Справа № 200/4585/23
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2024 року справа №200/4585/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2023 року (головуючий суддя І інстанції Бабаш Г.П.), складеного в повному обсязі 21 листопада 2023 року у справі № 200/4585/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якій просила:

- визнати протиправними дії відповідача оформлені рішенням від 11.07.2023 №40 щодо не нарахування до стажу періоду роботи, що визначає право на грошову допомогу з 07.08.1981 по 13.03.1984, з 27.03.1984 по 08.09.1986, з 09.09.1986 по 22.02.1991, з 10.05.1991 по 18.12.1997, та періоду роботи у подвійному розмірі з 10.04.1991 по 25.10.1996;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій, передбачену пунктом 7 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії врахувавши стаж роботи у період з 10.04.1991 по 25.10.1996 у подвійному розмірі.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 11.07.2023 №40 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій, передбачену пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , врахувавши стаж роботи у період з 10.04.1991 по 25.10.1996 у подвійному розмірі.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2023 року у справі № 200/4585/23 та відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги вказав, що при розгляді заяви позивача про перерахунок пенсії до стажу роботи ОСОБА_1 не зараховано: період, що визначає право на виплату грошової допомоги з 07.08.1981 по 13.03.1984, з 27.03.1984 по 08.09.1986, з 09.09.1986 по 22.02.1991, з 10.05.1991 по 18.12.1997, через відсутність документів про періоди перебування у відпустці без збереження заробітної плати; період роботи у подвійному розмірі з 10.04.1991 по 25.10.1996, оскільки відсутні документи про характер виконуваних робіт відповідно до статті 60 Закону № 1788.

За результатами розгляду наданих документів встановлено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 44 роки 03 місяці 15 днів, стаж роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення», складає 25 років 03 місяці 13 днів.

Таким чином, у позивача відсутній необхідний стаж роботи (30 років) на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років відповідно до пунктів «е» «ж» статті 55 Закону № 1788.

З огляду на наведене, 11.07.2023 року Головним управлінням прийнято рішення про відмову позивачу в призначенні грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій №40.

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

ОСОБА_1 з 15.07.2023 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області як одержувач пенсії за віком, призначеної відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-VI.

06.07.2023 позивач звернулась до ПФУ з заявою про перерахунок пенсії.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №40 від 11.07.2023 позивачу відмовлено в перерахунку пенсії до надання уточнюючих довідок, у зв`язку з відсутністю правових підстав.

З рішення вбачається, що страховий стаж позивача складає 44 роки 03 місяців 15 днів, стаж який дає право на призначення пенсії за вислугу рокі відповідно пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» 25 років 03 місяців 13 днів.

До стажу позивача не зараховано період, що визначає право на виплату допомоги період з 07.08.1981 по 13.03.1984, з 27.03.1984 по 08.09.1986, з 09.09.1986 по 22.02.1991, з 10.05.1991 по 18.12.1997, так як відсутні документи про періоди перебування у відпустках без збереження заробітної плати, згідно з пунктом 7-1 розділу XV Закону України; період роботи у подвійному розмірі з 10.04.1991 по 25.10.1996, так як відсутні довідки про характер виконуваних робіт, відповідно до ст. 60 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції погоджує висновки суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до пункту 7-1 розділу Прикінцевих положень Закону № 1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону № 1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, право на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій мають особи за наявності таких умов: досягнення особою пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV; робота в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; наявність відповідного страхового стажу, зокрема, 30 років для жінок; не отримання ними будь-якої пенсії до цього.

Пунктом 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191, грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону № 1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Верховний Суд у постанові від 02.03.2020 № 175/4084/16-а(2-а/175/86/16) за змістом наведених норм законодавства доходить до висновку, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з: 1) наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних визначених законодавством посадах; 2) вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також 3) неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV будь-якого іншого виду пенсії. Водночас, що умовою наявності права на отримання вказаної грошової допомоги є не відсутність факту отримання особою будь-якого іншого виду пенсії на момент виходу на пенсію за віком, як помилково вважали суди попередніх інстанцій, а відсутність такого факту до моменту виходу на цю пенсію, тобто в будь-який момент до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Слід зазначити і про те, що законодавство не ставить право особи на отримання такої допомоги в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до виходу на пенсію за віком.

