Справа № 188/510/24
Суддя: Місюра К. В.
Дата ухвалення: 2024-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 188/510/24
Провадження № 2-а/188/16/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Місюра К.В.

при секретарі: Лисяк А.Є.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_4)

до відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 )

про визнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 15 лютого 2024р. ІНФОРМАЦІЯ_1 виніс постанову № 60 про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210 КУпАП України, згідно якої ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210 КУпАП та накладено штраф в розмірі 850, 00 грн. На переконання позивача, постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

12.02.2024р. близько 18-00 год. на адресу проживання позивача прибули працівники поліції і повідомили йому, що його внесено до бази «ухилянтів» у зв`язку з тим, що він не з`явився на вимогу ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Потім близько 18:45 годин 12.02.2014 року позивач разом із працівниками поліції на власному транспорті приїхав до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де йому було оголошено, що він не прибував для проходження військово-лікарської комісії та не повідомляв про зміну військово-облікових даних більше п`яти років.

Між тим, як зазначає позивач, він жодного разу не отримував повістки чи повідомлення з ІНФОРМАЦІЯ_2 із вимогою прибути для звіряння військово-облікових даних та проходження військово-лікарської комісії. До того ж, як зазначає позивач, з 2000 року він постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не змінювавши місце проживання та реєстрації, перебуваючи на військовому обліку, також він не вибував в іншу місцевість до нового місця проживання за межі України на постійне місце проживання, не змінював місця проживання в межах міста з переїздом на територію іншого адміністративного району, протягом дії воєнного стану не виїжджав за межі України, на військовому обліку числиться, що підтверджується в постанові самим ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В оскаржуваній постанові вказано, що ОСОБА_1 порушив правила військового обліку, а саме: не з`являвся протягом 5-ти років для уточнення облікових даних та проходження військово-лікарської комісії, за що передбачена відповідальність за ст. 210 КУпАП. Між тим, не зазначено, частину, за якою настає відповідальність за цією статтею.

Позивач посилається також на те, що працівники ІНФОРМАЦІЯ_3 є державними службовцями і на них поширюється дія Закону «Про державну службу».

Стаття 8, ч. 1 Закону України «Про державну службу» визначає основні обов`язки державного службовця, зокрема: 1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина.

На переконання позивача, посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_3 зобов`язані у визначений законом спосіб повідомляти про виклик (жодних повісток із вимогою прийти в ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач не отримував). При винесенні постанови посадова особа ІНФОРМАЦІЯ_3 посилається факти, які не підтверджуються доказами (щодо зміни ним місця проживання, реєстрації, персональних даних), а також застосовує норми закону, які почали діяти з 05.01.2023 р. до правовідносин з 2019 р.

Підсумовуючи, позивач вважає, що справу про адміністративне правопорушення було розглянуто без дотримання встановленого законом порядку такого розгляду, що є порушенням вимог ст.ст. 251, 279, 278, 280 КУпАП.

Позовна заява містить вимогу про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі.

Відповідач позов не визнав.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що у зв`язку з військовою агресією рф проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової та мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пп. 1, 17, 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022р. № 65/2022, затвердженого Законом України від 03.03.2022р. №2105-ХІІ (який застосовується з дня фактичного початку воєнних дій у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, розпочатої 24.02.2022 р. оголошено проведення загальної мобілізації.

Оскільки ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 3, 4, 7, 8, 10 п. 1 Правил військового обліку призовників та військовозобов`язаних, викладених у додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого ПКМУ від 30.12.2022р. № 1487, абз. 8 ч. 3, абз. 6 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в діях (бездіяльності) ОСОБА_1 є ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210 КУпАП, складено адміністративний протокол та оскаржувану постанову.

Відповідач просив суд врахувати, що ОСОБА_1 свою вину визнав, порушення правил військового обліку через власну необізнаність також визнав, підписавши протокол без зауважень та отримавши оскаржувану постанову, та що повномасштабна війна триває і захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, відповідач просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Як встановлено судом на підставі відповідної постанови, постановою № 60 від 15.02.2024р., яка винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 за результатами розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 210 КУпАП, останнього визнано винним за ст. 210 КУпАП та накладено стягнення (штраф) в розмірі 850,00 грн.

Згідно з постановою особою, яка винесла постанову, встановлено, що ОСОБА_1 порушив правила військового обліку, а саме: не з`являвся протягом 5-ти років для уточнення облікових даних та проходження військово-лікарської комісії, чим порушив Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є Додатком №2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників військовозобов`язаних та резервістів, затв. постановою КМУ №377 від 09.06.1994 р., №921 від 07.12.2016 р., №1487 від 30.12.2022 р. Вказані обставини зафіксовані протоколом про адміністративне правопорушення від 12.02.2024р. з доказами правопорушення, поясненнями особи, яку притягують до адміністративної відповідальності, за ознаками ст. 210 КУпАП.

Постанова була винесена за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення від 12.02.2024р., який містить підписи позивача про обізнаність з положеннями ст. 63 Конституції України, про визнання ним своєї вини у порушенні правил військового обліку через власну необізнаність, а також у графі «заяви, клопотання» про розгляд справи у його відсутності.

Позивач заперечує правомірність постанови з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідач заперечує проти позову.

Правовідносини виникли із дій суб`єкта владних повноважень по притягненню особи до адміністративної відповідальності за КУпАП.

Дослідив докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову повністю, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 КУпАП встановлено, що завданням Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств,. Установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається я протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

За ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255цього Кодексу.

Таким чином, виконуючи обов`язок доказування, відповідач мав би надати докази вчинення позивачем інкримінованого останньому правопорушення, оскільки обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255цього Кодексу.

Як встановлено судом, окрім правом надання відзиву на позову заяву, відповідач не скористався правом подання доказів (п. 2 ч. 3 ст. 44 КАС України), не виконав свій процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності оскаржуваного рішення відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС, та не надав до суду доказів на підтвердження правомірності свого рішення (постанови) від 15.02.2024 р. № 60, а саме: що позивач викликався до уповноваженого органу, але злісно ухилявся від неявки.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч.1ст.72КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на порушення з боку відповідача порядку провадження у справах про адміністративне правопорушення, втім доводи позивача відповідачем не спростовані.

Щодо посилання відповідача на визнання ОСОБА_1 вини в інкримінованому останньому правопорушенні, то стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна ця особа в його вчиненні. суд відхиляє доводи відповідача про правомірність оскаржуваної постанови у зв`язку з тим, що вчинення адміністративного правопорушення позивачем не заперечувалося, оскільки уважає, що сам факт визнання особою вини не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

Як встановлено судом, будь-яких інших належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого статті 210 КУпАП, відповідачем не надано.

Відповідач також зобов`язаний був довести дотримання ним процедури притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема позивач мав бути у встановленому порядку викликаний для складання протоколу, під час цього складання йому мали бути роз`яснені його права, надана можливість скористатися правовою допомогою, надати пояснення. Позивач мав бути повідомлений у встановленому порядку про час розгляду справи, знову ж таки йому мали бути роз`яснені його права, надана можливість скористатися правовою допомогою, надати пояснення.

Дотримання зазначеного обов`язку з боку відповідача відносно позивача не доведено.

Відповідно до частини 3 статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція. (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі Надточій проти України (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційного Суду України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. (п. 4.1).

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Таким чином,оцінюючи усі докази, які були досліджені у їх сукупності, та враховуючи встановлені порушення вимог закону у діях відповідача при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача та скасування оскаржуваної постанови.

Щодо розподілу судових витрат (судовий збір), то на підставі ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 55 Конституції України, ст.ст. 6-10, 12, п. 1 ч. 1 ст. 20, ст. 22, ч. 1 ст. 25, ст.ст. 72-77, 79, 90, 139, ч. 1 та ч. 4 ст. 189, п. 2 ч. 1 ст. 241, ст.ст. 242-246, 250, 251, 255, 271, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 від 15.02.2024р. № 60 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст.210 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності ст. 210 КУпАП закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя К. В. Місюра

Повний текст рішення виготовлено 23.08.2024р.