Справа № 140/2241/24
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2024-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/2241/24 пров. № А/857/11959/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року (головуючий суддя Ковальчук В.Д., м. Луцьк) у справі №140/2241/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

27.02.2024 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, про визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області від 14.11.2023 року № 13 про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 , зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Волинській області повторно розглянути заяву від 24.10.2023 та зарахувати ОСОБА_1 не зараховані до пільгового стажу періоди роботи з 26.11.1987 по 02.09.1992, періоди роботи 03.09.1992 по 20.05.1999 роки згідно запису трудової книжки від 08.09.1986 серія НОМЕР_1 та періоди догляду за дитиною 24.01.1985 року до 12-річного віку.

Позов обґрунтовує тим, що 24.10.2023 року позивач звернулася з заявою про призначення пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з усіма необхідними документами. В листопаді позивач отримала рішення ГУ ПФУ у Черкаській області від 30.10.2023 року № 13 про відмову у призначені пенсії за віком, відповідно до якого її страховий стаж складав 18 років 4 місяці 1 день, що є недостатнім для призначення пенсії. До трудового стажу не було зараховано: періоди роботи 03.09.1992 по 20.05.1999 роки згідно запису трудової книжки від 08.09.1986 серія НОМЕР_1 , оскільки відсутня назва підприємства при прийнятті на роботу; періоди догляду за дитиною 24.01.1985 року до 12-річного віку, оскільки відповідно до абзацу 11 Постанови КМУ від 12.10.1993 № 637 необхідно додати заяву про те, що ніхто з батьків не скористався пільгою, передбаченою п.13 ст.30 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; до пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 26.11.1987 по 02.09.1992 згідно довідки від 22.09.2023 № 02-10/58, оскільки відсутня довідка про перейменування Ірпінського комбінату «Прогрес» у ВАТ СБК Прогрес. Після отримання відмови позивач повторно звернулася до ГУ ПФУ у Київській області та надала довідку про перейменування Ірпінського комбінату «Прогрес» у ВАТ СБК Прогрес та повторно подала заяву про те, що ніхто з батьків не скористався пільгою, передбаченою п.13 ст.30 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Після чого позивач знову отримала відмову під тим же номером від 14.11.2023 року № 13. З рішення ГУ ПФУ в Волинській області про відмову у призначення мені пенсії від 14.11.2023 року № 13 ОСОБА_1 стало відомо, що за результатами розгляду документів її страховий стаж на цей раз становить вже 17 років 6 місяців 12 днів, хоча за доданими документами до страхового стажу не зараховано ті самі роки: періоди роботи 03.09.1992 по 20.05.1999 роки згідно запису трудової книжки від 08.09.1986 серія НОМЕР_1 , оскільки відсутня назва підприємства при прийнятті на роботу; періоди догляду за дитиною 24.01.1985 року до 12-річного віку, оскільки відповідно до абзацу 11 Постанови КМУ від 12.10.1993 № 637 необхідно додати заяву про те, що ніхто з батьків не скористався пільгою, передбаченою п.13 ст.30 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; до пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 26.11.1987 по 02.09.1992 оскільки довідка від 22.09.2023 № 02-10/58, яка підтверджує спеціальний трудовий стаж на роботах із шкідливими і важкими умовами праці не відповідає додатку №5 до п.20 Постанови КМУ від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» ( в довідці відсутня інформація, що постійно була зайнята в технологічних процесах зазначених виробництв та відсутнє посилання на ст.50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року адміністративним позов задоволено. Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області від 14.11.2023 року № 13 про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.10.2023 та зарахувати ОСОБА_1 не зараховані до пільгового стажу періоди роботи з 26.11.1987 по 02.09.1992, періоди роботи 03.09.1992 по 20.05.1999 роки згідно запису трудової книжки від 08.09.1986 серія НОМЕР_1 та періоди догляду за дитиною 24.01.1985 року до 12-річного віку.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що згідно наданих до заяви документів про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637 (довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудова книжка, дані персоніфікованого обліку), страховий стаж складає 17 років 6 місяців 12 днів, пільговий стаж за Списком №1 відсутній. До пільгового стажу позивачки не зараховано період роботи з 03.09.1992 по 20.05.1999 згідно запису в трудовій книжці від 08.09.1986 серії НОМЕР_1 , оскільки відсутня назва підприємства при прийнятті на роботу. Окрім цього, не зараховано період догляду за дитиною 24.01.1985 року народження до 12-річного віку. Вказує, що позивачка не надала заяви, що батько особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 не скористався пільгою, передбаченою пунктом 13 статті 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; а надана позивачкою заява не стосується дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2 батьком значиться ОСОБА_3 , а не ОСОБА_4 як зазначила позивачка у своїй заяві. Крім того, до пільгового стажу не зараховано період роботи з 26.11.1987 по 02.09.1992, оскільки довідка від 22.09.2023 №02-10/58, яка підтверджує спеціальний трудовий стаж на роботах із шкідливими і важкими умовами праці не відповідає додатку №5 до пункту 20 Постанови КМУ від 12.08.1993 №637 Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій (в довідці відсутня інформація, що постійно була зайнята в технологічних процесах зазначених виробництв та відсутнє посилання на статтю 50 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування). Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

17.07.2024 позивачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу. Доводи відзиву аналогічні доводам адміністративного позову. Крім того, зазначає, що формальні неточності у документах, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду щодо обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. Звертає увагу, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці, атестаті про навчання чи інших документах, що дає їй право на призначення пенсії, оскільки особа не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

24.10.2023 року позивач звернулася з заявою про призначення пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з усіма необхідними документами.

В листопаді позивач отримала рішення ГУ ПФУ у Черкаській області від 30.10.2023 року № 13 про відмову у призначені пенсії за віком, відповідно до якого її страховий стаж складав 18 років 4 місяці 1 день, що є недостатнім для призначення пенсії.

До трудового стажу не було зараховано: періоди роботи 03.09.1992 по 20.05.1999 роки згідно запису трудової книжки від 08.09.1986 серія НОМЕР_1 , оскільки відсутня назва підприємства при прийнятті на роботу; періоди догляду за дитиною 24.01.1985 року до 12-річного віку, оскільки відповідно до абзацу 11 Постанови КМУ від 12.10.1993 № 637 необхідно додати заяву про те, що ніхто з батьків не скористався пільгою, передбаченою п.13 ст.30 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; до пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 26.11.1987 по 02.09.1992 згідно довідки від 22.09.2023 № 02-10/58, оскільки відсутня довідка про перейменування Ірпінського комбінату «Прогрес» у ВАТ СБК Прогрес.

Після отримання відмови позивач повторно звернулася до ГУ ПФУ у Київській області та надала довідку про перейменування Ірпінського комбінату «Прогрес» у ВАТ СБК Прогрес та повторно подала заяву про те, що ніхто з батьків не скористався пільгою, передбаченою п.13 ст.30 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Після чого позивач знову отримала відмову під тим же номером від 14.11.2023 року № 13.

З рішення ГУ ПФУ в Волинській області про відмову у призначення пенсії від 14.11.2023 року № 13 ОСОБА_1 стало відомо, що за результатами розгляду документів її страховий стаж на цей раз становить вже 17 років 6 місяців 12 днів, хоча за доданими документами до страхового стажу не зараховано ті самі роки: періоди роботи 03.09.1992 по 20.05.1999 роки згідно запису трудової книжки від 08.09.1986 серія НОМЕР_1 , оскільки відсутня назва підприємства при прийнятті на роботу; періоди догляду за дитиною 24.01.1985 року до 12-річного віку, оскільки відповідно до абзацу 11 Постанови КМУ від 12.10.1993 № 637 необхідно додати заяву про те, що ніхто з батьків не скористався пільгою, передбаченою п.13 ст.30 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; до пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 26.11.1987 по 02.09.1992 оскільки довідка від 22.09.2023 № 02-10/58, яка підтверджує спеціальний трудовий стаж на роботах із шкідливими і важкими умовами праці не відповідає додатку №5 до п.20 Постанови КМУ від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» ( в довідці відсутня інформація, що постійно була зайнята в технологічних процесах зазначених виробництв та відсутнє посилання на ст.50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Вважаючи незаконними дії відповідача та такими, що порушують її право на належний соціальний захист, позивач звернулась до суду першої інстанції з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон № 1058-ІV.

Згідно з статтею 26 Закону № 1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до преамбули Закону України «Про пенсійне забезпечення», цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Стаття 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до пункту 1.8 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України за № 22-1 від 25 листопада 2005 року, днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

Крім того, відповідно до ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Відповідно до абз. 5 п. 4.2 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Колегія суддів зазначає, що разом із заявою про призначення пенсії позивачем була надана трудова книжка серія НОМЕР_1 , відповідно до якої, зокрема за спірний період, наявні всі необхідні записи та була додана заява про те, що ніхто з батьків не скористався пільгою, передбаченою п.13 ст.30 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Проте, ГУ ПФУ поставивши під сумнів достовірність поданих позивачем документів, не було здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей або додаткових документів та не надано письмового повідомлення про необхідність подання позивачем додаткових документів чи уточнення відомостей в них, а двічі одразу відмовлено в призначені пенсії, чим порушено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій.

Щодо не зарахування до пільгового стажу періоди роботи з 26.11.1987 по 02.09.1992, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналізуючи вказані вище положення Порядку №637, колегія суддів зазначає, що подання інших документів, окрім трудової книжки, для підтвердження трудового стажу з метою призначення пенсії здійснюється виключно у випадку, якщо в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи саме про періоди роботи. Отже посилання апелянта, що до пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 26.11.1987 по 02.09.1992 оскільки довідка від 22.09.2023 № 02-10/58 не відповідає додатку №5 до п.20 Постанови КМУ від 12.08.1993 №637 є необгрунтовним та незаконним враховуючи наявні записи в трудовій книжці, яка є основним документом, що підтверджує пільговий стаж роботи.

Щодо не зарахування періодів роботи 03.09.1992 по 20.05.1999 роки, колегія суддів зазначає наступне.

З трудової книжки від 08.09.1986 серія НОМЕР_1 вбачається, що дійсно перед записом №7 та №8 про прийняття на роботу та переведення на іншу посаду відсутня назва підприємства, на якому позивача було призначено, проте ці записи скріплені печаткою підприємства, які дають можливості встановити його назву.

Крім того, записи в трудовій книжці від 08.09.1986 серія НОМЕР_1 відповідають всім вимогам заповнення трудової книжки, оскільки містять чітку дату прийому та звільнення з роботи, номери наказів та їх дати, посаду на якій працювала позивач, підпис уповноваженої особи та відбиток печатки підприємства при звільненні з роботи. Записи про періоди роботи не містять жодних виправлень. Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи відповідачами суду не надано.

Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З огляду на наведені норми обов`язок щодо заповнення та ведення трудових книжок осіб, працевлаштованих на підприємствах, установах, організаціях, покладається саме на відповідальну особу такого підприємства, установи, організації. Формальні неточності у документах, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду щодо обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці, атестаті про навчання чи інших документах , що дає їй право на призначення пенсії, оскільки особа не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а, від 25.04.2019 у справі № 593/283/17.

Щодо не зарахування періодів догляду за дитиною 24.01.1985 року до 12-річного віку, апеляційний суд зазначає наступне.

Закон №796-XII визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення (Закон № 796-XII).

Пунктом 13 статті 30 цього Закону передбачено, що потерпілим дітям, зазначеним у пунктах 1-6 статті 27 цього Закону, та їх батькам надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги, зокрема, зарахування до стажу роботи одному з батьків часу догляду за потерпілою дитиною до досягнення нею віку 12 років.

Відповідно до пункту 11 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637, час догляду одного з батьків за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-річного віку встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи або довідки про видачу такого посвідчення; заяви особи, яка звернулася за призначенням пенсії, про те, що ніхто з батьків не скористався пільгою, передбаченою пунктом 13 статті 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; документів про те, що до досягнення дитиною 12- річного віку один з батьків не працював.

У свою чергу, документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 12- річного віку один з батьків не працював, є: виписка з трудової книжки; відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією; інформація із системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України.

Апеляційний суд зауважує, що під час звернення з заявою про призначення пенсії позивачем було додано всі необхідні документи у тому числі була додана і заява про те, що батько дитини не скористався пільгою, передбаченою пунктом 13 статті 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яку чомусь ГУ ПФУ двічі не було взято до уваги.

Окрім того, як вже було зазначено, відповідно до ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Відповідно до абз. 5 п. 4.2 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Батько дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не досяг пенсійного віку та не отримує пенсію, а отже і не міг скористатися передбаченою пільгою. Вищезазначене могло бути встановлено та перевірено ПФУ самостійно у тому числі із системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області від 14.11.2023 року № 13 про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області повторно розглянути заяву від 24.10.2023 та зарахувати ОСОБА_1 не зараховані до пільгового стажу періоди роботи з 26.11.1987 по 02.09.1992, періоди роботи 03.09.1992 по 20.05.1999 роки згідно запису трудової книжки від 08.09.1986 серія НОМЕР_1 та періоди догляду за дитиною 24.01.1985 року до 12-річного віку.

Враховуючи викладене вище, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року у справі № 140/2241/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний