Справа № 460/18517/23
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2024-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/18517/23 пров. № А/857/688/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2023 року (головуючий суддя Нор У.М., м. Рівне) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому просив:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови йому у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити йому з 28.01.2023 пенсію за віком із зниженням пенсійного віку у відповідності до статті 55 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що таке є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовну заяву задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що він є потерпілою особою від Чорнобильської катастрофи 3-ї категорії, що підтверджується копією посвідчення Серії НОМЕР_1 , яке видане 30.01.1995 Рівненською облдержадміністрацією. Доказів скасування або анулювання виданого йому посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи не має.

Таким чином, вважає, що факт видачі йому уповноваженим органом держави посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» підтверджує факт його проживання станом на 01.01.1993 у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

Зазначає, що його страховий стаж становить 27 років 1 місяць 15 днів. А тому, в силу вимог Закону №796-ХІІ та Закону №1058-ІV, він набув право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

У зв`язку з цим, вважає, що рішення про відмову у призначенні йому пенсії є протиправним та порушує гарантоване державою його право на пенсійне забезпечення.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є особою, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи (3 категорія), що підтверджується відповідним посвідченням, копія якого знаходиться з матеріалах справи.

27.02.2023 позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про призначення йому пенсії за віком на підставі ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням від 06.03.2023 № 75 відповідачем відмовлено у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності підтвердження необхідного періоду проживання та роботи в зоні гарантованого добровільного відселення стном на 01.01.1993, а також не набуття позивачем необхідного страхового стажу.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції вірно врахував, що основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені у Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон №796).

Як передбачено ст. 9 Закону № 796 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт.

Відповідно до ст.55 Закону №796 особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють в зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали в цій зоні не менше 4 років, на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Згідно з пп.5 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (зі змінами внесеними згідно з Постановою правління Пенсійного фонду України №13-2 від 30.07.2015, далі - Порядок №22-1), документом, що засвідчує особливий статус особи, зокрема є посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, як вірно зазначено судом, у разі звернення особи із заявою про призначення їй пенсії із застосуванням ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для підтвердження особливого статусу заявника додається посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування.

Згідно матеріалів справи, відповідач відмовив позивачу у призначені пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», посилаючись на те, що у позивача не підтверджено проживання в зоні гарантованого добровільного відселення на 01.01.1993 рік - 3 роки та позивач не набув необхідного страхового стажу.

Як встановлено судом з довідки, виданої Зарічненською селищною радою Рівненської області №2264 від 22.12.2022 позивач був зареєстрований та проживав с. Вичівка Рівненська області з 26.04.1986 по 12.04.1987, з 14.06.1989 по 28.08.1989 та з 09.07.1991 по 2002 рік.

Водночас, згідно з записами у трудовій книжці позивача в період з 30.04.1987 по 27.06.1991 був прийнятий на роботу Чернігівське управління механізації спеціалізованих пересувних механізованих робіт.

Як слушно зауважено судом, відповідно до наведених вище положень законодавства, підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні посиленого радіологічного контролю.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постановах від 29.01.2020 у справі №572/245/17, від 17.06.2020 у справі №572/456/17, які в силу вимог ч. 5 ст. 242 є обов`язковими для врахування судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду, що оскільки позивачем та наявними в матеріалах справи доказами не підтверджено факт його проживання та роботи у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, що дає право на зменшення пенсійного віку, підстави для застосування до нього положень п.4 ч.2 ст.55 Закону №796-XII у суду відсутні.

Враховуючи вищенаведене, суд вірно вважав, що Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, приймаючи рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», діяло на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням викладеного, оскільки не встановлено протиправності дій відповідача, суд дійшов вірного висновку, що викладені в позовній заяві доводи є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, відтак рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1, ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2023 року у справі № 460/18517/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула