Справа № 420/3863/24
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2024-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/3863/24

Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А. Дата і місце ухвалення: 27.06.2024 р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Бітова А.І.

- Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Одеській області, викладену у листі від 29.01.2024 № 14/К-10, у здійсненні перерахунку та виплаті ОСОБА_1 , 1979 року народження, грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної чергової відпустки за 2021 рік у кількості 35 діб та відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 та 2022 роки тривалістю 14 днів за кожен рік, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого мав станом на день звільнення, із включенням до нього усіх складових, у тому числі додаткової винагороди, що передбачена постановою КМУ від 28.02.2022 № 168;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 , 1979 року народження, грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної чергової відпустки за 2021 рік у кількості 35 діб та відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 та 2022 роки тривалістю 14 днів за кожен рік, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого мав станом на день звільнення, із включенням до нього усіх складових, у тому числі додаткової винагороди, що передбачена постановою КМУ від 28.02.2022 № 168, у сумі 23548, 34 грн, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідач протиправно відмовив у здійсненні перерахунку компенсації за невикористані дні відпустки з врахуванням додаткової винагороди, що передбачена постановою КМУ від 28.02.2022 № 168, з підстав того, що зазначені доплати носять разовий характер і не мають систематичного характеру, тому не підлягають включенню в розрахунок грошової компенсації за невикористану відпустку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 27.06.2024 р. та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що зі змісту постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 слідує, що щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер в особливий період, а тому на думку апелянта суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 з травня 2002 року до 06 листопада 2015 року перебував на службі в органах внутрішніх справ України. З 07 листопада 2015 року перебував на службі в Національній поліції України, а саме в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області. Наказом начальника ГУНП в Одеській області від 28.12.2022 № 1977 о/с позивача звільнено зі служби з поліції відповідно Закону України «Про Національну поліцію» за пунктом 2 частини 1 статті 77 (через хворобу) з 28 грудня 2022 року (а.с.17).

У тексті наказу зазначено, що вислуга років на день звільнення складає: у календарному обчисленні для виплати надбавки за вислугу років 22 роки 01 місяць 11 днів; для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби - 22 роки 01 місяць 11 днів; на пільгових умовах (без урахування календарної вислуги) - 06 років 02 місяці 09 днів, усього для призначення пенсії - 28 років 03 місяці 20 днів.

Відповідно до посвідчення Серії НОМЕР_1 позивач є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с. 27).

При звільненні зі служби в поліції Головним управлінням Національної поліції в Одеській області здійснено виплату компенсації за невикористану щорічну відпустку лише за 2022 рік і відповідач своїм листом від 15.02.2023 року №9/К-252 повідомив про відсутність підстав в нарахуванні та виплаті грошової компенсації за невикористані відпустки .

Не погодившись із відмовою відповідача, позивач звернувся до суду і рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.04.2023 у справі № 420/3142/23, яке набрало законної сили 14 червня 2023 р., .позов задоволено, визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Одеській області, які полягають у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2021 рік у кількості 35 діб та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 та 2022 тривалістю 14 днів за кожен рік, зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2021 рік у кількості 35 діб, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції та зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої пунктом 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 та 2022 тривалістю 14 днів за кожен рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції (а.с.20-26)

Як зазначено позивачем на арк..3 позовної заяви, у червні 2023 року йому було виплачено компенсацію.

У відповідь на звернення позивача від 20.12.2023 року щодо складових грошового забезпечення та нормативно-правових документів, на підставі яких здійснювався розрахунок компенсації за невикористані дні відпустки (а.с.14), відповідачем надано лист від 25.12.20232 року №14/К-772 у якому зазначено, що грошове забезпечення для нарахування грошової компенсації за невикористані календарні дні відпусток на день звільнення складає: посадовий оклад - 3600,00 грн.; оклад за спеціальне звання - 2200,00 грн.; надбавка за вислугу років 45% - 2610,00 грн.; надбавка за специфічні умови проходження служби в поліції 80% - 6728,00 грн.; надбавка за службу в умовах режимних обмежень 15% - 540,00 грн.; щомісячна премія 93,969% - 14732,46 грн.; Всього 30410,46 грн. (а.с.17 зворотній бік).

Ознайомившись із наведеними складовими грошового забезпечення, з яких здійснювався розрахунок, позивач дізнався, що до переліку складових грошового забезпечення не включено такий вид грошового забезпечення, як додаткова винагорода, яку встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання виплат деяких військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», який позивач отримував по день звільнення включно.

12.01.2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити перерахунок та виплату грошової компенсації відповідно до рішення суду у справі №420/3142/23, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого він мав станом на день звільнення, із включенням до нього усіх складових, у тому числі додаткової винагороди, що передбачена постановою КМУ від 28.02.2022 № 168 (а.с.12 зворотній бік., а.с.13).

Листом від 29.01.2024 року № 14/К-10 відповідач відмовив у здійсненні такого перерахунку з підстав того, що доплати, які регламентовані Постановою КМУ № 168-2022 поліцейським та їх сім`ям, встановлюються та виплачуються на період дії воєнного стану. Тобто, зазначені доплати носять разовий характер, залежать від певних обставин та не відносяться до щомісячних, тому не підлягають включенню в розрахунок грошової компенсації за невикористану відпустку. (а.с.12).

Не погоджуючись з відмовою Головного управління Національної поліції в Одеській області, викладеною у листі від 29.01.2024 № 14/К-10, у здійсненні перерахунку та виплаті грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної чергової відпустки за 2021 рік у кількості 35 діб та відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 та 2022 роки тривалістю 14 днів за кожен рік, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого мав станом на день звільнення, із включенням до нього усіх складових, у тому числі додаткової винагороди, що передбачена постановою КМУ від 28.02.2022 № 168, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Позивач вважає, що додаткова винагорода та доплата є складовими грошового забезпечення поліцейського, тому підлягають врахуванню до місячного грошового забезпечення, з якого обчислюються компенсація.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, не має регулярного характеру та не відноситься до складу місячного грошового забезпечення, як доплата, що має постійний характер.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), є, зокрема, Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ від 09 квітня 1992 року (далі - Закон №2262-ХІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №2262-ХІІ особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнято постанову №168, пунктом 1 якої встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 постанови №168 передбачено, що вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.

Водночас, постановою Кабінету Міністрів України №793 від 07.07.2022, оприлюдненою 19.07.2022, до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 були внесені зміни, відповідно до яких в абзаці першому слова і цифри "додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно" замінено словами і цифрами "додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць". Крім того, доповнено постанову пунктом 2-1 такого змісту: "2-1. Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів".

З системного аналізу наведених норм слідує, що виплата вказаної додаткової винагороди не має постійного характеру, а запроваджується лише щодо певного кола осіб, на період дії воєнного стану, який не є постійним та обумовлений об`єктивними чинниками, вводиться в дію та закінчується рішеннями Президента України, а розмір якої визначається в залежності від ступені участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони.

Наказом Міністерства оброни України від 07.06.2018 №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам.

Станом на дату звільнення позивача зі служби в поліції пункт 2 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оброни України від 07.06.2018 №260, передбачав наступний склад грошового забезпечення: щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), допомоги.

Отже, вказаний Порядок на дату звільнення позивача зі служби (25.04.2023) не передбачав включення до складу грошового забезпечення для визначення розміру одноразової допомоги при звільненні (ч. 1 ст. 9 Закону №2262-ХІІ) додаткової допомоги, яка передбачена постановою КМУ 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Колегія суддів звертає увагу на те, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено включення до складу місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби, додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168.

Отже, виплата додаткової винагороди залежить від певних умов та її виплата здійснюється у період дії воєнного стану, тобто не є постійною і не має систематичного характеру, а її розмір залежить від певних обставин і від виконаних завдань, що визначається наказом командира.

Зазначене підтверджується також наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 №44, яким абзац 16 пункту 2 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам після слів «та кіберзахисту)» доповнено словами «а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану».

Так, згідно з п. 2 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (надалі Порядок №260), затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

З аналізу вищевказаних змін, які застосовуються з 01 лютого 2023, вбачається, що згідно з Порядком №260 додаткова винагорода на період дії воєнного стану належить до одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Отже, оскільки до складу грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні зі служби, включаються винагороди, які мають постійний характер, а додаткова винагорода, передбачена постановою КМУ №168, має тимчасовий характер (виплачується лише у період дії воєнного стану), суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відсутні підстави для включення до складу місячного грошового забезпечення, з якого повинна бути обрахована грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної чергової відпустки за 2021 рік у кількості 35 діб та відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 та 2022 роки тривалістю 14 днів за кожен рік, додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168.

Посилання апелянта на рішення суддів першої та апеляційної інстанції' судом не приймається, оскільки застосуванням їх висновків не є обов`язковим у відповідності до положень КАС України. При цьому, рішення Житомирського окружного адміністративного суду по справі №240/1237/23, на яке посилається апелянт, скасовано судом апеляційної інстанції в частині висновків суду щодо необхідності враховувати додаткову винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 при розрахунку грошового забезпечення з якого вираховується компенсація.

Враховуючи вищенаведені обставини та правові норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, відтак, а відтак відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції.

Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в позовній заяві та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 262, 263, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 червня 2024року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 26 серпня 2024 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук