Справа № 240/23848/23
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2024-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/23848/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Попова Оксана Гнатівна

Суддя-доповідач - Сапальова Т.В.

23 серпня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Ватаманюка Р.В. Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 у власних інтересах та в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати постанову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 24.02.2023 за №06001//1 щодо відмови у виплаті на сім`ю (її та її мальолітньої дочки - ОСОБА_2 ) одноразової допомоги, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати у зв`язку із смертю ОСОБА_3 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області нарахувати і виплатити на сім`ю (її та її мальолітньої дочки - ОСОБА_2 ) одноразову допомогу, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати у зв`язку із смертю ОСОБА_3 .

Відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Від позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги відповідача та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що ОСОБА_1 перебувала в шлюбі з ОСОБА_3 , згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 24.12.2019.

В шлюбі народжена спільна дитина - ОСОБА_2 , 30.06.2023.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 05.09.2022 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з копією акту спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 02.09.2022 о 16 год. 00 хв. ОСОБА_3 помер внаслідок нещасного випадку на виробництві.

15.02.2023 позивачка як дружина загиблого внаслідок нещасного випадку на виробництві звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення одноразової допомоги на сім`ю у зв`язку із смертю її чоловіка.

За результатами розгляду вказаної заяви Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Житомирській області прийнято постанову №06001//1 від 24.02.2023 про відмову у страхових виплатах та наданні соціальних послуг у зв`язку з різною реєстрацією місця проживання на день настання страхового випадку.

Вважаючи відмову відповідача протиправною позивачка, яка також діє в інтересах малолітньої дочки, через свого представника звернулась з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, доводи апеляційної скарги та відзив позивача, суд враховує наступне.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючим громадянам щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, у разі нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, охорони їхнього життя та здоров`я визначає ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999р. №1105-XIV (далі Закон №1105-XIV).

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.30 Закону №1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які уповноважений орган управління виплачує застрахованій особі чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до ЗУ "Про охорону праці".

Частиною 1 ст.35 Закону №1105-XIV передбачено, що у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які на день смерті потерпілого мали право на одержання від нього утримання, а також дитина, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого.

Пунктом 1 ч.5 ст.36 Закону №1105 передбачено, що у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім`ї виплачуються:

1) одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату;

2) одноразова страхова виплата кожній особі, яка мала право на одержання утримання від потерпілого, а також його дитині, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює восьми розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату.

Статтею 37 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено перелік документів для розгляду справ про страхові виплати.

Згідно з ч.1 ст.37 Закону №1105 для призначення страхових виплат потерпілий або особи, які мають право на такі виплати у разі смерті потерпілого, подають до уповноваженого органу управління в електронній формі через Єдиний державний вебпортал електронних послуг або веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України заяву про призначення виплати (особисто або через уповноваженого представника) за формою, затвердженою правлінням Пенсійного фонду України.

За малолітніх або неповнолітніх осіб заяву подає один із батьків або інший законний представник.

Заява може бути подана до Пенсійного фонду України у формі паперового документа.

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону №1105 територіальні органи уповноваженого органу управління приймають рішення про призначення страхових виплат на підставі заяви та отриманих шляхом автоматизованого обміну наявними даними між інформаційно-комунікаційними системами органів державної влади, підприємств, установ, організацій:

1) акту розслідування нещасного випадку або акту розслідування професійного захворювання за встановленими формами;

2) даних про встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності;

3) даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження особи, яка має право на виплати, та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть потерпілого та інших актів цивільного стану, необхідних для призначення страхових виплат;

4) даних реєстру застрахованих осіб та реєстру страхувальників Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про працевлаштування, нараховану заробітну плату (дохід) і сплату страхових внесків та інших даних, необхідних для призначення виплат;

5) наявних даних Єдиного державного демографічного реєстру про реєстрацію місця проживання;

6) даних органів реєстрації про реєстрацію місця проживання;

7) даних Єдиної державної електронної бази з питань освіти про навчання;

8) даних Державного реєстру боржників про виплату аліментів;

9) даних Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб щодо статусу внутрішньо переміщеної особи;

10) даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Частиною 3 ст. 37 Закону №1105 потерпілий або особи, які мають право на страхові виплати, у разі відсутності необхідної інформації в державних реєстрах і базах даних мають право надати додаткові документи, необхідні для призначення страхових виплат.

Колегія суддів виходить з того, що Закон №1105-XIV не містить визначення поняття сім`ї та її членів, відтак з урахуванням предмету спору, Сімейний кодекс України є спеціальним законом, який має враховуватись при визначені поняття сім`ї та її членів при вирішенні питання щодо наявності права на отримання допомоги, передбаченої Законом №1105-XIV.

Судом першої інстанції встановлено та матералами підтверджується, що Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області винесло постанову №06001//1 від 24.02.2023 про відмову у страхових виплатах та наданні соціальних послуг ОСОБА_1 , мотивуючи своє рішення різною реєстрацією місця проживання ОСОБА_1 та померлого чоловіка ОСОБА_3 на день настання страхового випадку - 02.09.2022 (а.с.12).

Водночас, позивачем до матеріалів справи надано довідку Народицької селищної військової адміністрації Коростенського району Житомирської області про те, що на день смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований в АДРЕСА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та його сім`я складалась: дружина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; дочка ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.15).

Відповідно до довідки Народицької селищної військової адміністрації Коростенського району Житомирської області №198 від 12.12.2022 встановлено, що ОСОБА_1 до дня смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживала без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 разом та вели спільне господарство (а.с. 14).

Визначення поняття сім`ї та її членів закріплено в Сімейному кодексі України, відповідно до ст.3 якого сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Закон №1105-XIV не містить визначення сім`ї та її членів і не містить вимоги, згідно з якою право на отримання страхової виплати обов`язкової реєстрації місця проживання членів сім`ї потерпілого, смерть якого настала внаслідок нещасного випадку на виробництві.

За такого правового регулювання з урахуванням предмету спору, суд визнає, що Сімейний кодекс України є спеціальним законом який має враховуватись при визначені поняття сім`ї та її членів при вирішенні питання щодо наявності права на отримання допомоги передбаченої Законом № 1105-XIV.

Відповідно до частини першої статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Таким чином, колегія суддів встановила, що на момент смерті ОСОБА_3 подружжя мешкало за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, враховуючи вищезазначене, позивачем доведено факти, які засвідчують реальність сімейних відносин, а саме: факт спільного проживання з померлим, ведення спільного господарства.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09.05.2024 у справі №580/3690/23.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані позивачем документи є достатнім підтвердженням наявності у позивача спільного побуту та взаємних прав та обов`язків з її померлим чоловіком, що з урахуванням положень СК України свідчить про проживання їх однією родиною.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції помилково вказав, що одноразова допомога виплачується на кожного члена сім`ї померлого окремо, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Встановлено, що суд першої інстанції під час розгляду данної справи, дійшов висновку, про необхідність зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 та її неповнолітній дочці - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , страхову виплату у вигляді одноразової допомоги на сім`ю потерпілого, про що зазначив в резолютивній частині рішення.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав належних доказів в обґрунтування своєї позиції та не довів наявність обґрунтованих підстав для відмови ОСОБА_1 у виплаті на сім`ю (її та її мальолітньої дочки - ОСОБА_2 ) одноразової допомоги, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати у зв`язку із смертю ОСОБА_3 , а судом такі не встановлені.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 на сім`ю та її неповнолітній дочці - ОСОБА_2 страхову виплату відповідно до п.1 ч. 5 ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у вигляді одноразової допомоги сім`ї потерпілого у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату, у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_3 .

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку з підстав, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Ватаманюк Р.В. Капустинський М.М.