Справа № 200/1742/24
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2024-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2024 року справа №200/1742/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 травня 2024 року (повне судове рішеннн складено 01 травня 2024 року) у справі № 200/1742/24 (суддя в І інстанції Дмитрієв В.С.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

26.03.2024 через систему «Електронний суд» представник позивача Чекменьов Денис Миколайович, який в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову у проведенні перерахунку пенсії від 23.02.2024 № 21;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву про перерахунок пенсії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зарахувавши до страхового стажу період трудової діяльності згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 30.07.1982 з 28.08.1985 по 15.03.1988 та з 26.07.1982 по 20.04.1983;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 21.01.1964 з урахуванням раніше виплачених сум з 01.03.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу відмовлено у перерахунку пенсії у зв`язку із недоліками у заповненні трудової книжки. Представник позивача вказав, що працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку, як і зміна записів про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження, вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто працівником, більше того, недоліки її заповнення не є підставою для висновку про відсутність трудового стажу.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01 травня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 23.02.2024 № 21, яким відмовлено у перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії від 15.02.2024, зарахувавши до страхового стажу періоди: з 26.07.1982 по 22.04.1983 та з 28.08.1985 по 15.03.1988.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд не врахував, що наявність страхового стажу підтверджується відповідними документами, оформленими у встановленому законом порядку. Працівник не може відповідати за правильність внесення записів до документів, що підтверджують його трудовий стаж, проте, і органи фонду, як юридичні особи публічного права, не мають передбачених вимогами чинного законодавства підстав для зарахування до страхового стажу особи періодів роботи, записи про які оформлені з порушенням вимог закону тощо.

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 30.07.1982 позивач з 28.08.1985 по 15.03.1988 працював на Сєвєродонецькому приладобудівному заводі КПО «Імпульс», але наказ про прийняття на роботу дописано іншим чорнилом; з 26.07.1982 по 20.04.1983 позивач працював на Ворошиловському заводі електронного машинобудування однак між датою звільнення та датою наказу велика різниця, що є порушенням Інструкції № 58.

Щодо стягнення судового на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань збору апелянт зазначив, що оскільки Бюджетним кодексом України визначено, що бюджетні установи, до яких відноситься також і Пенсійний фонд є неприбутковими, а Законом № 1058 заборонено використання коштів на цілі, не передбачені цим законом, то у Пенсійного фонду відсутні необхідні кошти для сплати судового збору, а отже висновок суду першої інстанції, відповідно до якого вирішено стягнути з відповідачів за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн., є неправомірним.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача висловив щгоду з рішенням місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 15.02.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо проведення перерахунку пенсії допризначення у зв`язку з наданням додатковими документами (зарахувати стаж за період з 28.08.1985 по 15.03.1988 та з 26.07.1982 по 22.04.1983 згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що вбачається з рішення пенсійного органу від 23.02.2024 №21 та не заперечується сторонами.

Заяву позивача, за екстериторіальністю, розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 23.02.2024 №21 ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії оскільки згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 30.07.1982 заявник з 28.08.1985 по 15.03.1988 працював на Сєвєродонецькому приладобудівному заводі КПО «Імпульс», але наказ про прийняття на роботу дописано іншим чорнилом; з 26.07.1982 по 20.04.1983 заявник працював на Ворошиловському заводі електронного машинобудування, однак між датою звільнення та датою наказу велика різниця, що є порушенням Інструкції № 58.

Листом від 26.02.2024 Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області надіслало позивачу копію рішення про відмову у перерахунку пенсії.

Не погодившись із відмовою у перерахунку пенсії позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з наступного.

Спершу слід зазначити, що рішення місцевого суду оскаржено лише відповідачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення позивачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині, в якій задоволені позовні вимоги. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також частиною 1 статті 48 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Тобто, надання додаткових документів на підтвердження трудового стажу передбачено у разі відсутності трудової книжки або якщо записи про періоди роботи містять неправильні чи неточні записи саме про періоди роботи.

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 30.07.1982, що видана на ім`я ОСОБА_1 , позивач у спірний період працював:

Ворошиловський завод електронного машинобудування

- 26.07.1982 прийнятий у цех №14 слюсарем 3 розряду (Наказ №402 від 26.07.1982, запис №2);

- 28.07.1982 переведений слюсарем механозбірних робіт (Наказ №229 від 03.08.1982, запис №3);

- 22.04.1983 звільнений за власним бажанням (Наказ №322 від 16.08.1983, запис №4)

Сєвєродонецький приладобудівний завод КПО «Імпульс»

- 28.08.1985 прийнятий на роботу в інструментальний цех №9 слюсарем-інструментальником 3 розряду (Наказ №655 від 21.08.1985, запис №6);

- 15.03.1988 звільнений за власним бажанням (Наказ №205 від 16.03.1988, запис №7)

Дослідивши вказані записи трудової книжки, судами не встановлено будь-які виправлення, при цьому у записі №4 дата наказу про звільнення між датою звільнення має різницю.

Слід зазначити, що у спірні періоди роботи позивача діяв Порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях визначався Інструкцією, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 № 162 (далі - Інструкція № 162).

Підпунктом 2.3. пункту 2 Інструкції № 162 передбачалося, що усі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення повинні точно відповідати текст наказу (розпорядження)

Записи виробляються арабськими цифрами (число та місяць двозначними). Наприклад, якщо робітника або службовця прийнято на роботу 5 січня 1984 р., у графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1938 р.) записується: "1984.05.01", у трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 р.: "05.01.84".

З кожним записом, що вноситься на підставі наказу (розпорядження) у трудову книжку (вкладиш) про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу та звільнення, адміністрація зобов`язана ознайомити власника цієї книжки (вкладиша) під розписку в особистій картці (типова міжвідомча форма N Т-2, затверджена ЦСУ СРСР), в якій має бути повторено точний запис із трудової книжки (вкладиша) (підпункт 2.4. пункту 2 Інструкції № 162)

Відповідно до підпункту 2.5 пункту 2 Інструкції № 162 у разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові у цьому необхідну допомогу.

Якщо підприємство, яке внесло неправильний або неточний запис, ліквідоване, виправлення вносяться правонаступником, а за його відсутності - організацією, що вище стоїть, якій було підпорядковане ліквідоване підприємство.

Виправлені відомості про роботу, про переклади на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін повинні повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження чи невідповідності їх фактично виконуваної роботі виправлення відомостей про роботу провадиться на підставі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці.

Свідчення не можуть бути підставою для виправлення внесених раніше записів (підпункти 2.7, 2.8 пункту 2 Інструкції № 162).

Також, відповідно до пункту 1.1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. Згідно пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. Відповідно до п.4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Також відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Таким чином, відповідальність за правильність заповнення трудових книжок покладалася на керівника або відповідальну особу підприємства, установи чи організації, а не на працівника.

Тобто, будь-які наведення, не можуть спричиняти для позивача негативні наслідки у вигляді недійсності відповідних записів у трудовій книжці, тому, вказаний вище період роботи, протиправно не зарахований до страхового стажу позивача.

Стосовно зауважень Пенсійного фонду по записам в трудовій книжці щодо записів іншим чорнилом та розбіжністю між датою наказу про звільнення та датою звільнення, слід зазначити, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Судами враховано правову позицію Верховного Суду у постановах від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Така позиція узгоджується з висновками Верховного Суду в постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Слід зазначити, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06.03.2018 під час розгляду справи в аналогічних правовідносинах № 754/14898/15-а, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Місцевий суд правильно вважав, що відомостей, зазначених в трудовій книжці позивача, достатньо для встановлення факту роботи ОСОБА_1 з 26.07.1982 по 22.04.1983 у Ворошиловському заводі електронного машинобудування та з 28.08.1985 по 15.03.1988 у Сєвєродонецькому приладобудівному заводі КПО «Імпульс».

Отже, спірне рішення відповідачем прийнято без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що призвело до порушення пенсійних прав позивача.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який вважав, що порушене право позивача на перерахунок пенсії підлягає відновленню шляхом визнання протиправним та скасування оскарженого рішення та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про перерахунок пенсії та зарахувати спірні періоди.

При цьому, оскільки судами встановлено, що позивач працював у Ворошиловському заводі електронного машинобудування по 22.04.1983, а не як зазначено у спірному рішенні та позові: по 20.04.1983, окружний суд також дійшов правильного висновку, що необхідно вийти за межі позовних вимог та зобов`язати пенсійний орган зарахувати повністю період роботи у Ворошиловському заводі електронного машинобудування з 26.07.1982 по 22.04.1983.

Разом з тим, слід зобов`язати саме Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву про перерахунок пенсії позивача, оскільки саме вказаним органом відмовлено у перерахунку пенсії.

Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно із статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Щодо посилання апелянта на необґрунтоване стягнення судом першої інстанції судового збору.

Оскарженим рішенням стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн.

За ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, оскільки рішення відповідача визнано судом протиправним та зобов`язано повторно розглянути заяву про перерахунок пенсії з урахуванням спірних періодів судом обґрунтовано стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати понесені позивачем.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 травня 2024 року у справі № 200/1742/24 залишити без змін.

Повне судове рішення 22 серпня 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук