Справа № 260/3820/22
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2024-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 серпня 2024 рокум. Ужгород№ 260/3820/22

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Маєцької Н.Д.

при секретарі судового засідання Куля Т.Т.,

за участю:

позивач не з`явився,

представника позивача Глагола Г.П.

представника відповідача 1 Ларін А.М.,

представника відповідача 2 Одудько Д.О.,

представника відповідача 3 Матяшук В.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача 1 Міністерство оборони України про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії , -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 13 серпня 2024 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено 22 серпня 2024 року.

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:

1) Визнати протиправними та скасувати: наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31 травня 2022 р. №68-СТ про самовільне залишення частини ОСОБА_1 в період з 28 травня 2022 року по 6 червня 2022 року; наказ про визнання ОСОБА_2 таким що самовільно залишив службу з 28 травня 2022 року по 06 червня 2022 року ; наказ про усунення з посади та виведення у розпорядження командира батальйону №113-СТ від 14.07.2022 року; наказ №51 від 03.06.2022 р. про не проведення виплати додаткової винагороди ОСОБА_1 ; наказ №141 від 04.07.2022 р. про не проведення виплати додаткової винагороди ОСОБА_1 ;

2) Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 розрахувати та виплатити на користь позивача, грошове забезпечення та додаткову винагороду за наступні періоди та в наступних розмірах:

- в період з 28 травня по 06 червня 2022 року за 9 днів грошове забезпечення(посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання і надбавки за вислугу років винагороду за особливості проходження служби);

- в період з 01.05.2022 року по 03.06.2022 року за травень, червень премію в розмірі 212 % посадового окладу та додаткову винагороду в розмірі по 100 000,00 гривень, в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби та участі в бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення бойових дій( проведення заходів);

- в період з 04 червня 2022 року по 31 липня 2022 року: премію в розмірі 212% посадового окладу; надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання і надбавки за вислугу років, а також додаткову винагороду з розрахунку 30 000,00 на місяць, в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, позивач з 10 березня 2022 року призваний ІНФОРМАЦІЯ_3 на військову службу. Позивача взято на військовий облік у військову частини НОМЕР_1 та відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) № 53 від 10.03.2022 року позивача зараховано до списків особового складу 5 окремого стрілецького батальйону на всі види забезпечення на посаду командира 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти. З 24 квітня 2022 року військова частина була спрямована на виконання бойових завдань у складі НОМЕР_2 окремої механізованої бригади. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30 травня 2022 року призначено службове розслідування за фактом відсутності позивача на військовій службі. Наказом командира військової частини від 31 травня 2022 року позивач вважається, безпідставно відсутнім на військовій службі та усунутий від виконання обов`язків. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.07.2022 року № 113-СТ позивача усунуто від виконання службових обов`язків. Наказом від 11 червня 2022 року позивачу оголошено догану. На підставі наказів від 03 червня 2022 року та від 04 липня 2022 року позивачу не проводилась виплата додаткової винагороди. Такі накази позивач вважає протиправними, оскільки не залишав місце служби та не порушував Статуту Збройних Сил України. Внаслідок видання неправомірних наказів щодо самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 з відстороненням від виконання службових обов`язків, застосування дисциплінарного стягнення позивачу не в повному обсязі нараховане грошове забезпечення.

01 вересня 2023 року до суду надійшла заява представника позивача про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить суд: 1) Визнати протиправними та скасувати наступні накази командира військової частини НОМЕР_1 : наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31 травня 2022 р. №68-СТ про самовільне залишення військової частини ОСОБА_1 в період з 28 травня 2022 року по 06 червня 2022 року; наказ про визнання ОСОБА_1 таким що самовільно залишив службу з 28 травня 2022 року по 06 червня 2022 року та призначення службового розслідування №68-А від ЗО травня 2022 року ; наказ про усунення від виконання службових обов`язків за посадою ОСОБА_1 та відсутність на місці служби №113-СТ від 14.07.2022 року; наказ №71 від 11 червня 2022 року про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани; наказ №51 від 03.06.2022 р. про не проведення виплати додаткової винагороди ОСОБА_1 (додаток 5 до цього наказу); наказ №141 від 04.07.2022 р. про не проведення виплати додаткової винагороди ОСОБА_1 (додаток 5 до цього наказу); 2) Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати, а ІНФОРМАЦІЯ_2 виплатити на користь позивача, грошове забезпечення та додаткову винагороду за наступні періоди в наступних розмірах: в період з 28 травня по 06 червня 2022 року за 20 днів грошове забезпечення(посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання і надбавки за вислугу років винагороду за особливості проходження служби); в період з 01.05.2022 року по 03.06.2022 року за травень, червень премію в розмірі 247% посадового окладу та додаткову винагороду в розмірі по 100 000,00 гривень, в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби та участі в бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення бойових дій(проведення заходів); в період з 04 червня 2022 року по 31 липня 2022 року: премію в розмірі 247% посадового окладу; надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання і надбавки за вислугу років, а також додаткову винагороду з розрахунку 30 000,00 на місяць, в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби. 3) Стягнути з відповідача -1 та відповідача -2 понесені позивачем ОСОБА_3 судові витрати в сумі 5000,00 грн., які складаються з витрат на правничу допомогу.

Вищевказана заява про збільшення позовних вимог прийнята судом до розгляду.

Крім того, представник позивача надала суду додаткові пояснення, в яких зазначила, що функція прямого підпорядкування та видання наказів, розпоряджень щодо командира військової частини, особового складу військовослужбовців повністю здійснюється начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Ухвалою суду від 26 вересня 2023 року залучено до участі в адміністративній справі № 260/3820/22 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача 1 Міністерство оборони України.

Ухвалою суду від 02 листопада 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача 1 про зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду від 02 листопада 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача -1 про залишення без розгляду частини позовних вимог.

03 листопада 2023 року та 01 травня 2023 року судом постановлено ухвали про витребування доказів.

Ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати та занесеною до протоколу судового засідання від 02 листопада 2023 року, судом відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про виклик свідків.

Відповідач -1 надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим, що військова частина , як окрема штатна одиниця Збройних Сил України та як суб`єкт владних повноважень самостійно приймає рішення та видає накази. Відтак, у ІНФОРМАЦІЯ_4 відсутні оскаржені накази. Зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_5 не здійснює виплату грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 .

Відповідач -2 надав пояснення, в яких проти позову заперечує. Зазначає, що службовим розслідуванням встановлено, що позивач самовільно залишив місце несення служби під час виконання бойових завдань за призначенням. За фактом вчиненого правопорушення стосовно позивача до ЄРДР від 01.06.2022 року внесено кримінальне провадження за ознаками ч. 4 ст. 409 КК України. Відтак, вважає, що дії і рішення командира військової частини НОМЕР_1 про притягнення до відповідальності, не виплати грошового забезпечення та додаткової винагороди, що стосується позивача прийняті командиром військової частини НОМЕР_1 правомірно.

Третя особа надала суду пояснення, в яких зазначила, що позивач безпосередньо на посадах Міністерства оборони України службу не проходить, на грошовому забезпеченні не перебуває, відповідно прийняття рішення щодо виплати йому грошового забезпечення не входить до компетенції Міністерства оборони України.

В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позовної заяви з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, з підстав наведених у позовній заяві та додаткових поясненнях.

В судовому засіданні представник відповідача-1 проти задоволення позову заперечив з мотивів, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Представник відповідача -2 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з мотивів, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін та третьої особи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 10.03.2022 року № 53 солдата ОСОБА_1 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_6 10.03.2022 року на посаду командира 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 5 окремого стрілецького батальйону зараховано до списків особового складу 5 окремого стрілецького батальйону.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 30 травня 2022 року № 68-А «Про призначення службового розслідування про факт відсутності на військовій службі військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 » призначено службове розслідування за фактом відсутності на військовій службі військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , зокрема позивача. Вказаним наказом усунуто позивача від виконання обов`язків до завершення службового розслідування.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.05.2022 року № 68-СТ позивач вважається з 28 травня 2022 року безпідставно відсутнім, усунутий від виконання службових обов`язків та переведений у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 та знятий з усіх видів забезпечення.

У відповідності до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.07.2022 року № 113-СТ позивача, у зв`язку з тривалою відсутністю на місці служби, неналежним виконанням службових обов`язків та службовою невідповідністю, на підставі рапортів командирів підрозділів усунуто від виконання службових обов`язків за посадою та вважати відсутнім на місці служби.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.06.2022 року № 71 «Про результати службового розслідування за фактом відсутності на військовій службі військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 » за самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби в умовах воєнного стану позивачу не виплачувати додаткову винагороду та оголосити догану.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.06.2022 року № 51 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 за травень 2022 року» зазначено не проводити виплату додаткової винагороди військовослужбовцям, відповідно до додатку 5 до цього наказу.

В додатку 5 до вказаного наказу зазначений ОСОБА_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.07.2022 року № 141-А «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 за червень 2022 року» зазначено не проводити виплату додаткової винагороди військовослужбовцям, відповідно до додатку 5 до цього наказу. В додатку 5 до вказаного наказу зазначений позивач.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону №2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.14 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

На підставі частини другої статті 3 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV (далі - Статут внутрішньої служби), порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 9 Статуту внутрішньої служби визначено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців, зокрема, обов`язок свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Згідно зі статтею 12 Статуту внутрішньої служби про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

На підставі статті 14 Статуту внутрішньої служби із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтею 26 Статуту внутрішньої служби визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України Про оборону України, дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статей 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут) військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Згідно зі статтею 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України Про оборону України (стаття 5 Дисциплінарного статуту).

На підставі статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно зі статтею 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування Військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Статтями 83 - 86 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 13.12.2017 за № 1503/31371 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку виконавською дисципліною є належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями функціональних обов`язків (посадових інструкцій), наказів Міністерства оборони України, доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин).

Службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Порядку службове розслідування може призначатися у разі:

- невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;

- невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи Військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;

- неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;

- дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;

- втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;

- порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;

- недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;

- внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;

- повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;

- вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією;

- скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

На підставі пункту 1 Розділу ІІІ Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Відповідно до п. 3 розділу ІІ Порядку службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Згідно з пунктом 3 Розділу ІІІ Порядку службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Відповідно до пункту 13 Розділу ІІІ Порядку службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць. Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

На підставі пункту 3 Розділу ІV Порядку військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Відповідно до п. 1 Розділу VІ Порядку за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до п. 2 розділу VІ Порядку дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник).

У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

Згідно з п. 3 розділу VІ Порядку примірники акта службового розслідування надсилаються службовим особам, яких стосуються наведені у висновку пропозиції, та до відповідних структурних підрозділів органів військового управління.

За зверненням військовослужбовця, стосовно якого проводилось службове розслідування, йому надається завірена копія акта службового розслідування або витяг з акта, в частині, що його стосується, за умови, що вони не містять інформації з обмеженим доступом.

Верховний Суд в постанові по справі № 813/1021/17 від 19 лютого 2020 року зазначив, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.

В постанові Верховного Суду від 18.02.2021 у справі № 804/4633/17 викладена правова позиція, що визначальною ознакою для встановлення факту самовільного залишення Військової частини і місця служби є доведення вини військовослужбовця, якому такий проступок ставиться у провину.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно матеріалів справи, зокрема матеріалів службового розслідування встановлено, що позивач 27.05.2022 року в умовах воєнного стану самовільно залишив бойові позиції та не з`явився в розташування військової частини НОМЕР_1 з метою ухилитися від військової служби, що по факту є самовільним залишенням частини.

В той же час, під час проведення службового розслідування пояснення у позивача не відбирались, як і не складався акт про відмову позивача від надання пояснень, доказів.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що позивач був повідомлений про проведення службового розслідування відносно нього, а відтак він був позбавлений усіх основоположних прав передбачених пунктом 3 розділу ІV Порядку № 608.

Отже, службовим розслідуванням не було достеменно з`ясовано, чи вчиняв позивач порушення військової дисципліни, а також не встановлено належним чином обставини вчиненого правопорушення, його наслідки, ступень вини військовослужбовця, причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення.

За таких обставин, суд прийшов висновку, що відповідачем не вжито всіх заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення, не вчинено дій, передбачених Порядком №608 та спрямованих на досягнення мети і завдань службового розслідування, зокрема, належним чином не встановлювались обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; у позивача не відбирались пояснення; не встановлювались характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, ступень вини військовослужбовця; причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що позивач 29 травня 2022 року пройшов медичне обстеження у ЛСБ Бахмут.

Крім того, судом встановлено, що військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 , зокрема й позивач, звернулися з рапортом до командуючого Сил територіальної оборони Збройних Сил України та рапортом до ІНФОРМАЦІЯ_7 про відступ з бойових позицій та передислокацію до постійного місця дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 .

Факт повернення позивача у військову частину у АДРЕСА_1 не заперечується відповідачем -2.

В той же час, обставини залишення позивачем місця служби залишилися поза межами дослідження відповідачем -2 під час проведення службового розслідування, їм не надано належної правової оцінки в розрізі встановлення факту вчинення позивачами дисциплінарного проступку та відповідності обраного відповідачем виду стягнення критеріям обґрунтованості, співмірності та пропорційності.

Враховуючи викладене та те, що службовим розслідуванням не встановлено належним чином обставини вчиненого правопорушення позивача, його наслідки, ступень вини військовослужбовця, причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась, а оскаржуваний наказ прийнятий за наслідками службового розслідування, яке не відповідає критеріям обґрунтованості та правомірності, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.06.2022 року № 71 «Про результати службового розслідування за фактом відсутності на військовій службі військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 », в частині, що стосується позивача.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до пункту 15 розділу І Порядку № 260, грошове забезпечення не виплачується: за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати; якщо виплачуються академічні стипендії; за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки; за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням Військової частини на інший штат (внесення змін до штату); за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом; за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення Військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Відповідно до пунктів 1, 2, 2-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Як вбачається із витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03 червня 2022 року № 51 та від 04 липня 2022 року № 141-А відповідно до п. 10 телеграми Міністерства оборони України від 25.03.2022 року № 248/1298 наказано не проводити позивачу виплату додаткової винагороди.

Відповідно до листа ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23 серпня 2023 року № 9922/8 додаткова винагорода та премія не нараховувалася та не виплачувалася за травень та червень, що пов`язано із порушенням у вигляді самовільного залишення частини/місця служби, яке було скоєно військовослужбовцем.

Пунктом 10 телеграми Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298 передбачено, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або З0000 гривень не включати військовослужбовців, які: беруть участь у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки; проходять службу у багатонаціональних органах військового управління за кордоном; добровільно здалися в полон - з дня захоплення в полон, оголошеного наказом командира; самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - з дня самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), оголошеного наказом командира; відбувають покарання на гауптвахті та в дисциплінарних частинах - з дня початку відбування покарання, оголошеного наказом командира; усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або відсторонені від посади - з дня усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира; відмовились виконувати бойові накази (розпорядження) - за місяць, у якому здійснено таке порушення; перебували у стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння - за місяць, у якому здійснено таке порушення; навмисно спричинили собі тілесні ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство (крім випадків доведення особи до самогубства, встановленого судом) - за місяць, у якому здійснено ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство; у разі вчинення інших дій (бездіяльності), які мають ознаки адміністративного або кримінального правопорушення - за місяць, у якому здійснено таке правопорушення; перебували: під вартою чи домашнім арештом; на навчанні за кордоном; у відпустках, за якими відповідно до законодавства України не передбачено збереження грошового забезпечення.

