Справа № 140/3658/24
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2024-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 року ЛуцькСправа № 140/3658/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 (далі командир в/ч НОМЕР_1 , відповідач 1), військової частини НОМЕР_1 (далі- в/ч НОМЕР_1 , відповідач 2) про визнання дій протиправними щодо подання позивача як кандидата для проходження служби у підрозділах Сухопутних військ.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого стрільця відділення охорони взводу охорони.

28.02.2024 позивач ознайомився із наказом начальника Генерального Штабу Збройних Сил України від 26.02.2024 №284-РС, яким його було призначено у розпорядження командира військової частини № НОМЕР_2 . Підставою для винесення даного наказу, про переміщення до іншої частини було відповідне подання командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 .

Позивач із посиланням на норми чинного законодавства вважає протиправними дії командира військової частини, оскільки він як інвалід 3 групи та особа обмежено придатна до військової служби може бути переміщена до іншої частини лише за його згодою та повинен проходити службу за місцем свого проживання. З цих підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

21.08.2024 ухвалою суду відмовлено в задоволенні заяви відповідача про залишення позову без розгляду.

У заяві про залишення позову без розгляду відповідач вказує на те, що на даний час наказ від 26.02.2024 №284-РС, яким ОСОБА_1 було призначено у розпорядження командира військової частини № НОМЕР_2 є скасованим як нереалізований, а відтак позивач продовжує проходити службу у військовій частині НОМЕР_1 . Вказує на відсутність предмету спірних правовідносин у даній справі.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого стрільця відділення охорони взводу охорони (а.с.5-8).

ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №343999 (а.с.17-18) та відповідно до довідки ВЛК №348 від 13.07.2023 (а.с.16) є обмежено придатним до військової служби.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Преамбулою Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі Закон №2232-ХІІ) визначено, що він здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Пунктом 6 ст. 2 Закону №2232-XII передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні (затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ) в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово було продовжено та який діє до сьогоднішнього часу.

Пунктом 1 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 (далі Положення №1153/2008) передбачено, що ним визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Підпунктом 2 пункту 82 Положення №1153/2008 визначено, що призначення військовослужбовців на рівнозначні посади здійснюється: зокрема у разі проведення заміни у військових частинах (підрозділах), які виконують завдання в районах ведення воєнних (бойових) дій, у тому числі в районах проведення антитерористичних операцій;

Згідно з п. 83 даного Положення військовослужбовці призначаються на посади і переміщуються по службі за основною або спорідненою спеціальністю з урахуванням досвіду служби, рівня їх професійної компетентності, особистих якостей і досягнень та відповідності характеристикам посад, визначених Міністерством оборони України. У разі коли є потреба призначення військовослужбовців на посади за новою спеціальністю, їх призначенню на ці посади має передувати відповідна підготовка (перепідготовка). Для доукомплектування Збройних Сил України в умовах особливого періоду військовослужбовці можуть призначатися на посади, передбачені штатами воєнного часу, за новою спеціальністю з урахуванням набутого досвіду.

Як вбачається із п. 90 Положення необхідність і терміновість переміщення військовослужбовців, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі і визнані військово-лікарською комісією за станом здоров`я обмежено придатними до військової служби, з посад, що вони займають, на інші посади, на яких вони можуть виконувати обов`язки військової служби з урахуванням стану здоров`я, підготовки і досвіду служби, визначаються командирами (начальниками), які мають право призначати військовослужбовців на відповідні посади.

Абзацом 2 пункту 257 Положення №1153/2008 передбачено, що для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.

Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України. Затверджених наказом міністра оборони України №402 від 14.08.2008, положеннями ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначені певні обмеження щодо проходження військової служби осіб з інвалідністю.

Предметом спору у цій справі є протиправність дій відповідачів щодо подання позивача як кандидата для подальшого проходження служби у підрозділах Сухопутних військ.

Суд зазначає, що нормативними актами, які регламентують переміщення військовослужбовців для подальшого проходження військової служби передбачено, що воно є можливим за поданням командира військової частини в якій військовослужбовець проходить службу.

Як вбачається із матеріалів справи, 17.02.2024 командиром військової частини НОМЕР_1 позивач був поданий як кандидат для подальшого проходження служби у підрозділах Сухопутних Військ. Однак, підставою для такого переміщення (призначення) є не безпосередньо подання командира, а наказ уповноваженої на це посадової особи про звільнення військовослужбовця із займаної посади у військовій частині в якій він проходить службу та призначення його на нову посаду в іншій військовій частині.

Зокрема, пунктом 36 наказу Начальника Генерального Штабу ЗСУ №284-РС від 26.02.2024 ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади у в/ч НОМЕР_3 та призначено помічником гранатометника штурмового відділення штурмового взводу штурмової роти ВОС в/ч НОМЕР_4 (а.с.41-43).

Тобто подання командира військової частини, з виданням вищевказаного наказу є реалізованим та вичерпало свою дію.

При цьому, самі по собі дії по внесенню подання не мають будь-яких правових наслідків для позивача та не порушують його права, позаяк саме наказ №284-РС від 26.02.2024 є підставою для подальшого його проходження у іншій військовій частині.

У випадку оскарження такого наказу, судом надається йому правова оцінка та наявність законних підстав для переміщення військовослужбовця до іншої військової частини, як в даному випадку до Сухопутних військ.

ОСОБА_1 законність видання такого наказу не оспорює, а тому в межах розгляду справи йому правова оцінка не надається.

Крім того, при вирішенні даної справи суд враховує, що відповідно до наказу Начальника Генерального Штабу ЗСУ №448-РС від 19.03.2024 пункт 36 наказу №284-РС від 26.02.2024 було скасовано як нереалізований (а.с.46).

Тобто, після видання вказаного наказу питання щодо переміщення позивача до іншої частини вичерпало свою дію та не тягне за собою будь-яких наслідків. ОСОБА_1 на даний час продовжує проходити військову службу у в/ч НОМЕР_5 .

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Аналізуючи вищевикладене суд зазначає, що підставою для звернення до адміністративного суду є наявність у позивача порушених прав, свобод або інтересів зі сторони суб`єкта владних повноважень. В такому випадку порушені права підлягають захисту судом у спосіб, що дозволить відновити таке порушене право.

Як вбачається з матеріалів справи, наказ про переміщення ОСОБА_1 до іншої військової частини скасовано та приведено спірні правовідносини між сторонами в попередній стан, які існували між ними до видання наказу № 284-РС від 26.02.2024.

Враховуючи зазначене, на даний час між сторонами не існують спірні правовідносини щодо подальшого проходження позивачем служби у Сухопутних військах, оскільки він є скасованим уповноваженою на те особою.

Відтак, на даний час будь-яких рішень, дій чи бездіяльності, які б порушували права, свободи чи його інтереси позивача, що потребують судового захисту, відповідачами не приймалося та не вчинялося.

В даному випадку, позивач звернувся за захистом прав, які жодним чином відповідачами не порушені.

Отже, суд зазначає, що в разі якщо фактично спору між сторонами не існує, то спірні правовідносини не виникають, а відтак, і право на звернення до суду не може бути реалізоване.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

При цьому суд зазначає, що враховуючи встановлені у справі обставини, у даному випадку, відсутні підстави надавати правову оцінку законності діям відповідача 1 щодо подання позивача як кандидата для подальшого проходження служби у підрозділах Сухопутних військ, оскільки воно не тягне за собою будь-яких правових наслідків та було реалізовано у наказі №284-РС, який не є предметом спірних правовідносин у цій справі та який на даний час є скасованим.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги не підлягають задоволенню повністю.

Керуючись статтями 244-246, 255, 263, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р.С. Денисюк