Справа № 520/13426/24
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

26 серпня 2024 року № 520/13426/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Бадюкова Ю.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Державної організації (установи, закладу) Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо розгляду рапорту про звільнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ) з військової служби від 18.03.2024 відповідно до підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий облік і військову службу»;

- зобов`язати Державну організацію (установу, заклад) Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 : АДРЕСА_1 ) розглянути рапорт про звільнення ОСОБА_1 від 18.03.2024 та прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 (РНОКПГІ НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ) з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий облік і військову службу».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69/2022 був мобілізований до лав Збройних Сил України, вступив на військову службу.

Наказом командира Державної організації (установи, закладу) Військова частини НОМЕР_1 від 15.02.2023 № 71 Позивач був зарахований до списку Військової частини НОМЕР_1 па посаду номера обслуги. Зазначені обставини підтверджуються копією витягу з відповідного наказу.

ОСОБА_1 самостійно виховує дитину віком до 18 років - ОСОБА_2 03.06.2008. Це підтверджується відповідним свідоцтвом про народження ОСОБА_2

18.03.2024 року Позивач подав рапорт про звільнення з військової служби своєму командиру, до якого додав копії наступних документів:

- копія паспорта, коду та довідки про місце реєстрації ОСОБА_1 ;

- копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 ;

- копія Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб;

- копія рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23.01.2024 у справі №644/10167/23;

- нотаріальна копія Договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків щодо виховання та утримання дитини, сплати аліментів від 14.03.2024.

ВЧ НОМЕР_1 отримала рапорт 28.03.2024. Станом на день підписання цієї позовної заяви жодне звернення позивача та/або його представника до відповідача не розглянуто, а питання про його звільнення не вирішено.

З урахуванням викладено, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою суду від 28.05.2024 року відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що 27 лютого 2023 року, до району виконання завдання для безпосередньої участі у бойових діях у забезпечені здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, з пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 позивач вибув.

27 лютого 2023 року позивач у складі підрозділу прибув та приступив до виконання службових обов`язків в районі виконання завдання для безпосередньої участі у бойових діях у забезпечені здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Скарг на стан здоров`я або інші клопотання від позивача до командування не надходило.

Відповідач вказує, що того ж дня, 27 лютого 2023 року позивач самовільно залишив розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 , під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Місце знаходження позивача на час самовільного залишення підрозділу не відоме, на телефонні дзвінки не відповідав.

Після самовільного залишення військової частини, спроби місцезнаходження позивача встановити не вдалося, на телефоні дзвінкі позивач не відповідав.

Таким чином позивач здійснив дії, що містять ознаки частини 4 статті 408 Кримінального кодексу України.

Враховуючи вищевикладені обставини, командування військової частини НОМЕР_1 звернулося до ТУ ДБР розташованого з заявою про вчинення ОСОБА_3 дій, що містять ознаки кримінального правопорушення.

За вказаним фактом відомості, про вчинення кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 408 Кримінального Кодексу України № провадження: 4200130, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Враховуючи вищевикладене солдату за призовом по мобілізації ОСОБА_4 , який 05 квітня 2023 року самовільно залишив військову частину УВІЛЬНЕНО від займаної посади та ПРИЗУПИНЕНО військову службу, дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України з 22 серпня 2023 року.

Слід зазначити, що наслідками призупинення військової служби військовослужбовцям є: звільнення з посади; військові вважаються такими, що не виконують обов`язків служби; контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення призупиняються; час призупинення не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії; не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені для військовослужбовців.

Військовослужбовці із призупиненою службою не входять до складу Збройних Сил України та інших військових формувань та відповідно на них не поширюються вимоги спеціального законодавства, що регулює проходження військової служби громадянами України.

У командування військової частини НОМЕР_1 відсутні правові підстави для розгляду рапорту позивача, оскільки позивач не входить до складу Збройних сил України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Згідно положень ст. ст. 12, 257 КАС України даний спір віднесено до категорії справ, що підлягають розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача повідомлено належним чином про наявність позову щодо оскарження його рішення.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАСУ суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Наказом командира Військова частини НОМЕР_1 від 15.02.2023 № 71 позивач був зарахований в списки Військової частини НОМЕР_1 па посаду номера обслуги 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону, зазначені обставини підтверджуються копією витягу з відповідного наказу.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.02.2023 № 110, солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_5 , номера обслуги 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону, вважати таким, що 27 лютого 2023 року самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Виключено з котлового забезпечення військової частини з 28 лютого 2023 року. Виключено з грошового та речового забезпечення військової частини з 27 лютого 2023 року.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.08.2023 № 580 увільнено від займаної посади та призупинено військову службу, дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України: солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_5 , колишнього номера обслуги 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону, який самовільно залишив військову частину 27 лютого 2023 року згідно ЄРДР від 01 серпня 2023 року № 0000130 - з 01 серпня 2023 року.

За вказаним фактом відомості, про вчинення кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 408 Кримінального Кодексу України № провадження: 4200130, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

05 квітня 2023 року самовільно залишив військову частину увільнено від займаної посади та призупинено військову службу, дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України з 22 серпня 2023 року.

Як убачається з копії довідки № a6tb823c-3220-4dc1-909a-41e871351e29 від 28.08.2023 р. про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб позивачем 25.08.2023 р. у квартирі АДРЕСА_3 зареєстроване місце проживання дружини ОСОБА_6 та доньки ОСОБА_2 .

У подальшому позивачем подано позовну заяву до дружини ОСОБА_6 про розірвання шлюбу, котра ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28.12.2023 року була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова № 644/10167/23 від 23.01.2024 року позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу задоволено та вирішено: «Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , зареєстрований 18 вересня 2004 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану №2 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 951 розірвати.».

Рішення набрало законної сили 23.02.2024 р.

У подальшому 14.03.2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 укладено договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Браженко І.І. та зареєстрованого в реєстрі №556.

Так, згідно п. 2.3. означеного договору сторони визначили, що вони погодили між собою та врахували усну згоду самої дитини, що місцем постійного проживання дитини є місце проживання батька за адресою : АДРЕСА_2 .

У п.2.4. вказаного договору сторони також погодили та врахували усну згоду самої дитини, що у випадку виїзду батька на постійне місце проживання за кордон місцем проживання дитини є місце проживання батька за кордоном.

При цьому, як убачається з матеріалів справи місце проживання матері дитини співпадає із місцем проживанням ОСОБА_1 . Доказів зворотнього матеріали справи не містять, а отже твердження позивача про те, що він самостійно виховує неповнолітню дитину не підтверджено належними та допустимими, достатніми та достовірними, в розумінні приписів ст. ст. 73-76 КАСУ, доказами, як і обставини чинності зазначеного договору на цей час та відсутність фактів його розірвання, припинення, визнання незаконним тощо.

20.03.2024 року позивач засобами поштового зв`язку направив рапорт від 18.03.2024 року про звільнення з військової служби на адресу в/ч НОМЕР_1 , до якого додав копії наступних документів:

- копія паспорта, коду та довідки про місце реєстрації ОСОБА_1 ;

- копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 ;

- копія Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб;

- копія рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23.01.2024 у справі №644/10167/23;

- нотаріальна копія Договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків щодо виховання та утримання дитини, сплати аліментів від 14.03.2024р.

Вказаний рапорт ВЧ НОМЕР_1 отримала - 28.03.2024р.

Станом на час звернення позивача із рапортом про звільнення з військової служби, останній до військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби не повернувся.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність щодо не розгляду рапорту про звільнення, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Пунктом 2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 військовому командуванню разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Станом на час розгляду справи, строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 року № 389-VIII (далі - Закон № 389-VIII).

Згідно із статтею 1 Закону № 389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, згідно пункту 4 якого встановлено призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

Статтею 26 Закону №2232-XII, визначено підстави для звільнення з військової служби.

Так, до абз. 12 пп. г) п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України №2232-XII позивач подав рапорт про звільнення з військової служби.

Згідно з підпунктом 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі.

Частиною 2 статті 24 Закону № 2232-XII визначено, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством. Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців. Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Аналогічні норми встановлені Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджені Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008.

Пунктами 122, 144-1 Положення № 1153/2008 визначено, що усунення військовослужбовців від виконання службових обов`язків здійснюється відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

З аналізу наведених норм вбачається, що військовослужбовці, військову службу яким призупинено, можуть бути звільнені з військової служби виключно у разі набрання законної сили обвинувальних вироків стосовно них. При цьому Положення № 1153/2008, зокрема розділ «Порядок призупинення та продовження військової служби» не містять норм, які передбачають можливість звільнення з військової служби військовослужбовцям, служба яким призупинена за пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII.

Звільнення за нормами вказаного пункту Закону № 2232-XII можливо лише також після продовження військової служби, у випадку наявності виправдувального вироку або закриття кримінального провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України.

Як вбачається з обставин справи, позивач вважається таким, що 27.02.2023 незаконно та самовільно залишив розташування Військової частини.

Отже суд уважає, що відповідач не розглядаючи рапорт позивача щодо звільнення позивача з військової служби, правомірно та обґрунтовано виходив із наявності тих обставин, які унеможливлюють вирішення поставленого позивачем питання, а саме самовільне залишення позивачем військової частини.

Пунктом 233 Положення № 1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Суд звертає увагу, що подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, не розгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Згідно з абзацом тринадцятим п. 14.10 Розділу ХІV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 170 від 10.04.2009 документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Згідно з п. 117 Дисциплінарного статуту ЗСУ, пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді. Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

З системного аналізу вказаних норм права слідує, що наслідком написання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби, є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту.

При тому, що в умовах дії воєнного стану немає заборон на розгляд рапорту про звільнення з військової служби.

Суд зазначає про неможливість прийняття рішення по рапорту позивача про звільнення з військової служби до повернення останнього до військової частини, яку він самовільно залишив (згідно з підпунктом 14 пункту 116 Положення № 1153/2008).

До того ж, суд вважає, що для звільнення з військової служби, позивачу необхідно особисто прибути до військової частини, яку він самовільно залишив.

Що наявності у позивача права на звільнення з військової служби, то такі в межах розгляду даного позову оцінці не підлягають, позаяк не є предметом означеного позову.

З огляду на викладене у своїй сукупності, суд констатує безпідставність заявлених вимог та відсутність правових підстав для задоволення цього позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підсумовуючи вищевикладене в його сукупності, суд прийшов до висновку, що доводи позивача не відповідають обставинам справи, тому позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 26 серпня 2024 року.

Суддя Бадюков Ю.В.