Справа № 400/2722/24
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2024-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/2722/24

Перша інстанція: суддя Біоносенко В. В.,

повний текст судового рішення

складено 17.04.2024, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (далі ГУНП) та просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо зарахування позивачу до стажу службу у поліції періоду служби у Державній кримінально - виконавчій службі з 10.08.2011 р. по 04.10.2023 р.;

- зобов`язати ГУНП зарахувати ОСОБА_1 до стажу службу у поліції період служби у Державній кримінально-виконавчій службі України з 10.08.2011 р. по 04.10.2023 р..

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що у період з 10.08.2011р. по 04.10.2023 р. від проходив службу в ДВС України, зокрема в ДУ "Миколаївській слідчий ізолятор". З жовтня 2023 року позивач проходить службу в поліції на посаді поліцейського водія взводу №2 роти конвойної служби, та дізнався, що у стаж служби в поліцію не було враховано час його служби в ДВС України. 09.02.2024 року позивач звернувся до відповідача із рапортом щодо зарахування йому до вислуги років у поліції період служби в Державній кримінально-виконавчій службі України, проте останнім йому було відмовлено

Позивач вважає зазначену відмову протиправною, оскільки відповідно до ч.5 ст.23 Закону України Про державну кримінально-виконавчу службу України передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України Про Національну поліцію, а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Тобто, всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічну умови, порядок та підстав дисциплінарної відповідальності визнанні законодавцем тотожними умовами проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань. З огляду на вищевикладене, служба в органах внутрішніх справ є аналогічною службою персоналу органів і установ виконання покарань.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність ГУНП щодо неврахування ОСОБА_1 до стажу службу у поліції період служби у Державній кримінально-виконавчій службі України з 10.08.2011 року по 04.10.2023 року.

Зобов`язано ГУНП зарахувати ОСОБА_1 до стажу службу у поліції період служби у Державній кримінально-виконавчій службі України з 10.08.2011 р. по 04.10.2023 року.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову у позові повністю.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 в період з 10.08.2011 р. по 04.10.2023 р. проходив службу у Державній кримінально-виконавчій службі України, а саме у ДУ "Миколаївській слідчий ізолятор".

Наказом від 03.10.2023 р. №100/ос-23 позивача звільнено з посади начальника соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи ДУ "Миколаївській слідчий ізолятор".

На момент звільнення вислуга років у календарному обчисленні в органах і установах виконання покарань у ОСОБА_1 склала 12 років 01 місяць 24 дні.

Згідно наказу №729 о/с від 02.10.2023 р., ОСОБА_1 прийнято на службу в поліцію до ГУНП з 05.10.2023 р.

09.02.2024 р. ОСОБА_1 звернувся з рапортом до керівництва ГУНП з вимогою здійснити перерахунок його стажу служби в поліції, зарахувавши до нього вислугу років за час проходження служби в ДУ "Миколаївській слідчий ізолятор".

02.03.2024 р. листом за №1651/05/14-2024 ГУНП відмовило у зарахуванням часу проходження служби в органах і установах виконання покарань до стажу служби в поліції, з посиланням на ст.78 Закону України Про Національну поліцію.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що повноваження, завдання та функції відповідних органів, а також всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.

Згідно з частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Приписами частин 1 та 2 статті 59 Закону України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року №580-VIII (далі Закон №580-VIII) передбачено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 1 статті 60 Закону №580-VIII встановлено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 78 названого Закону №580-VIII стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

До стажу служби в поліції зараховуються: 1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду; 2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту; 3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; 4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції; 5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони; 6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Отже, до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Позиція щодо наявності права про зарахування спірного стажу в органах Державної кримінально-виконавчої служби до служби в поліції, неодноразово висловлювалась Верховним Судом, серед іншого, по справі 240/33024/21.

Так, спеціальним Законом, який визначає правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження, є Закон України "Про державну кримінально-виконавчу службу України" від 23.06.2005 №2713-IV (надалі - Закон № 2713-IV), що набрав чинності 20.07.2005 р..

У попередніх редакціях частини п`ятої статті 23 цього Закону (до змін від 10.11.2015 та від 06.12.2016) було передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюються дія статей 22 і 23 Закону України "Про міліцію", а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників органів внутрішніх справ, які не мають спеціальних звань.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016р. №1774-VIII частину п`яту статті 23 Закону №2713-IV викладено в наступній редакції: «на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України».

Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02.2006р. №3460-IV.

Згідно з преамбулою зазначеного Статуту його дія поширюється на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та податкової міліції, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Крім того, частиною першою статті 6 Закону № 2713-IV закріплено, що Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Аналізуючи повноваження, завдання та функції відповідних органів, Верховний Суд у вищевказаній постанові дійшов висновку, що всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань.

У підсумку Верховний Суд констатував, що служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби України (Державної пенітенціарної служби) має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.

Отже, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо необхідності зарахування ОСОБА_1 до стажу службу у поліції періоду служби у Державній кримінально - виконавчій службі з 10.08.2011 р. по 04.10.2023 р..

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Федусик
Судді А.В. Бойко О.А. Шевчук