Справа № 280/5943/24
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2024-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2024 року Справа № 280/5943/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши за правилами спрощеного, в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Центру інновацій та розвитку оборонних технологій Міністерства оборони України

про визнання відмови протиправною, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

25.06.2024 до Запорізького окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до Центру інновацій та розвитку оборонних технологій Міністерства оборони України (далі - Центр інновацій та розвитку оборонних технологій, відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати неправомірною та скасувати відмову відповідача в розгляді рапорту позивача від 10.06.2024 про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами, оформлену листом від 10.06.2024 № 220/66/1101-в;

визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягала у не розгляді рапорту позивача від 14.06.2024 про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами;

зобов`язати відповідача розглянути по суті рапорт позивача від 14.06.2024 про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами та прийняти відповідне рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно повернуто рапорт позивача від 10.06.2024, проте положення Інструкції з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об`єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації, наказом Міністерства оборони України від 28.12.2016 № 735, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23 січня 2017 року за № 94/29962, свідчать про те, що за результатами розгляду рапорту позивача, відповідач міг прийняти одне з таких рішень: (1) залишити рапорт без розгляду; (2) відмовити в задоволення прохання позивача; (3) задовольнити прохання позивача. Законодавством не передбачено повноважень відповідача на «повернення матеріалів на доопрацювання». Зауважує, що відповідачем допущено також протиправну бездіяльність щодо нерозгляду рапорту позивача від 14.06.2024, оскільки наслідком подання та розгляду рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту, проте станом на день звернення до суду з цією позовною заявою будь-які накази, рішення з питань викладених у рапорті ОСОБА_1 не приймались, чим грубо порушуються права військовослужбовця. Таку бездіяльність щодо не розгляду рапортів позивач вважає протиправною, а тому змушений звернутись до суду з позовною заявою.

Ухвалою суду від 27.06.2024 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Відповідач позов не визнав, через систему «Електронний суд» 11.07.2024 надіслав відзиви на позовну заяву (вх. №32423, 32446), у яких стосовно вимоги позивача щодо визнання неправомірною та скасування відмови Центру в розгляді рапорту від 10.06.2024 про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами оформлену листом від 10.06.2024 № 220/66/1101-в, повідомляє, що молодший сержант ОСОБА_1 (колишній військовослужбовець Центру) в порушення загального порядку подав рапорт від 10.06.2024 щодо звільнення до адміністративного відділу Центру, хоча рапорт містить звернення до начальника відділу економічної та договірної роботи Центру, без візи щодо погодження останнього. Вказаний рапорт розглянутий посадовими особами адміністративного відділу Центру та повернутий на доопрацювання у відповідності вимогам керівних документів та попереднього погодження зацікавленими посадовими особами Центру, про що доведено позивачу під особистий підпис 14.06.2024. Щодо позовної вимоги визнання протиправною бездіяльність Центру, що полягала у не розгляді рапорту позивача від 14.06.2024 про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами підкреслює, що вказаний рапорт, зареєстрований за вх. № 220/66/1152-в від 17.06.2024 (з урахуванням поданих доповнень згідно з рапортом від 15.06.2024), розглянуто, про що повідомлено у відповіді на Адвокатський запит за вих. №220/66/1423 від 25.06.2024 представника позивача. Результатом розгляду рапорту позивача є відмова у його задоволенні, а саме звільненні за сімейними обставинами, згідно Доповідної записки помічника начальника Центру з правової роботи - начальника юридичної групи за вх. №844 від 25.06.2024 та резолюції начальника Центру, у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів про відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

17.07.2024 від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив (вх. №33142), у якій додатково наголошує, що адміністративний відділ та відділ економічної та договірної роботи (керівнику якого адресовано рапорт) є структурними підрозділами єдиної юридичної особи. Таким чином, на думку позивача, подання рапорту до адміністративного відділу є законним та в повній мірі відповідає керівним документам Центру інновацій та розвитку оборонних технологій. Можливість подання військовослужбовцем рапорту про звільнення зі служби не «по команді, а безпосередньо в адміністративний відділ військової частини знайшла своє відображення в чисельній судовій практиці. Отже, вважає відмову в розгляді рапорту у зв`язку з його поданням «не по команді» протиправною бездіяльністю військової частини. Крім того, підкреслює, що законодавством не передбачено повноважень відповідача на «повернення матеріалів на доопрацювання». Щодо вимоги про визнання протиправною бездіяльності, яка полягала у нерозгляді рапорту від 14.06.2024, стверджує, що оскільки на момент звернення з цим позовом до суду з дня подання рапорту про звільнення минуло більше 10 днів, то відповідачем допущено протиправну бездіяльність та безпідставне затягування строків розгляду рапорту. У зв`язку з викладеним, просить позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

