1492/19 в частині виплати заборгованості по пенсії, що утворилась у період з 01 квітня 2017 року до постановлення рішення суду 16 травня 2019 року.

Ухвалою суду від 22 березня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про роз`яснення рішення суду у справі № 360/1492/19 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії.

Мотивуючи позов, представник позивача зазначав, що відповідач на виконання рішення суду по справі № 360/1492/19 відновив виплату пенсії з вересня 2019 року, виплатив в порядку негайного виконання пенсію за липень 2019 року, залишок не виплаченої пенсії позивач отримував, з незрозумілих для нього причин, не великими сумами і не регулярно у 2022, 2023 роках. Останній раз така виплата була здійснена відповідачем в листопаді 2023 року, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Відповідачем в листопаді 2023 року, тому з метою встановлення причини незначних і нерегулярних виплат, позивач через свого представника 27.11.23 звернувся з запитом до відповідача.

На адвокатський запит Головне управління ПФУ в Луганській області листом від 29.11.2023 (додаток 11 до позовної заяви) підтвердило погашення заборгованості по пенсії за квітень 2017 року і частково за травень 2017 року шляхом проведення виплат в листопаді-грудні 2022 року і в липні - листопаді 2023 року, а також повідомило про те що залишок заборгованості по виплаті пенсії за період з 01.05.2017 по 30.06.2019 та за серпень 2019 у сумі 195 408,34 грн обліковано в Головному управлінні, яка буде і в подальшому виплачуватись з урахуванням положень абзацу третього пункту 4 Порядку № 1165 за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік.

Так, згідно з абзацом першим частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, за змістом наведеної процесуальної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а і об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Згідно з абзацом першим частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Мотивуючи ухвалу про повернення позову, суд першої інстанції висновував, що під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17), в який Верховний Суд прийшов до висновку, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Суд зазначав, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 грудня 2020 року у справі № 510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 340/1019/19).

Пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19 відступила від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29 жовтня 2020 року у справі № 816/197/18, від 20 жовтня 2020 року у справі № 640/14865/16-а, від 25 лютого 2021 року у справі № 822/1928/18 щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких, зокрема зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави (постанови Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 816/197/18, від 20 жовтня 2020 року у справі № 640/14865/16-а), а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного Суду від 25 лютого 2021 року у справі № 822/1928/18) та дійшла такого правового висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у спорах цієї категорії:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. Водночас триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів;

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Отже, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 29 березня 2023 року у справі № 500/2384/19 і від 10 квітня 2023 року у справі № 240/18017/22.

Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

Колегія суддів вважає такі висновки помилковими, а доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції застосував висновки Верховного Суду без з`ясування предмету спору та фактичних обставин є слушними та такими, що свідчать про наявність підстав для скасування оскарженої ухвали.

Так, відповідно до статті 46 Закону № 1058-ІV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Питання застосування шестимісячного строку звернення до суду, встановлених статтею 122 КАС України, у спорах стосовно соціального захисту було розглянуто Великою Палатою Верховного Суду.

20.05.2020 у справі № 815/1226/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що статті 99, 100 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) не підлягають застосуванню до спорів, які виникли у зв`язку поновленням виплати раніше призначених (нарахованих) пенсій громадянам України, які проживають за її межами, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009. Такий висновок Великої Палати Верховного Суду є застосовним при розгляді подібних справ і щодо статей 122, та 123 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), які за змістом є аналогічними статтям 99, 100 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) /пункти 83, 84 постанови/.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що пенсія за віком призначається особі один раз та виплачується державою протягом всього життя пенсіонера, крім виняткових випадків, що можуть бути встановлені законом. Водночас пенсія стає «нарахованою» в момент призначення пенсії і залишається такою («нарахованою») до її чергової зміни. У свою чергу, спеціальне законодавство у сфері соціального захисту, а саме стаття 46 Закону № 1058-IV, визначає, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Аналіз зазначених положень статті 46 Закону № 1058-IV свідчить про те, що в Україні не існувало та не існує на сьогодні жодного строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини держави в особі її компетентних органів /пункти 63 -65 постанови/.

Зважаючи на те, що не проведення виплати пенсії таким особам відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, поновлення виплати пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком, та на підставі ст. 46 Закону № 1058-ІV зобов`язав відповідача провести поновлення та виплату пенсії за віком з 07.10.2009 в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі.

Аналогічно, в нинішній справі предметом позову є стягнення з відповідача на користь позивача нараховану (на виконання рішення суду), але недоотриману пенсію у розмірі 195408,34 грн та компенсацію втрати доходів (пенсії) за рахунок несвоєчасної їх виплати у розмірі 137958,65 грн.

Наведені ж місцевим судом інші висновки Верховного Суду стосуються справ, де суми пенсії не нараховані і є спірними.

В правовідносинах по наведеним судом першої інстанції справам суми пенсії не були нараховані пенсійним органом, тому вони не тотожні позовним вимогам ОСОБА_2 .

Колегія суддів зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 22 березня 2023 року по справі №154/3029/14-ц наголосила, що правові висновки у справах ВС висловлює з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи, і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами.

Колегія судів зазначила, що з огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У свою чергу, спеціальне законодавство у сфері соціального захисту, а саме стаття 46 Закону № 1058-IV, визначає, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Верховний Суд під час розгляду справ, пов`язаних з захистом соціальних прав, неодноразово звертав увагу на те, що КАС України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків (можливість поділу строків звернення до адміністративного суду на загальні та спеціальні).

Стосовно вимог щодо компенсації втрати доходів (пенсії) за рахунок несвоєчасної їх виплати, слід застосовувати правові висновки, викладені Верховним Судом у справі № 560/8194/20 (адміністративне провадження № К/990/129/22) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправними дій щодо відмови нарахувати та виплатити компенсацію за втрату частини пенсії згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-III (далі - Закон України № 2050-ІІІ) у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.

За наслідками розгляду цієї справи Судова палата вирішила за необхідне відступити від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 червня 2021 року, 17 листопада 2021 року, 27 липня 2022 року, 11 травня 2023 року (справи №№ 240/186/20, 460/4188/20, 460/783/20,460/786/20, відповідно) про застосування строків звернення до суду з адміністративним позовом у правовідносинах щодо компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати відповідно до Закону № 2050-ІІІ та сформулювати такі висновки:

а) у спорах цієї категорії справ суди повинні застосовувати шестимісячний строк звернення до суду з позовом, визначений частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів;

б) нарахування і виплата компенсації втрати частини доходів у випадку порушення строку їх виплати зокрема і пенсії, проводиться у чітко визначений Законом № 2050-ІІІ строк у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Тому особі, права якої порушені невиконанням обов`язку нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів у випадку порушення строків їх виплати, достовірно відомо про час та розмір виплаченої заборгованості. При цьому така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про розмір належної до виплати компенсації, порядок її нарахування і підстави виплати/невиплати;

в) з першого дня наступного місяця після отримання заборгованості з виплати пенсії за попередні періоди особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів і з цього дня починається перебіг шестимісячного строку звернення з позовом до суду. Звернення до суду з позовом про нарахування і виплату компенсації втрати частини доходів після закінчення цього строку є підставою, передбаченою пунктом 8 частини першої статті 240, для залишення позовної заяви без розгляду.

При новому розгляді місцевому суду слід з`ясувати, чи стосуються пред`явлені позовні вимоги в цій частині виплати компенсація щодо виплаченої заборгованості з пенсії чи ні, відповідно до чого вирішити питання про строк звернення до суду.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновків, що суд першої інстанції в ухвалі від 24 червня 2024 року дійшов помилкових висновків про наявність підстав для повернення позовної заяви на підставі пункту 9 частини четвертої статті ст. 169 КАС України.

З огляду на вищевикладене у сукупності, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спірного питання, а тому, враховуючи межі розгляду судом апеляційної інстанції та його повноваження щодо перегляду ухвал суду першої інстанції, які перешкоджають подальшому провадженню у справі, подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно пунктів 1, 3, 4 частини першої статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Суд вважає, що судове рішення ухвалено з порушенням процесуального права, що обумовлює задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року скасувати, а справу № 360/586/24 направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Повне судове рішення 29 серпня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук