Справа № 200/3793/24
Суддя: Троянова О.В.
Дата ухвалення: 2024-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2024 року Справа№200/3793/24

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Троянова О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, ) про визнання протиправними та скасування протоколів/розпоряджень щодо призначення/перерахунку пенсії та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними та скасування протоколів/розпоряджень щодо призначення/перерахунку пенсії з датами розрахунку «21.03.2024», «27.03.2024», «07.05.2024», «31.05.2024» проведені відповідачем на підставі рішення за № 76 від 25.03.2024 року, від 02.04.2024 року, від 07.05.2024 року, від 06.06.2024 року; зобов`язання з 13.03.2024 року перерахувати та виплачувати пенсію за віком на підставі Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2021-2023 роки, враховуючи вже виплачені суми пенсії; врахувати при проведенні розрахунку страхового стажу до 01.01.2004 року стаж роботи в «Єнакієвському МВ УМВС України в Донецькій області» з 01.07.2000 року по 15.06.2001 року; врахувати стаж роботи з 15 лютого 1987 року по 15 березня 1987 року, у потрійному розмірі; призначити додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, особі з інвалідністю ІІІ групи; призначити доплату за понаднормовий стаж з урахуванням зменшеного на 8 років відповідного страхового стажу, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що працював у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів; підвищити розмір пенсії за віком ОСОБА_1 , який звернувся за призначенням пенсії за віком з більш пізнього віку, з урахуванням зменшеного на 8 років відповідного пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що працював у 1987 році у зоні відчуження, не менше 14 календарних днів; визнання факту завдання моральної шкоди протиправною поведінкою щодо нього та зобов`язання принести офіційне вибачення, шляхом публікації вибачення на офіційному сайті Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у розділі «Новини».

Крім того, позивачем подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої замінити пункт 3 позовних вимог на вимогу наступного змісту: "Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України, на відшкодування моральної шкоди завданої протиправними діями Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області принести офіційне вибачення ОСОБА_1 , шляхом публікації вибачення на офіційному сайті Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у розділі «Новини»".

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року суд прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) без виклику учасників справи.

За правилами частини 1 статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином за допомогою програмного забезпечення «Електронний суд».

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що до березня 2024 року отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ. Зазначив, що 13.03.2024 року звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою про перехід з пенсії по інвалідності за Законом №2262 на пенсію за віком відповідно до Закону №1058, та відповідачем було призначено йому пенсію за віком, проте при розрахунку середнього заробітку за 3 попередні роки відповідачем було враховано середню заробітну плату за 2014-2016 роки, а також не враховано до страхового стажу період служби у МВС України з 01.07.2000 по 15.06.2001 року. Зазначив, що неодноразово звертався до відповідача зі скаргами з метою поновлення порушених прав, проте відповідачем не було їх розглянуто у повному обсязі та задоволено. Окрім того, зазначив, що відповідачем не було зараховано в потрійному розмірі період служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження з 15 лютого по 15 березня 1987 року. Крім того, зазначив, що при призначенні пенсії за віком йому не була врахована додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбачену Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», незважаючи на те, що остання виплачувалася йому при перебуванні на пенсію по інвалідності за Законом №2262. Окрім того, зазначив, що відповідачем не враховані вимоги ст. 28 Закону № 1058 щодо підвищення розміру пенсії за віком у разі відстрочки часу її призначення. Вважає, що внаслідок зазначених дій йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях. Спірні розпорядження відповідача вважає протиправними, просив задовольнити позов.

