Справа № 240/29101/23
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 року м. Житомир справа № 240/29101/23

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) із позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо ненарахування та невиплати йому:

грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної та додаткових відпусток за вислугу (стаж) роботи та як учаснику бойових дій, без урахування святкових днів, при звільненні за період з 1997 року по 11.09.2020, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції 11.09.2020 з урахуванням індексації;

індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по жовтень 2017 року включно.

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області виплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області виплатити йому моральну шкоду, заподіяну внаслідок затримки розрахунку при звільненні зі служби, у розмірі 50 000 гривень.

В обґрунтування вимог позивач зазначав, що з 1997 року по листопад 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ - міліції, а з 07.11.2015 в Національній поліції та не використав у повному обсязі щорічні та додаткові відпустки, на які мав право, при цьому під час звільнення, грошову компенсацію за всі невикористані дні таких відпусток, не отримав. Крім того, вважає, що йому під час служби в Національній поліції, у період з 07.11.2015 по жовтень 2017 року безпідставно також не нарахована та невиплачена індексація грошового забезпечення. З огляду на, що має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку та моральну шкоду, заподіяну внаслідок затримки розрахунку при звільненні зі служби.

Відповідно до ухвали суду від 06.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Вказаною ухвалою також витребувано від Головного управління Національної поліції в Житомирській області накази про використані відпустки ОСОБА_1 за період з 1997 року по 11 вересня 2020 року та інформацію про належні (вид та кількість), але не використані ним відпустки за цей період.

22.02.2024 представник Головного управління Національної поліції в Житомирській області (далі також відповідач, ГУНП) подав до суду відзив на позовну заяву разом із витребуваними документами, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Зауважив, що в наказі про звільнення позивача було визначено компенсацію за фактично відпрацьований час у 2020 році, а позивач в свою чергу з таким наказом погодився та його не оскаржив, з огляду на, що позовні вимоги в частині компенсації відпустки за період з 1997 року по 11.09.2020 є необґрунтованими та безпідставними. Крім того, звернув увагу суду, що на підставі п. 8 розділу III Порядку про виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, виплата грошової компенсації передбачена виключно за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, аналогічна позиція також неодноразово підтримана Верховним Судом у своїх постановах.

Щодо додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, представник відповідача зазначив, що право на таку працівник може реалізувати лише протягом року та невикористана відпустка у поточному році не переноситься на наступний рік та законодавством не передбачено її заміни грошовою компенсацією.

З приводу позовної вимоги щодо нарахування та виплати індексації та врахування такої у грошове забезпечення з якого повинна обраховуватися компенсація за невикористану відпустку, представник відповідача вказав, що єдиним нормативно-правовим актом, який врегульовує саме порядок проведення індексації грошового забезпечення поліцейських є Порядку проведення індексації грошових доходів населення, однак в абз. 5 п. 2 такого Порядку, в чинній редакції на період з листопада 2015 по жовтень 2017, не була зазначена така категорія осіб, як "поліцейські", що унеможливлює правомірно провести індексацію грошового забезпечення. Наголошує, що індексація грошового забезпечення не є складовою місячного грошового забезпечення поліцейського, а певною соціальною гарантією, яка може нараховуватися за певних умов для відшкодування подорожчання споживчих товарів та послуг.

Разом з тим, вимогу про стягнення середнього заробітку представник відповідача вважає передчасною, оскільки відсутній факт остаточного розрахунку з позивачем.

Щодо позовної вимоги про стягнення з ГУНП моральної шкоду у розмір 50 000 грн, представник наголосив, що позивачем не зазначено, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами підтверджується завдання такої шкоди. Як це відобразилося на неможливості здійснювати звичайну щоденну діяльність, необхідністю звертатися до різних органів влади за допомогою, не зазначено та не обґрунтовано характер, обсяг, глибину та тривалість його моральних страждань. Більш того, позивач не вказав, в чому виразилась втрата нормальних життєвих зв`язків, які вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Також не наведено доводів щодо наявності причинного зв`язку між моральною шкодою та протиправними діями/бездіяльністю ГУНП в Житомирській області, що є предметом спору у цій справі.

Положенням ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи, судом встановлено наступне.

За змістом позовної заяви, що не оспорюється ГУНП, ОСОБА_1 з 1997 року проходив службу в органах внутрішніх справ - міліції (Житомирська область), а з 07.11.2015 року в органах поліції (Житомирська область).

У 2016 році позивачу встановлено статус учасника бойових дій, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_1 від 11.02.2016.

Наказом ГУНП в Житомирській області № 256 о/с від 11.09.2020 позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу). Вислуга на день звільнення складає: календарна - 24 роки 08 місяців 15 днів, у пільговому обчисленні - 29 років 02 місяці 16 днів.

Позивач вважаючи, що на момент проходження служби в поліції мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, звернувся до відповідача за відповідним роз`ясненням.

Листом ГУНП в Житомирській області від 13.06.2023 №Г-152/12/01-2023 позивачу повідомлено інформацію про використані/невикористані ним щорічні відпустки за період проходження служби як в органах внутрішніх справ - міліції, так і в поліції.

23.06.2023 позивач звернувся до ГУНП в Житомирській області із заявою в якій просив нарахувати та виплатити:

- грошову компенсацію за невикористані відпустки, основної та додаткової, а також як учаснику бойових дій, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції 11.09.2020 з урахуванням індексації;

- середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні із 11.09.2020 по день фактичного розрахунку;

- моральну шкоду, заподіяну внаслідок затримки розрахунку при звільненні зі служби, у розмірі 50 000 гривень. Крім того, позивач просив надати звіт щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані відпустки.

Крім цього, 05.07.2023 позивач звернувся до ГУНП із заявою в якій просив повідомити про нарахування та виплату йому індексації грошового забезпечення під час служби в поліції за період з 07.11.2015 по 11.09.2020.

У відповідь на заяву позивача від 23.06.2023, ГУНП листом №1210/29/105/05-2023 від 20.09.2023 повідомило позивача про те, що виплата компенсації за невикористану відпустку за минулі роки нормами спеціального законодавства не передбачено.

На заяву позивача від 05.07.2023 ГУНП надало листом №1211/29/105/05-2023 від 20.09.2023 відповідь в якій повідомлено, що з листопада 2017 року по день звільнення - 11.09.2020 йому нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення. Додатково роз`яснено, що виплату індексації поліцейським розпочато з листопада 2017 року після внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 №782 до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, доповнивши абз.5 такою категорією осіб як поліцейські.

Бездіяльність ГУНП щодо ненарахування та невиплати вказаних вищевказаних виплат позивач вважає протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вказує наступне.

Стосовно позовної вимоги позивача про стягнення компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпустки за період проходження служби в органах внутрішніх справ - міліції з 1997 року по 07.11.2015 та в Національній поліції з 07.11.2015 по 11.09.2020, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

За правилами статті 4 Закону України "Про відпустки" від 15.11.1996 №504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР) установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); відпустка при народженні дитини (стаття 19-1 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон № 3551-ХІІ), відповідно до статті 4 якого ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать, зокрема, учасники бойових дій.

Пунктом 12 статті 12 Закону №3551-ХІІ учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 16-2 Закону №504/96-ВР передбачена додаткова відпустка окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам Революції Гідності. Учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ч.1 ст. 24 Закону №504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП).

У силу ч.ч 1, 3 ст. 59 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Поліцейські проходять службу в поліції: на посадах у центральному органі управління поліції, територіальних органах, закладах, установах поліції; під час перебування в розпорядженні згідно з положеннями статті 67 цього Закону; під час навчання на денній формі навчання за державним замовленням у закладі вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських; під час прикомандирування до Верховної Ради України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування згідно з положеннями статті 20 Закону України "Про статус народного депутата України", статті 29 Закону України "Про статус депутата Верховної Ради Автономної Республіки Крим" та статті 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад"; під час відрядження до державних органів, установ та організацій згідно з положеннями статті 71 цього Закону.

Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції (ст. 60 Закону №580-VIII).

За змістом частин 1 та 2 статті 92 Закону № 580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами 1, 2, 3 і 4 статті 93 Закону №580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

З приписами ч.ч. 8-11 ст. 93 Закону №580-VIII поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Частинами 1 та 2 статті 94 Закону №580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Положення Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженим наказом МВС України від 06.04.2016 №260 (далі - Порядок №260 в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання).

Пунктом 3 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абз.7-8 п. 8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Аналіз викладених норм, дає підстави для висновку, що відповідно до положень Закону №580-VIII та Порядку № 260 поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі не використані під час проходження служби дні, зокрема, щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського.

Разом з тим, слід відмітити, що відпустка із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, яка надається учасникам бойових дій на підставі п. 12 ч.1 ст.12 Закону №504/96-ВР згідно вказаної норми є додатковою відпусткою.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Оскільки обмеження прав найманого працівника та розширення прав роботодавця не ґрунтуються на вимогах закону, не є необхідними у демократичному суспільстві та порушують баланс інтересів сторін трудових правовідносин.

Аналогічні правові висновки щодо регулювання аналогічних спірних правовідносин викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 04.11.2021 у справі №440/5244/19.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки, у тому числі і тих, що надаються учасникам бойових дій.

Як свідчать матеріали справи, з дослідженої судом інформаційної довідки управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Житомирській області №558/12/01-2024 від 16.02.2024 про використання/невикористання позивачем передбачених законодавством відпусток відслідковується наступне:

- за 1997 рік - інформація про використання щорічних відпусток відсутня. При цьому, позивача мав право на 30 діб щорічної відпустки;

- за 1998 рік (за період до 08.12.1998) - інформація про використання щорічних відпусток відсутня, мав право на 30 діб щорічної відпустки;

- з 08.12.1998 по 30.03.2000 - проходив службу у відділі ДСО при РВВС - інформація про використання щорічних відпусток відсутня, згідно з відповіді УПО в Житомирській області від 29.06.2023 № 4659/43/25/01;

- за 2000 рік (за період з 30.03.2000) - використав усі 30 діб відпустки, на які мав право. На підтвердження відповідач посилається на наказ Володарськ - Волинського РВ від 22.03.2001 №32 (архівну справу №29 опис 2 фонд 71);

- за 2001 рік - інформація про використання щорічних відпусток відсутня, при цьому набув право на 30 діб щорічної відпустки;

- за 2002 рік - використав усі 30 діб відпустки, на які мав право. На підтвердження вказаного відповідач посилається на наказ Володарськ - Волинського РВ №86 від 27.08.2003 (архівна справа №30 опис 2 фонд 71);

- за 2003 рік - інформація про використання щорічних відпусток відсутня, однак мав право на 30 діб щорічної відпустки;

- за 2004 рік - використав усі 30 діб відпустки, на які мав право. На підтвердження вказаного відповідач посилається на наказ Володарськ - Волинського РВ №17 від 11.01.2005 (архівна справа № 33 опис 2 фонд 71);

- за 2005 рік - використав усі 30 діб відпустки, на які мав право. На підтвердження вказаного відповідач посилається на наказ Володарськ - Волинського РВ №241 від 03.11.2005 (архівна справа №33 опис 2 фонд 71);

- за 2006 рік - використав усі 35 діб щорічної відпустки, на які мав право;

- за 2007 рік - інформація про використання щорічних відпусток відсутня, однак мав право на 35 діб щорічної відпустки;

- за 2008 рік - інформація про використання щорічних відпусток відсутня, однак мав право на 35 діб щорічної відпустки;

- за 2009 рік - використав 35 діб щорічної відпустки, на які мав право;

- за 2010 рік - використав 35 діб щорічної відпустки, на які мав право;

- за 2011 рік - використав 40 діб, на які мав право. На підтвердження вказаного відповідач посилається на наказ Володарськ - Волинського РВ №281 від 29.09.2011 (архівна справа № 39 опис 2 фонд 71);

- за 2012 рік - використав 40 діб щорічної відпустки, на які мав право;

- за 2013 рік - використав 40 діб щорічної відпустки, на які мав право;

- за 2014 рік - використав 40 діб щорічної відпустки, на які мав право;

- за 2015 рік (до 06.11.2015) - інформація про використання щорічних відпусток відсутня, однак мав право на 40 діб щорічної відпустки.

Щодо використання відпусток під час проходження служби в ГУНП в Житомирській області у період з 07.11.2015 - 11.09.2020, на підставі наказів по особовому складу ГУНП в Житомирській області, вказаним листом проінформовано наступне:

- за період 07.11.2015 - 31.12.2015 - не використовував; мав право на 3 доби (пропорційно до відпрацьованого у періоді часу);

- за 2016 рік - використав 45 діб щорічної та додаткової за стаж служби відпустки, на які мав право. На підтвердження вказаного відповідач посилається на наказ ГУНП в Житомирській області від 13.06.2016 № 122 о/с);

- за 2017 рік - використав 45 діб щорічної та додаткової за стаж служби відпустки, на які мав право. На підтвердження вказаного відповідач посилається на наказ ГУНП в Житомирській області від 10.08.2018 № 143 о/с;

- за 2018 рік - використано 9 діб - основної та 9 діб - додаткової за стаж служби в поліції. На підтвердження вказаного відповідач посилається на наказ ГУНП в Житомирській області від 28.02.2019 №30 о/с. Мав право позивач на 45 діб щорічної основної та додаткової за стаж служби відпусток. Залишок щорічної відпустки за 2018 рік складає: 21 доба - основної та 6 діб - додаткової за стаж служби в поліції;

- за 2019 рік - не використав право на 45 діб щорічної основної та додаткової за стаж служби відпусток, залишок щорічної відпустки за 2019 рік складає: 30 діб - основної та 15 діб - додаткової за стаж служби в поліції;

- за 2020 рік - не використав право на відпустку, однак при звільненні позивачу виплачено компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки (основної та додаткової за стаж служби в поліції), пропорційно до відпрацьованого часу у році звільнення.