Верховний Суд у постанові від 02.03.2020 № 175/4084/16-а(2-а/175/86/16) зазначає, що отримання вказаної грошової допомоги визначене законодавцем, як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.

Як встановлено судами, за рішенням пенсійного органу позивачу 15.07.2023 призначена пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV, з урахуванням положень пункту «е» Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відомості з трудової книжки позивача НОМЕР_1 , яка була надана ним до ПФУ разом із заявою про призначення пенсії, внесені в законному порядку, не визнанні відповідачем недостовірними та відповідач не піддає їх сумніву.

Також, позивачем на підтвердженні стажу надані довідки №22 від 30.06.202, №23 від 30.06.2023, №33/25-1285 від 03.07.2023, які надавались також відповідачу при зверненні за призначенням пенсії та якими уповноважені на те органи підтвердили відомості трудової книжки НОМЕР_1 щодо пільгового стажу та визначили період знаходження позивача у відпустках без збереження заробітної плати.

За таких обставин, посилання відповідача на статтю 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ і пункт 7-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування 09.07.2003 р. № 1058-ІУ, є незмістовними, а відмова у виплаті грошової допомоги та не зарахування пільгового стажу - незаконними.

Порядком №1191 визначено право осіб, яким призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058-IV, на отримання грошової допомоги за умови дотримання встановлених пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону умов, що в свою чергу спростовує доводи відповідача про відсутність підстав для призначення грошової допомоги.

На підставі викладеного, позивач підпадає під дію пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV та має право на отримання грошової допомоги при призначенні пенсії за віком у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Щодо не зарахування відповідачем до стажу роботи позивача періоду роботи у подвійному розмірі з 10.04.1991 по 25.10.1996 у зв`язку з відсутністю довідки про характер виконуваних робіт, відповідно до ст. 60 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення», суд зазначає наступне.

Згідно із ст. 60 Закону України №1788 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Довідками виданими Комунальним некомерційним підприємством Маріупольської міської ради «Маріупольське територіальне медичне об`єднання здоров`я дитини та жінки» від 30.06.2023 №22, №23 встановлено, що ОСОБА_1 працювала в Дитячій лікарні м. Маріуполя з 10.04.1991 по 02.05.1994 на посаді сестри медичної палатної ІІ-го інфекційного відділення; з 03.05.1994 по 30.06.1995 на посаді сестри медичної неврологічного відділення для дітей з ураженням центральної нервової системи і порушенням психіки; з 01.07.1995 по 31.08.1995 на посаді сестри медичної психоневрологічного відділення; з 01.09.1995 по 25.10.1996 Міська лікарня №3 м. Маріуполя на посаді сестри медичної палатної неврологічного відділення для дітей з ураженням центральної нервової системи і порушенням психіки. Підставою для видачі довідко є трудова книжка позивача.

Комунальне некомерційне підприємство Маріупольської міської ради «Маріупольське територіальне медичне об`єднання здоров`я дитини та жінки» як лікарняний заклад призначений, в тому числі, для надання психіатричної допомоги і в розумінні ст. 60 Закону України №1788 та є закладом з надання психіатричної допомоги.

Отже, не зарахування ПФУ до стажу позивача у подвійному розмірі періоду роботи з 10.04.1991 по 25.10.1996 не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України та є протиправним.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що належним та достатнім способом захисту прав позивача в цій частині є визнання протиправним та скасування рішення про відмову в перерахунку пенсії, зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій, передбачену пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV та здійснити перерахунок пенсії врахувавши стаж роботи у період з 10.04.1991 по 25.10.1996 у подвійному розмірі. Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2023 року у справі № 200/4585/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 серпня 2024 року.

Судді А.В. Гайдар

Е.Г.Казначеєв

І.Д.Компанієць