Відповідачем через канцелярію суду у встановлені судом строки, надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що ОСОБА_1 перебув на обліку в Головному Управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, як отримувач пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 01.01.1992 № 2262-ХІІ з березня 2009 року. 13.03.2024 ОСОБА_2 звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії № 982, а саме про переведення з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 01.01.1992 № 2262-ХІІ на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Звернення опрацьовано за принципом екстериторіальності спеціалістом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 № 339/35961. Рішенням від 25.03.2024 № 76 було проведено перерахунок пенсії. Стосовно не зарахування до стажу роботи у потрійному розмірі період роботи з 15 лютого 1987 року по 15 березня 1987 року зазначив, що позивачем не надано документів, що підтверджують в зазначений період перебування у зоні відчуження, як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Стосовно позовних вимог про призначення додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, особі з інвалідністю ІІІ групи, зазначив, що позивачу встановлено підвищення інвалідам війни 3 групи (1 кат)(30% від 2361 грн.) в розмірі 708,30 грн, як більш доцільний варіант. Крім того, позивачу відповідно до зазначеної постанови встановлено збільшення в розмірі 2754,35 грн. Стосовно позовних вимог про підвищення розміру пенсії за віком з урахуванням зменшеного на 8 років відповідного пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що працював у 1987 році у зоні відчуження, не менше 14 календарних днів, зазначив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки у позивача відсутній понаднормовий стаж 8 років. Стосовно позовних вимог про зарахування до стажу роботи позивача періоду роботи з 01.07.2000 по 15.06.2001, зазначив, що позовні вимоги в цій частині є безпідставними, у зв`язку з тим, що цей період був управлінням зарахований до стажу роботи в добровільному порядку. Стосовно позовних вимог про зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три роки, що передують року звернення, тобто за 2021-2023 роки, зазначив, що середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії враховується виключно при призначені пенсії.

Крім того, позивачем подано відповідь на відзив, зміст якої аналогічний викладеному у позовній заяві.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянином України (паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Єнакіївським МВ УМВС України у Донецькій області 09 серпня 1996 року), внутрішньо переміщеною особою (довідка від 25.03.2015 року №1434-1620) та пенсіонером за віком, що не є спірною обставиною між сторонами.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () є суб`єктом владних повноважень - органом виконавчої влади, основним завданням якого, згідно вимог чинного законодавства, зокрема, є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.

Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошове утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 пункту 4 Положення).

Судом встановлено на підставі довідки серії МСЕ- №218356 від 25.07.2001 року, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 групи безстроково у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) серії НОМЕР_3 від 20.11.2001 року ОСОБА_1 має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно посвідчення серії НОМЕР_4 від 10.09.2001 року ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни.

Обставина перебування позивача на обліку як отримувача пенсії по інвалідності згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не є спірною.

Відповідно до довідки №632 від 02.03.2009 року, виданої Донецьким юридичним інститутом Луганського державного університету внутрішніх справ, ОСОБА_1 у період з 15 лютого 1987 по 15 березня 1987 року виконував спеціальне завдання з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у Брагінському та Хойникському районах Гомельської області БРСР (наказ ДССШМ від 27.03.1987 року №35 о/с).

Згідно довідки №26 від 13.01.2012 року, виданої Донецьким юридичним інститутом Луганського державного університету внутрішніх справ, ОСОБА_1 за період виконання службових обов`язків у Хойникському РВ ВС з 15 лютого 1987 по 15 березня 1987 року (29 днів) за місцем навчання Донецька середня школа міліції МВС СРСР (на теперішній час - Донецький юридичний інститут МВС України) на посаді курсант посадовий оклад складав 145,00 грн, виплачено грошове забезпечення в сумі 285,32 крб.

13.03.2024 року ОСОБА_1 звернувся до відділу обслуговування громадян №8 Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою №982 за перерахунком пенсії, відповідно до якої просив здійснити перехід на інший вид пенсії за віком.

25.03.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення про призначення ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі 8585,08 грн., яка складалася з наступних складових: розмір пенсії за віком (ст. 27) (13125,33 * 0,40833) 5359,47 грн, доплата за понаднормовий стаж (ст. 28 ч. 1 абз. 2) (за 5 років) 118,05 грн, збільшення ст. 21 ЗВС Пост. №1381 п. 1 1339,87 грн, підвищення інвалідам війни 3 групи (1 кат.) (30 % від 2361 грн) 708,30 грн, цільова допомога інвалідам війни ІІІ групи 50,00 грн.

02.04.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення 76 про перерахунок пенсії з 13.03.2024 року, у зв`язку з індексацією заробітку, внаслідок чого змінився розмір пенсії за віком (ст. 27) (27874,32 грн * 0,40833) 11381,92 грн, а також збільшення ст. 21 ЗВС Пост. №1381 п. 1 2845,48 грн Розмір пенсії з надбавками склав 15103,75 грн.

На звернення позивача з питань пенсійного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області надано відповідь листом від 24.04.2024 року №10157-7658/П-02/8-0500/24, відповідно до якої з 15.06.2001 позивачу була призначена пенсія за вислугу років, розрахована відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 13.03.2024 позивач звернувся до Головного управління із заявою на перерахунок пенсії, призначеної відповідно до Закону №2262, на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону №1058, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. За результатами розгляду документів, долучених до заяви від 13.03.2024, позивача переведено з 13.03.2024 на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058 з урахуванням страхового стажу за період роботи з 01.09.1978 по 31.12.2023, який складає 40 років 10 місяців 17 днів. Коефіцієнт страхового стажу відповідно до статті 25 закону № 1058 складає 0,40833. Середньомісячна заробітна плата розрахована за даними персоніфікованого обліку за період з 01.01.2004 по 31.12.2023 та складає 27874,32 грн (3,48670 - індивідуальний коефіцієнт заробітної плати х 7994,47 грн - показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014-2016 роки). Розмір пенсії станом на 13.03.2024 склав 15103,75 грн, в тому числі: 11381,92 грн - розмір пенсії за віком (ст. 27) (27874,32 х 0,40833); 118,05 грн - доплата за понаднормовий стаж (за 5 років); 2845,48 грн - збільшення ст. 21 ЗВС Постанова № 1381 п. 1; 708,30 грн - підвищення інвалідам війни 3 групи (1 кат) (30% від 2361 грн); 50,00 грн - цільова допомога інвалідам війни ІІІ групи.

В матеріалах справи наявна довідка про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески №114 від 30.04.2024 року, видана Головним управлінням МВС України в Донецькій області, відповідно до якої позивачу за період з 01.07.2000 по 15.06.2001 року не було сплачено страхові внески до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Крім того, на звернення позивача з питань пенсійного забезпечення, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області надано відповідь листом від 04.06.2024 року №14716-12161/П-02/8-0500/24, відповідно до якої з 13.03.2024 позивач перебуває на обліку в Головному управлінні та отримує пенсію за віком призначену відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 01.05.2024 позивач звернувся до Головного управління з заявою №2315 про проведення перерахунку допризначення в зв`язку з наданими додатковими документами. До звернення позивачем додано довідку про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески №114 від 30.04.2024, яка видана «ГУМВС України в Донецькій області». Відповідно до довідки №114 за період роботи з липня 2000 року по червень 2001 року наявна інформація про відсутність сплати щомісячних страхових внесків до Пенсійного фонду України. Тому, період роботи з липня 2000 року по червень 2001 року не зараховано до страхового стажу.

Крім того, позивачем подано до суду витяг з електронного кабінету, відповідно до якого станом на 08.07.2024 року складові пенсійної виплати позивача складаються з: розміру пенсії за віком (ст. 27) (26336,58 * 0,41833) - 11 017,38 грн, доплата за понаднормовий стаж (ст. 28 ч. 1 абз. 2) (за 6 років) - 141,66 грн, збільшення ст. 21 ЗВС Пост. №1381 п. 1 - 2754,35 грн, підвищення інвалідам війни 3 групи (1 кат.) (30 % від 2361 грн) - 708,30 грн, цільова допомога інвалідам війни ІІІ групи - 50,00 грн.

Окрім того, відповідачем подано до суду розрахунок стажу ОСОБА_1 з програмного забезпечення «Форма РС-право», відповідно до якого період служби в Єнакіївському МВ УМВС України в Донецькій області з 01.07.2000 по 15.06.2001 року зараховано до страхового стажу позивача.

Крім того, відповідачем подано до суду протокольне рішення про перерахунок пенсії №976, відповідно до якого ОСОБА_1 проведено з дати призначення пенсії за віком 13.03.2024 року перерахунок з урахуванням зарахованого до страхового стажу періоду з 01.07.2000 по 15.06.2001 року.

Отже, предметом спору у даній справі є наявність правових підстав для застосування відповідачем при переведенні з пенсії по інвалідності, призначеної за Законом №2262-XII, на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV, шляхом призначення нової пенсії середньої заробітної плати за 2014-2016 роки, не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.07.2000 по 15.06.2001 року, неврахування у потрійному розмірі періоду виконання службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, не призначення додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, невірного обрахування доплати за понаднормовий стаж, а також не проведення підвищення розміру пенсії у зв`язку зі зверненням за призначенням пенсії з більш пізнього віку, враховуючи зменшений на 8 років пенсійний вік.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Стосовно застосування відповідачем при переведенні позивача з пенсії по інвалідності, призначеної за Законом №2262-XII, на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV, шляхом призначення нової пенсії середньої заробітної плати за 2014-2016 роки, суд зазначає наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-1V.

Відповідно до положень статті 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV) особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Згідно частини 3 статті 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII (далі Закон №2262-XII) передбачені інші умови і порядок призначення та обчислення пенсії, зокрема, пенсія за вислугу років, пенсія по інвалідності, а також пенсія в разі втрати годувальника.

Так, положеннями статті 1 Закону №2262-ХІІ особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років. Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали особами з інвалідністю за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності. Члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Пунктом б) частини 1 статті 12 Закону №2262-ХІІ визначено перелік осіб, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах цього закону, до якого віднесено, зокрема, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України.

13.03.2024 року позивач звернувся із заявою № 982 про призначення іншого виду пенсії - за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка йому була призначена, але з застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2016-2018 роки, застосувавши зарплату за період з 01.07.2000 року по 30.11.2018 року, тобто з дати первинного призначення іншого виду пенсії у 2019 році.

Згідно абзацу 4 частини 2 статті 40 Закону України 1058-ІV порядок визначення показників середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, за календарний рік, що передує року звернення за призначенням пенсії, затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади у галузях статистики, економіки, праці та соціальної політики і фінансів.

Згідно частини 1 статті 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Таким чином, з 01.01.2004 року обов`язковими кваліфікуючими умовами для включення періоду трудової діяльності громадянина до страхового стажу є одночасна сукупність таких обставин як: 1) провадження діяльності, котра є об`єктом загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; 2) реальність щомісячної оплати страхових внесків (тобто єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно частини 2 статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності нормами Закону №1058-ІV правила обчислення стажу роботи громадянина у цілях пенсійного забезпечення визначались, зокрема, статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», частина 1 якої містила положення про те, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Отже, до 31.12.2003 року страховий стаж громадянина має складатись виключно з проміжків часу ведення трудової діяльності або часу належності до кола осіб, визначених частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», підтверджених записами у трудовій книжці або іншими об`єктивними даними за Порядком №637 та безвідносно до події оплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно положень частин 1, 2 статті 40 Закону №1058-ІV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Таким чином, при призначенні пенсії на підставі Закону №1058-ІV при обчисленні пенсії враховується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом в постановах від 15.08.2019 року у справі № 521/9597/17, від 11.09.2019 року у справі № 363/1493/17, від 10.10.2019 року у справі № 520/7533/17.

Судом встановлено, що позивачу було призначено пенсію по інвалідності з 07.12.2012 року на підставі Закону №2262-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, ніж ті, що визначені Законом №1058-IV.

Суд не приймає посилання відповідача на те, що середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії враховується виключно при призначені пенсії, оскільки виходячи з аналізу норм законодавства частина 3 статті 45 Закону №1058-IV установлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV. Однак, у випадку із заявою позивача мало місце призначення іншого виду пенсії за іншим законом, а тому має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком).

Таким чином, відповідачем необґрунтовано використано механізм переведення з одного виду пенсії на інший, а саме: з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, а тому при обчисленні пенсії необхідно було застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) за три роки, що передували року призначенню пенсії за віком, відповідно до частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В даному випадку має місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного виду пенсії на інший, тому пенсійний орган має враховувати показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії - пенсії за віком відповідно до Закону № 1058, а саме за 2021-2023 роки.

Стосовно позовних вимог щодо зарахування до страхового стажу періоду проходження служби в Єнакієвському МВ УМВС України в Донецькій області з 01.07.2000 по 15.06.2001 року, суд зазначає наступне.

Згідно статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок та з 01.01.2011 єдиний соціальний внесок.

Страховий стаж обчислюється відповідно до вимог Закону №1058-IV за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності (01.01.2004) цим Законом. У разі якщо за період з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2016 року в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості, необхідні для обчислення страхового стажу військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейським, особам рядового і начальницького складу відповідно до цього Закону, страховий стаж обчислюється на підставі довідки про проходження військової служби та про сплачені суми страхових внесків.

Так, судом встановлено, первісно при призначенні пенсії за віком до страхового стажу позивача відповідачем не було зараховано період проходження служби в органах МВС у зв`язку з несплатою Єнакіївським МВ УМВС України в Донецькій області страхових внесків за період з 01.07.2000 по 15.06.2001 року.

Водночас, судом встановлено на підставі розрахунку стажу ОСОБА_1 , сформованого в програмному забезпеченні органу Пенсійного фонду України, що до страхового стажу позивача зараховано період проходження служби в Єнакіївському МВ УМВС України в Донецькій області з 01.07.2000 по 15.06.2001 року та проведено відповідний перерахунок пенсії протокольним рішенням 76 з дати призначення пенсії за віком 13.03.2024 року.

Отже, права позивача в цій частині не є порушеними з боку відповідача.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Стосовно позовних вимог щодо зарахування в потрійному розмірі період виконання службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, суд зазначає наступне.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення врегульовані Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 року №796-XII (далі - Закон №796-XII).

Статтею 1 Закону №796-XII визначено, що цей закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

У розумінні статті 10 Закону №796-ХІІ учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівників державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також тих, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 14 Закону №796-XII, для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в тому числі, категорія 1 - особа з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу.

Згідно статті 56 Закону №796-XII час роботи, служби (в тому числі державної) з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження зараховується до стажу роботи, стажу державної служби, вислуги років, яка надає право на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб: до 1 січня 1988 року - у потрійному, а з 1 січня 1988 року до 1 січня 1993 року - у полуторному розмірі (у тому числі за списком № 1). З 1 січня 1993 року та в наступні роки пільги з обчислення стажу роботи у зоні відчуження визначаються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 65 Закону №796-XII передбачено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом. Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Згідно з частиною 1 статті 44 Закону України № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року N 22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за N 1566/11846.

Перелік документів, що додаються до заяви про призначення, перерахунку та поновлення пенсії визначений Розділом 2 цього Порядку.

Підпунктом 7 пункту 2.1 Порядку №22-1 визначено, що документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є: - довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи у зоні відчуження; посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно пункту 4.1 Порядку заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію. Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Відповідно до пункту 4.3. Порядку рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Пунктом 4.7 Порядку передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.

Під час вирішення питання про правомірність прийнятого відповідачем рішення суд виходить із змісту документів, що надавалися позивачем разом із заявою про призначення пенсії та які розглядалися відповідачем, оцінка правомірності рішень здійснюється шляхом встановлення обґрунтованості викладених в цих рішеннях підстав неврахування певних періодів роботи у складі спеціального стажу.

Спірним питанням цієї справи є наявність підстав для врахування періоду проходження військової служби позивачем з 15.02.1987 по 15.03.1987 до страхового стажу у трикратному розмірі як періоду участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС на підставі ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до наданих відповідачем пояснень період служби позивача з 15.02.1987 по 15.03.1987 врахований у складі страхового стажу в одинарному розмірі, що не є спірною обставиною між сторонами.

Статтею 56 Закону №796-XII передбачено можливість врахування до стажу роботи у трикратному розмірі час роботи, служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження.

Питання поділу території на відповідні зони, режим їх використання та охорони, умови проживання та роботи населення, господарську, науково-дослідну та іншу діяльність в цих зонах. Закон закріплює і гарантує забезпечення режиму використання та охорони вказаних територій з метою зменшення дії радіоактивного опромінення на здоров`я людини та на екологічні системи визначені Законом України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею 2 цього Закону передбачено, що залежно від ландшафтних та геохімічних особливостей ґрунтів, величини перевищення природного доаварійного рівня накопичення радіонуклідів у навколишньому середовищі, пов`язаних з ними ступенів можливого негативного впливу на здоров`я населення, вимог щодо здійснення радіаційного захисту населення та інших спеціальних заходів, з урахуванням загальних виробничих та соціально-побутових відносин територія, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, поділяється на зони.

Такими зонами є:

1) зона відчуження - це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році;

2) зона безумовного (обов`язкового) відселення - це територія, що зазнала інтенсивного забруднення довгоживучими радіонуклідами, з щільністю забруднення грунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 15,0 Кі/км-2 та вище, або стронцію від 3,0 Кі/км-2 та вище, або плутонію від 0,1 Кі/км-2 та вище, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 5,0 мЗв (0,5 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період;

3) зона гарантованого добровільного відселення - це територія з щільністю забруднення грунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 5,0 до 15,0 Кі/км-2, або стронцію від 0,15 до 3,0 Кі/км-2, або плутонію від 0,01 до 0,1 Кі/км-2, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 1,0 мЗв (0,1 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період.

Межі цих зон установлюються та переглядаються Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, за погодженням з Національною академією наук, центральними органами виконавчої влади, сільського господарства та з питань продовольчої безпеки держави, безпеки використання ядерної енергії, управління зоною відчуження та зоною безумовного (обов`язкового) відселення, на основі експертних висновків.

Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, згідно з додатком N 1 до Постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 № 106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи».

З матеріалів справи слідує, що позивачем на підтвердження особливого статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та періоду роботи у зоні відчуження до заяви про призначення пенсії за віком додавалися копії: посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) серії НОМЕР_3 від 20.11.2001 року разом з вкладкою №123360 від 31.07.2001 року, відповідно до якої ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; витяг з наказу начальника Донецької спеціальної середньої школи міліції МВС СРСР від 27 березня 1987 року №35 л/с, відповідно до якої ОСОБА_1 виконував спеціальне завдання в Брагінському та Хойнікському районах Гомельської області БРСР за період відрядження на ЧАЕС з 15 лютого по 15 березня; довідку №632 від 02.03.2009 року, видану Донецьким юридичним інститутом, про період виконання спеціального завдання з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у Брагінському та Хойникському районі Гомельської області БРСР з 15.02.1987 по 15.03.1987 року; а також довідку №26 від 13.01.2012 року, видану Донецьким юридичним інститутом, про виплачене позивачу грошове забезпечення виходячи з кількості днів перебування в зоні відчуження Чорнобильської АЕС за період з 15.02.1987 по 15.03.1987 року (29 днів) у двократному розмірі.

Відповідно до наданих позивачем документів в період з 15.02.1987 по 15.03.1987 позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Брагінському та Хойнікському районах Гомельської області БРСР. Наведена обставина підтверджена наданими позивачем документами та не є спірною.

Відповідно до ст. 10 Закону №796-XII учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців.

Виходячи з аналізу зазначених положень статті 10 Закону №796-ХІІ учасниками ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС визнаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків саме у зоні відчуження.

Отже, позивач як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 15.02.1987 по 15.03.1987 року безпосередньо брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у населених пунктах Гомельської області БРСР, які віднесено до зони відчуження.

Положеннями підпункту 7 пункту 2.1 Порядку 22-1 передбачено підтвердження особливого статусу участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС довідкою військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідкою архівної установи, або іншими первинними документами, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Враховуючи зазначене, відповідачем протиправно за зараховано до страхового стажу позивача в потрійному розмірі період ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 15.02.1987 по 15.03.1987 року.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання призначити додаткову пенсію як особі віднесеній до категорії 1, відповідно до ст. 50 Закону №796-ХІІ, суд зазначає наступне.

Згідно положень статті 49 Закону №796-ХІІ пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді державної пенсії, а також додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до статті 50 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-XII особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Розміри вказаної щомісячної додаткової пенсії визначено пунктом 13 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Порядок №1210).

Так, згідно підпункту 1 пункту 13 Порядку №1210 вищезазначена додаткова пенсія виплачується особам з інвалідністю 3 групи, що належать до категорії 1 у розмірі 284,7 грн.

Згідно із частиною четвертою статті 13 Закону України від 22.10.1993 №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон №3551-ХІІ) особам з інвалідністю внаслідок війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються: особам з інвалідністю III групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Пунктом 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України установлено, що норми і положення, зокрема, статі 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Рішенням Першого сенату Конституційного Суду України від 13 вересня 2023 року у справі №3-51/2021 визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, за якою норми і положення статті 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У зазначеному рішення Перший сенат зазначив, «що зі змісту положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу вбачається, що цим положенням: не внесено будь-яких змін (доповнень) безпосередньо до Закону №796; не скасовано, не змінено, не доповнено, не зупинено (призупинено) дії будь-якого положення Закону №796; не встановлено розмірів соціальних виплат особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Положенням пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу встановлено додатковий порядок застосування статей 50, 54 Закону № 796. Отже, можливо лише припустити, що положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу вплине на зміст та обсяг права на соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, наприклад, якщо Кабінет Міністрів України на його виконання ухвалить акт, яким зменшить розміри соціальних виплат виходячи з наявних фінансових ресурсів до тих меж, що під сумнівом буде сама сутність змісту права на соціальний захист.

Відповідно до частини першої статті 67 Закону № 796 розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій регулює Кабінет Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати»

Таким чином, незважаючи на скасування пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України нормативне регулювання щодо визначення Кабінету Міністрів України як органу, який визначає порядок і розміри додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбачену статтею 50 Закону №796-ХІІ не змінилось.

При цьому, згідно із пунктом 15-1 Порядку №1210 особам, які одночасно мають право на отримання надбавки, додаткової пенсії, підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань» і «Про соціальний захист дітей війни», таке підвищення провадиться за їх вибором за однією з підстав.

Суд зауважує, що буквальний зміст наведеної норми вказує, що якщо особа має право на отримання одночасно кількох видів додаткових пенсійних виплат, виплачуватись їй може лише один вид за її вибором.

Враховуючи зазначене, позивач, отримуючи підвищення інвалідам війни 3 групи, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», не має права на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як особі, віднесеної до 1 категорії, відповідно до статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відтак, у спірних правовідносинах відповідач діяв правомірно, а тому вимоги позивача щодо виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, є необґрунтованими.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19 лютого 2019 року по справі №363/4916/16-а та від 21 лютого 2020 року у справі № 363/3520/16-а.

Крім того, колегією суддів враховано, що Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21.04.2021 року по справі № 520/12609/19, також наголошено, що:

«Пунктом 13 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV встановлено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

З наведеного слід підсумувати, що законодавче регулювання пенсійного забезпечення передбачає обрання пенсіонером одного виду пенсії за його вибором, тому запропонований позивачем варіант одночасного застосування умов, норм і порядку пенсійного забезпечення, що визначені законами №796-XII та №2262-XII, не базується на законі»

Стосовно позовних вимог щодо зобов`язання призначити доплату за понаднормовий стаж з урахуванням зменшеного на 8 років відповідного страхового стажу, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що працював у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини 1 статті 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, серед яких, зокрема, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів.

Згідно положень частини 2 вищезазначеної статті призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до частини 1 статті 60 Закону №1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 28 Закону № 1058-IV за кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини. Наявний в особи понаднормовий страховий стаж не може бути обмежений.

Згідно положень статті 29 Закону №1058-IV особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток: на 0,5% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців; на 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців. Підвищення розміру пенсії відповідно до частини першої цієї статті не встановлюється за неповний місяць страхового стажу, а також у разі призначення за нормами цього Закону пенсії особам, яким раніше призначалася пенсія іншого виду, за іншими законами України або в іншій державі.

Судом встановлено на підставі протокольного рішення №76, що страховий стаж позивача становить 41 рік 10 місяців 02 дні, з якого 6 років є понаднормовим, за який становлено доплату, передбачену абз. 2 ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV.

Крім того, судом встановлено вище, що позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у зоні відчуження у період з 15.02.1987 по 15.03.1987 року у кількості 29 днів.

Оскільки позивач здійснював спеціальне завдання в зоні відчуження у 1987 року не менше 14 календарних днів, а також наявністю більше 41 року страхового стажу, відповідно позивач має право на зменшення пенсійного віку, а також страхового стажу, передбаченого частиною 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, на 8 років.

Враховуючи зазначене, позивач має право на призначення доплати за понаднормовий стаж з урахуванням зменшеного відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ на 8 років відповідного страхового стажу, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що працював у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів.

Окрім того, виходячи з аналізу положень ст. 29 Закону №1058-IV право на встановлення передбаченого ч. 1 ст. 29 Закону №1058-IV підвищення до пенсії виникає у осіб: які набули право на пенсію за віком за нормами Закону 1058-IV (досягнули віку та мали мінімальний необхідний стаж); виявили бажання після досягнення 60 річного віку працювати і отримувати пенсію за віком на умовах Закону 1058-IV з більш пізнього віку.

Відповідно до позиції Верховного Суду у постанові від 17 травня 2019 року по справі №511/777/17 вказано, що для збільшення розміру пенсію у зв`язку з відстрочкою її призначення необхідними умовами є досягнення пенсійного віку, встановленого Законом №1058-IV, наявність страхового стажу, здобутого після досягнення пенсійного віку.

Враховуючи наявність у позивача права на визначене статтею 55 Закону №796-ХІІ зменшення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на 8 років, а також те, що позивач продовжив працювати після досягнення пенсійного віку, та звернувся за призначенням пенсії за віком при досягненні 62 років, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про зобов`язання підвищити розмір пенсії за віком у зв`язку зі зверненням за призначенням пенсії за віком з більш пізнього віку, з урахуванням зменшеного на 8 років пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що працював у 1987 році у зоні відчуження, не менше 14 календарних днів.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача з метою відшкодування моральної шкоди принести офіційне вибачення, шляхом публікації вибачення на офіційному сайті у розділі «Новини», суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Верховний Суд у постанові від 06.04.2023 року у справі № 200/5144/20-а сформулював загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень.

Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції.

Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду.

Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Крім того, у постанові від 27.11.2019 року у справі №750/6330/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Враховуючи характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем.

Поняття «моральна шкода» є оціночним, комплексним і таким, що потребує дослідження в кожному окремому випадку.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі №824/976/19-а.

У даній справі, суд не ставить під сумнів існування у позивача певного емоційного дискомфорту під час виникнення цього спору, оскільки така реакція сторони, чиї права є порушеними, не може викликати жодного сумніву.

Водночас суд звертає увагу, що позивачем не доведено факту виникнення у нього душевних страждань та причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та виникненням відповідних страждань.

Також, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту завдання позивачу моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням (бездіяльністю) відповідача.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи те, що права позивача на належне пенсійне забезпечення були порушені саме бездіяльністю відповідача, з метою ефективного захисту прав позивача суд на підставі частини другої статті 9 КАС України дійшов висновку вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім і необхідним (ефективним), шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не застосування при розрахунку пенсії ОСОБА_1 за віком показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2021-2023 роки; не зарахування у потрійному розмірі періоду роботи з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 15.02.1987 по 15.03.1987 року; не призначення доплати за понаднормовий стаж з урахуванням зменшеного на 8 років відповідного страхового стажу, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що працював у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів; не застосування при призначенні пенсії підвищення розміру пенсії який звернувся за призначенням пенсії за віком з більш пізнього віку, з урахуванням зменшеного на 8 років відповідного пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що працював у 1987 році у зоні відчуження, не менше 14 календарних днів; а також зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з дати призначення пенсії 13.03.2024 року, з урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2021-2023 роки; зарахувавши у потрійному розмірі період роботи з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 15.02.1987 по 15.03.1987 року; призначивши доплату за понаднормовий стаж з урахуванням зменшеного на 8 років відповідного страхового стажу, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що працював у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів; застосувавши при призначенні пенсії підвищення розміру пенсії який звернувся за призначенням пенсії за віком з більш пізнього віку, з урахуванням зменшеного на 8 років відповідного пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що працював у 1987 році у зоні відчуження, не менше 14 календарних днів.

У відповідності до положень статті 139 КАС України розподіл судових витрат не проводиться, оскільки позивач є звільненим від сплати судового збору як громадянин, віднесений до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до частини 3 статті 243 КАС України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-262, 293-295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними та скасування протоколів/розпоряджень щодо призначення/перерахунку пенсії та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не застосування при розрахунку пенсії ОСОБА_1 за віком показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2021-2023 роки; не зарахування у потрійному розмірі періоду роботи з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 15.02.1987 по 15.03.1987 року; не призначення доплати за понаднормовий стаж з урахуванням зменшеного на 8 років відповідного страхового стажу, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що працював у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів; не застосування при призначенні пенсії підвищення розміру пенсії який звернувся за призначенням пенсії за віком з більш пізнього віку, з урахуванням зменшеного на 8 років відповідного пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що працював у 1987 році у зоні відчуження, не менше 14 календарних днів.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122) провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) з дати призначення пенсії 13.03.2024 року, з урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2021-2023 роки; зарахувавши у потрійному розмірі період роботи з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 15.02.1987 по 15.03.1987 року; призначивши доплату за понаднормовий стаж з урахуванням зменшеного на 8 років відповідного страхового стажу, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що працював у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів; застосувавши при призначенні пенсії підвищення розміру пенсії який звернувся за призначенням пенсії за віком з більш пізнього віку, з урахуванням зменшеного на 8 років відповідного пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що працював у 1987 році у зоні відчуження, не менше 14 календарних днів.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення прийнято, складено та підписано в повному обсязі в нарадчій кімнаті 19 серпня 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Суддя О.В. Троянова