У свою чергу, представником відповідача до матеріалів справи через систему «Електронний суд» долучені заперечення на відповідь на відзив (вх. №34018), у яких свою позицію аргументує тим, що молодшим сержантом ОСОБА_1 (колишнім військовослужбовцем Центру) подано до адміністративному відділу Центру для подальшої реєстрації та прийняття рішення рапорт за вх. № 220/66/1101-в від 10.06.2024 (копія надавалася в додатках до Відзиву на позов) щодо звільнення з військової служби за сімейними обставинами. Вказаний рапорт є зверненням саме до начальника відділу економічної та договірної роботи Центру, який був безпосереднім начальником позивача, проте начальник відділу економічної та договірної роботи Центру не наділений повноваженнями щодо прийняття рішення про звільнення військовослужбовця з військової служби, що підтверджується наступними нормами законодавства. Тому даний рапорт від 10.06.2024 і був повернутий на доопрацювання позивачу з зазначенням «Повертається на доопрацювання у відповідності вимогам керівних документів та попереднього погодження зацікавленими посадовими особами Центру», про що доведено позивачу під особистий підпис 14.06.2024. Наголошує, що взагалі є незрозумілим та абсурдним твердження представника позивача, що рапорт від 14.06.2024 досі не розглянуто, при цьому, в адміністративній справі № 280/6127/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Центру, позивач просить суд визнати протиправною та скасувати відмову в погодженні рапорту від 14.06.2024 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, зобов`язати вчинити певні дії, тобто оскаржує результати розгляду вказаного рапорту. Враховуючи вище наведене, просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Центру інновацій та розвитку оборонних технологій в повному обсязі.

Позивачем пред`явлено вимогу, яка згідно пункту 1 частини 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) належить до справ незначної складності та підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Частиною 5 статті 262 КАС України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд звертає увагу на наступне.

11.10.2022 ОСОБА_1 призваний на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач проходив військову службу в Центрі інновацій та розвитку оборонних технологій з 13.10.2022 на посаді штаб-сержанта 2 категорії відділу розробки прикладного програмного забезпечення та інновацій у сфері інформаційних технологій Центру згідно з наказом начальника Центру (по стройовій частині) № 217 від 13.10.2022, а з 12.10.2023 - на посаді штаб-сержанта 2 категорії відділу економічної та договірної роботи Центру (згідно з наказом начальника Центру (по стройовій частині) № 238 від 12.10.2023 ).

Судом встановлено, що 10.06.2024 позивачем до адміністративному відділу Центру для подальшої реєстрації та прийняття рішення подано рапорт за вх. № 220/66/1101-в від 10.06.2024 щодо звільнення з військової служби за сімейними обставинами, який адресований начальнику відділу економічної та договірної роботи Центру, який був його безпосереднім начальником. До рапорту долучені документи, які підтверджують наявність в батька тяжких хвороб та потребу в здійсненні постійного догляду (додаток до акту МСЕК та висновок ЛКК), нотаріально посвідчену заяву батька ОСОБА_2 про відсутність в нього інших родичів, які можуть за ним здійснювати догляд.

Даний рапорт від 10.06.2024 був повернутий позивачу на доопрацювання, про що доведено позивачу під особистий підпис 14.06.2024.

14.06.2024 позивач повторно звернувся до начальника відділу економічної та договірної роботи Центру інновацій та розвитку оборонних технологій із рапортом, в якому просив звільнити його з військової служби у зв`язку з доглядом за батьком-інвалідом ІІ групи. До рапорту долучено нотаріально завірені копії: паспорта ОСОБА_1 ; паспорта ОСОБА_2 ; свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; довідки до акта огляду МСЕК № 461831; висновку ЛКК № 3404 від 06.06.2024; виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_2 ; виписки з історії хвороби №21/0679/107; виписки з історії хвороби № 18-0926/319; виписки з історії хвороби №216; Акту встановлення факту догляду за особою № 2894 від 12.06.2024; Акту оцінки потреб сім`ї від 12.06.2024; висновку оцінки потреб сім`ї від 12.06.2024; довідки депутата ОСОБА_3 від 12.06.2024; довідки депутата ОСОБА_4 від 12.06.2024; свідоцтва про розірвання шлюбу ОСОБА_2 ; оригінал нотаріальної заяви ОСОБА_2 .

Позивач стверджує, що вказаний рапорт був наданий на руки безпосередньому командиру ОСОБА_5 , проте через відмову безпосереднього командира від реєстрації рапорту, проставлення відміток про отримання на копії рапорту, ОСОБА_1 був вимушений повторно його направити на телефон ОСОБА_6 в месенджері WhatsAрр за номером НОМЕР_1 та на адресу Центру інновацій та розвитку оборонних технологій засобами поштового зв`язку цінним листом з описом вкладення (ідентифікатор відправлення 220). Вказаний рапорт, щодо звільнення ОСОБА_1 зареєстрований за вх. №220/66/1152-в від 17.06.2024.

15.06.2024 ОСОБА_1 подано рапорт про долучення до рапорту від 14.06.2024 копії листа відділу ДРАЦС у Запорізькій області від 14.06.2024.

Листом від 25.06.2024 №220/66/1423 на адвокатський запит представника позивача, зокрема повідомлено, що станом на 25.06.2024 згідно з резолюцією начальника Центру рапорт від 14.06.2024 щодо звільнення молодшого сержанта ОСОБА_1 проходив перевірку в юридичній групі Центру на відповідність вимогам чинного законодавства. Зазначено також, що вказаний рапорт не погоджено у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів про відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня спорідненості такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Вважаючи протиправною відмову відповідача в розгляді рапорту позивача від 10.06.2024 та бездіяльність відповідача, що полягала у не розгляді рапорту позивача від 14.06.2024, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби, врегульовано нормами Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232- XII), а також нормами Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).

Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 статті 2 Закону №2232-XII передбачено види військової служби, серед яких військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

За приписами частини 14 статті 2 Закону № 2232-XII виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, постановлено:

ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб;

військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався згідно з Указами Президента від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/2023, від 05.02.2024 № 49/2024.

Тобто, як на момент подання позову до суду, та і на момент розгляду цієї адміністративної справи, триває воєнний стан.

Статтею 26 Закону №2232-XII визначені підстави звільнення з військової служби.

Так, відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Відповідно до частини 12 статті 26 Закону військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Позивач, виявивши своє небажання продовжувати проходити військову службу (як умова за підпунктом "г" частини 4 статті 26 Закону №2232-XII), звернувся до Центру інновацій та розвитку оборонних технологій з рапортом про звільнення від 10.06.2024 на підставі зазначеної норми Закону №2232-XII, який відповідачем отримано, що саме не заперечено.

Відповідно до частини 7 статті 26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Так, згідно із абзацом 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008) право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно із пунктом 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. Військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до пункту 1.5 розділу І Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 26.05.2014 №333, командири (керівники) зобов`язані забезпечити належну організацію обліку особового складу в підпорядкованих органах військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, установ і організацій, кораблів і підрозділів і створювати для посадових осіб, які ведуть облік особового складу, усі умови для своєчасного, якісного і повного виконання ними вимог цієї Інструкції.

За змістом пункту 11.1 розділу 11 Інструкції №333 накази по особовому складу є основними документами, які визначають службове становище офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу. Вони видаються посадовими особами, яким Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 №1153 (зі змінами), і наказами Міністерства оборони надано право присвоєння військових звань, призначення на посади, укладення і продовження строку контракту, звільнення з військової служби.

При цьому, проекти наказів до подання їх на підпис командирам (керівникам) повинні бути перевірені (вичитані), звірені з документами персонального обліку військовослужбовців та завізовані на звороті останнього аркуша наказу безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою. Зразок звороту останнього аркуша наказу наведено в додатку 52 до цієї Інструкції (пункт 12.10 Інструкції №333).

Після цього проекти наказів проходять правову експертизу в юридичній службі. Віза посадової особи юридичної служби проставляється на звороті кожного аркуша першого примірника наказу (пункт 12.11 Інструкції №333).

Згідно з пунктом 14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170, звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Таким чином, розгляд рапорту військовослужбовця про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин. Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі.

Відповідно до пункту 210 Положення № 1317 звільнення військовослужбовців строкової військової служби проводиться на підставах, визначених частиною 2 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», командиром військової частини, який має право видавати накази по стройовій частині.

Суд зазначає, що нормативними актами, які регламентують проходження військової служби та звільнення визначено, що за поданим рапортом військовослужбовця командиром (керівником), до повноважень якого входить вирішення порушених у ньому питань, повинно бути прийнято відповідне рішення.

Зокрема, за наслідками питання про звільнення має бути прийнято рішення про відмову у звільнені із зазначенням підстав, що стали підставами для його прийняття, або видано наказ про звільнення.

Доказів розгляду та прийняття рішення за результатом розгляду рапорту позивача від 10.06.2024 щодо звільнення з військової служби уповноваженою особою, яка має право на прийняття таких рішень, у тому числі таких, як прийняття наказу або відмови у прийняття наказу командиром (керівником), з посиланням на акти законодавства та з роз`ясненням порядку оскарження, суду не надано та матеріали справи не містять.

Надаючи оцінку доводам відповідача, щодо недоліків рапорту від 10.06.2024 на звільнення з військової служби та його подання в порушення загального порядку, що у свою чергу вплинуло на можливість його розгляду слід відмітити, що під час воєнного стану подання військовослужбовцем документів на звільнення разом з рапортом з недотриманням приписів статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 233 Положення № 1153/2008, однак не може бути підставою для його не розгляду в розумний строк .

Разом з тим, як вказує позивач у позовній заяві, та що не спростовано відповідачем, жодних дій щодо поданого позивачем рапорту про його звільнення з військової служби за сімейними обставинами, вчинено відповідачем не було. Даний рапорт від 10.06.2024 був повернутий позивачу на доопрацювання, проте законодавством не передбачено повноважень відповідача на «повернення матеріалів на доопрацювання».

Наданий відповідачем відзив також не свідчить про розгляд рапорту ОСОБА_1 від 10.06.2024 по суті, оскільки являє собою пояснення причин бездіяльності Центру інновацій та розвитку оборонних технологій, обумовлену недотриманням позивачем порядку подання рапорту.

Так, за своєю правовою природою бездіяльність - пасивна форма поведінки особи, що полягає у не вчиненні нею конкретних дій, які вона повинна була і могла вчинити в даних конкретних умовах; так і характеризується свідомим і вольовим актом поведінки особи.

Підсумовуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність щодо не розгляду рапорту позивача від 10.06.2024.

Разом із цим, щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не розгляду рапорту позивача від 14.06.2024 про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами та зобов`язання відповідача розглянути по суті вказаний рапорт та прийняти відповідне рішення суд вважає за необхідне вказати про таке.

Так, позивач стверджує, що відповідачем допущено також протиправну бездіяльність щодо нерозгляду рапорту позивача від 14.06.2024, оскільки наслідком подання та розгляду рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту, проте станом на день звернення до суду з цією позовною заявою будь-які накази, рішення з питань викладених у рапорті ОСОБА_1 не приймались, чим грубо порушуються права військовослужбовця.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що вказаний рапорт щодо звільнення молодшого сержанта ОСОБА_1 , зареєстрований за вх. № 220/66/1152-в від 17.06.2024 (з урахуванням поданих доповнень згідно з рапорту від 15.06.2024), розглянуто, про що повідомлено у відповіді на адвокатський запит за вих. № 220/66/1423 від 25.06.2024 представника позивача.

До того ж, з КП «Діловодство спеціалізованого суду» встановлено, що 02.07.2024 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Центру інновацій та розвитку оборонних технологій, у якій просить суд:

визнати протиправною та скасувати відмову відповідача в погодженні рапорту позивача від 14.06.2024 про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами на підставі абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ;

зобов`язати відповідача звільнити повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ та прийняти відповідне рішення.