Враховуючи вищенаведене та те, що в межах даної справи скасовано наказ відповідача-2 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за самовільне залишення військової частини, суд вважає, що наявні підстави для поновлення права позивача на належне йому грошове забезпечення та задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 06 червня 2022 року № 51 та від 04 липня 2022 року № 141 в частині непроведення позивачу додаткової винагороди.

В той же час, суд враховує, що на момент прийняття оскаржених наказів військова частина НОМЕР_1 була зарахована на фінансове забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією листа Фінансово-економічного управління командування Сухопутних військ Збройних Сил України № 116/14/1/40 від 04.03.2022 року.

Разом з тим, нарахування грошового забезпечення та інших виплат військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 здійснюється військовою частиною.

Так, відповідно до наявних в матеріалах справи розрахунково-платіжних відомостей такі підписані командиром військової частини НОМЕР_1 .

При цьому, на підставі наданих ІНФОРМАЦІЯ_8 роздавальних відомостей здійснюється виплата грошового забезпечення та інших виплат військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, здійснення нарахування (підписання розрахунково-платіжних відомостей) вищевказаного грошового забезпечення покладено на командира військової частини НОМЕР_1 , а здійснення видаткових операцій з метою виплати грошового забезпечення позивачу на момент виникнення спірних правовідносин перебувало у межах повноважень ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати, а ІНФОРМАЦІЯ_5 виплатити позивачу за період травень та червень 2022 року грошове забезпечення та додаткову винагороду з врахуванням Постанови КМУ № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та сім`ям під час дії воєнного стану", з урахуванням вже виплачених коштів.

Водночас, суд зауважує, що розрахунок конкретних сум грошового забезпечення та додаткової винагороди належить до безпосередніх повноважень відповідача -2.

При цьому суд зазначає, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження статтею 379 Кодексу адміністративного судочинства України та статтею 15 Закону України «Про виконавче провадження» визначено спеціальний порядок заміни такої сторони.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування наказу військової частини НОМЕР_1 від 30.05.2022 року № 68-А «Про призначення службового розслідування про факт відсутності на військовій службі військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 », а також наказів від 31.05.2022 року № 68-СТ, від 14.07.2022 року № 113-СТ, яким позивача усунуто від виконання службових обов`язків, суд зазначає наступне.

Пунктом 5 Розділу 1 Дисциплінарного статуту передбачено, що за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України". Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни. Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни. Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.

Таким чином, Дисциплінарний статут зобов`язує командира кожного військового з`єднання, формування, частини, підрозділу контролювати дотримання підлеглими військовослужбовцями військової дисципліни та покладає на нього відповідальність за невжиття відповідних заходів. Це означає, що командир не має права залишати без уваги і належного реагування жодного випадку порушення військової дисципліни.

З матеріалів справи вбачається, що наказ про призначення службового розслідування від 30 травня 2022 року № 68-А прийнятий командиром військової частини, згідно даних наданих командиром 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 та з метою уточнення причин та умов, що сприяли скоєнню вказаних правопорушень та встановлення ступеня вини військовослужбовця.

В той же час, наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 31 травня 2022 року, яким позивача визнано вважати безпідставно відсутнім та усунуто від виконання службових обов`язків винесений на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30 травня 2022 року № 68-А та доповіді від 30 травня 2022 року № 315.

Пунктом 4 Розділу ІІІ Порядку № 608 передбачено, що службове розслідування у випадках, передбачених Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, може проводитись з усуненням військовослужбовця, дисциплінарне правопорушення якого підлягає розслідуванню, від виконання службових обов`язків, про що видається наказ із зазначенням причин усунення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку, що накази командира військової частини НОМЕР_1 від 30.05.2022 року № 68-А «Про призначення службового розслідування про факт відсутності на військовій службі військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 », від 31.05.2022 року № 68-СТ та від 14.07.2022 року № 113-СТ, якими позивача усунуто від виконання службових обов`язків прийняті командиром військової частини НОМЕР_1 в межах повноважень та у законний спосіб. Відтак, відсутні підстави для визнання їх протиправними та скасування.