Справі присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 280/6127/24 та передано на розгляд судді ОСОБА_7 .

Ухвалою від 08.07.2024 суд відкрив провадження у справі №280/6127/24, призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін.

Рішення по суті позовних вимог у справі №280/6127/24 на даний момент судом ще не ухвалено.

Таким чином, твердження позивача щодо бездіяльності Центру інновацій та розвитку оборонних технологій у не розгляді рапорту є необґрунтованими та спростовуються вище викладеними обставинами, адже результатом розгляду рапорту позивача є відмова у його задоволенні.

Щодо посилання представника позивача на порушення відповідачем строку розгляду вказаного рапорту суд звертає увагу, що зазначена в позові Інструкція про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затверджена наказом Міністерства оборони України № 735 від 28.12.2016, не регулює вказані спірні правовідносини, так як ця Інструкція визначає порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі - громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), а також визначає порядок контролю за його дотриманням. Вказані звернення поділяються на наступні категорії, а саме пропозиції (зауваження), заяви (клопотання), скарги.

Питання щодо подання та розгляду рапортів регулює Інструкція з діловодства у Збройних Силах України, затверджена наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.01.2024 № 40 та Інструкцією з діловодства та документування управлінської інформації в Міністерстві оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 638 від 27.10.2023, де відсутнє віднесення рапортів про звільнення з військової служби до числа, які підлягають негайному розгляду.

Так, відповідно до пункту 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.01.2024 № 40, документи, в яких строк виконання не зазначено, які не є документами інформаційного характеру або не містять контрольних завдань, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 днів з моменту реєстрації документа в Міністерстві оборони України, в органі військового управління, військовій частині (установі), структурному підрозділі, до яких надійшов документ.

Судом встановлено, що рапорт позивача від 14.06.2024 щодо звільнення зі служби за сімейними обставинами розглянутий 25.06.2024 згідно з Доповідної записки помічника начальника Центру з правової роботи - начальника юридичної групи за вх. № 844 від 25.06.2024 та резолюції начальника Центру, тобто у строк визначений законодавством.

При цьому, суд також зауважує, що при вирішенні цієї справи не надається правова оцінка підставам та обґрунтованості рапорту позивача від 14.06.2024, як такого, в т.ч. наявності підстав для його задоволення або обґрунтованості відмови відповідача у його задоволенні, оскільки не охоплюється предметом цього позову та їх аналіз має здійснюватися в рамках окремої справи з іншими позовними вимогами.

Виходячи з того, що у адміністративного суду відсутні обґрунтовані правові підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не розгляду рапорту позивача про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами від 14.06.2024 через наявність рішення відповідача про розгляд вказаного рапорту по суті, яка оскаржується позивачем у судовому порядку, а, отже, за таких обставин і будь-яких правових підстав для задоволення похідних вимог позивача про зобов`язання Центру інновацій та розвитку оборонних технологій розглянути по суті його рапорт від 14.06.2024 про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами та прийняти відповідне рішення, також у суду не має.

Крім того, при ухваленні рішення в частині позовних вимог ОСОБА_1 судом також враховано, що у відповідності до наказу начальника Центру (по стройовій частині) №149 від 03.07.2024 позивач виключений зі списків особового складу Центру та всіх видів забезпечення, вважається таким, що вибув до нового місця служби Військової частини НОМЕР_2 . Тобто, на момент вирішення по суті цієї справи ОСОБА_1 вже не перебуває на військовій службі у Центрі інновацій та розвитку оборонних технологій, а тому останній не має підстав для розгляду рапортів позивача про звільнення з військової служби.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечень проти них, які могли б потягнути зміну висновків суду щодо спірних правовідносин, сторонами суду не наведено та не надано.

При цьому щодо решти доводів сторін слід зазначити, що згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі пункту 12 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», а тому питання розподілу судових витрат в частині сплати судового збору судом не вирішується.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Центру інновацій та розвитку оборонних технологій Міністерства оборони України (03150, м. Київ, вул. Німецька, 1/32, 3 поверх, ) щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) від 10.06.2024 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення складено та підписано 23.08.2024.

Суддя Ю.П. Бойченко