Щодо позовних вимог в частині нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за липень 2022 року, суд зазначає, що позивач усунутий від виконання службових обов`язків за посадою наказом від 14 липня 2022 року № 113-СТ.

Відповідно до листа ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23 серпня 2023 року № 9922/8 позивачу з 15.07.2022 року не нараховується та не виплачується додаткова винагорода, а також не нараховуються та не виплачуються наступі складові грошового забезпечення премія та надбавка за особливості проходження служби згідно Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджений наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року за № 260.

Враховуючи те, що судом відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу від 14 липня 2022 року № 113, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині нарахування та виплати грошового забезпечення за липень 2022 року.

Таким чином позовні вимоги необхідно задовольнити частково.

За правилами встановленими ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу своїх дій на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України та зважаючи на доводи адміністративного позову, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо стягнення на користь позивача витрат на оплату правничої допомоги адвоката, у розмірі 5000,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч. 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В позовній заяві та в судовому засіданні представник позивача просила стягнути з відповідачів понесені судові витрати на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Судом встановлено, що 27 липня 2022 року між позивачем та адвокатом Глаголою Г.П. укладено договір про надання правової допомоги.

Відповідно до додатку № 2 до договору про надання правової допомоги № 27/07/22/3 від 27.07.2022 року вартість послуг адвоката за надання правової допомоги становить 5000,00 грн.

На підтвердження наданих юридичних послуг представник позивача надав квитанцію на розрахунок готівкою № 48 від 27 жовтня 2023 року.

Суд зазначає, що стаття 134 КАС України не виключає права суду перевіряти дотримання позивачем вимог частини 5 статті 134 щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07.05.2020 року у справі № 320/3271/19.

Також необхідно зазначити, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи №200/14113/18-а ухвалив постанову від 26.06.2019, в якій сформував правову позицію, згідно з якою, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При визначені відшкодування витрат на суму гонорару адвоката, суд виходить з реальності адвокатських витрат (чи мали місце ці витрати, чи була в них необхідність) а також розумності їх розміру. Такі критерії застосовує Європейській суд з прав людини. У справі "East/West Allianse Limited" суд зазначив, що заявник має право на компенсацію судових витрат, тільки якщо буде доведено, що такі витрати фактично мали місце, були неминучі, а їх розмір є обґрунтованим.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; 8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; 9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

На переконання суду, судові витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. документально підтверджені належно оформленими документами, наявними в матеріалах справи, їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, а також співмірний з виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку про необхідність стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 та військової частини НОМЕР_1 витрати на правничу допомогу на користь позивача у розмірі 5000, 00 грн.

В той же час, підстави для розподілу судових витрат зі сплати судового збору відсутні, оскільки позивач на підставі п .12 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 132, 134, 143, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача 1 Міністерство оборони України () про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 71 від 11.06.2022 року "Про результати службового розслідування за фактом відсутності на військовій службі військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 " в частині, що стосується ОСОБА_1 .

3. Визнати протиправним та скасувати наказ команди равійськової частини НОМЕР_1 від 06 червня 2022 року № 51 в частині непроведення виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди.

4. Визнати протиправним та скасувати наказ командир авійськової частини НОМЕР_1 від 04 липня 2022 року № 141-А в частині непроведення виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди.

5. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 за період травень 2022 року та червень 2022 року грошове забезпечення та додаткову винагороду з врахуванням Постанови Кабінету Міністрів України № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та сім`ям під час дії воєнного стану", з урахуванням вже виплачених коштів.

6. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_9 виплатити ОСОБА_1 за період травень 2022 року та червень 2022 року грошове забезпечення та додаткову винагороду з врахуванням Постанови Кабінету Міністрів України № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та сім`ям під час дії воєнного стану", з урахуванням вже виплачених коштів.

7. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

8. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) з військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень).

9. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень).

10. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяН.Д. Маєцька