При цьому, відомості про використання позивачем додаткової оплачуваної відпустки як учасника бойових дій з 2016 року (з року встановлення позивачу такого статусу) по 2020 рік (звільнення зі служби) чи отримання відповідної компенсації матеріали справи не містять.

Тобто під час проходження служби позивач не використав у повному обсязі своє соціальне право на належний відпочинок - відпустки, втім відомості про нарахування йому під час звільнення компенсації за усі невикористані дні таких відпусток матеріали справи не містять. Позивачу здійснено нарахування компенсації за невикористані дні щорічної відпустки (основної та додаткової за стаж служби в поліції), пропорційно до відпрацьованого часу у році звільнення лише за 2020 рік.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що позивач при звільненні зі служби в поліції мав право на отримання грошової компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпусток за: 1997 - 1999 роки по 30 діб; 2001 рік - 30 діб; 2003 рік - 30 діб; 2007 - 2008 роки по 35 діб; 2015 рік (до 06.11.2015) - 40 діб; 2015 рік з 07.11.2015 по 31.12.2015 - 3 доби; 2018 рік - 21 доба основної та 6 діб додаткової за стаж відпусток; 2019 рік - 30 діб щорічної основної та 15 діб додаткової за стаж, а також дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій з 2016 року по 2020 рік по 14 діб за кожен рік.

Враховуючи встановлені обставини справи суд дійшов висновку, що позивач при звільненні зі служби в поліції мав право на отримання грошової компенсації за невикористані дні щорічної чергової відпустки та додаткової відпустки за стаж, а також додаткової відпустки як учаснику бойових дій, а тому відповідач протиправно не виплатив позивачу таку компенсацію, з огляду на, що позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Щодо позовної вимоги про виплату індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по дату звільнення, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 94 Закон №580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Відповідно до ч. 6 ст. 95 КЗпП , заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" №1282-XII від 03.07.1991 року (далі - Закон №1282-ХІІ) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

За змістом ст. 2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до ст. 4 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка (з 01.01.2016 - 103 відсотка).

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Таким чином, законом визначено, що грошове забезпечення, як грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, підлягають індексації в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка (з 01.01.2016 - 103 відсотка).

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок №1078).

Відповідно до п. 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

До вказаної постанови внесено зміни постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 №782 та включено поліцейських до переліку категорій осіб, яким здійснюється індексація грошового забезпечення.

За змістом листа №1211/29/105/05-2023 від 20.09.2023 позивачу з листопада 2017 року по день звільнення нараховувалася індексація грошового забезпечення, тобто після внесення змін до Порядку №1078.

У той час, ст.94 Закону №580-VIII визначено, що грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону. Змін до вказаного пункту ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" у спірному періоді не вносилося, ця норма закону була діючою.

В силу положень ч. 2 ст. 8 Закону №1282-ХІІ за наявності підстав, визначених цим Законом, право населення на реалізацію зазначених гарантій не залежить від прийняття рішень відповідними органами.

Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Суд вважає, що невключення поліцейських до переліку осіб, грошове забезпечення яких підлягає індексації (до листопада 2017 року) не позбавляють обов`язку відповідача провести індексацію грошового забезпечення, оскільки право позивача на індексацію його грошового забезпечення передбачено статтею 94 Закону №580-VIII, тобто нормативно-правовим актом, що має вищу юридичну силу, що спростовує доводи відповідача.

При цьому, індексація має проводитися за наявності на це відповідних підстав, що визначені чинним законодавством.

Відповідно до п. 11 Порядку №1078 індексація грошових доходів громадян проводиться в разі, коли величина ІСЦ (індекс споживчих цін), обчисленого наростаючим підсумком, перевищить поріг індексації, який становить 103 %.

Для проведення подальшої індексації обчислення індексу споживчих цін здійснюється за місяцем, у якому відбувається перевищення порога індексації. Підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією проводиться з місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін і на підставі якого відбувається перевищення порога індексації.

Таким чином, можливість проведення індексації грошових доходів залежить від порогу індексації - величини індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення. В свою чергу, якщо величина індексу споживчих цін не перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка, індексація грошових доходів в такому місяці не проводиться.

Індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях (зокрема, у газеті "Урядовий кур`єр").

У місяці, в якому відбувається підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюється відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соцстрахування, значення ІСЦ приймається за 1 або 100 %.

При цьому, з урахуванням змісту приписів Порядку №1078 фактично місяць, в якому відбулося підвищення тарифних ставок (посадових окладів) є базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення поліцейських Національної поліції України.

Так, Національна поліція України є новоствореним органом, для всіх її працівників вперше визначено посадові оклади з листопада 2015 року, отже, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем встановлення посадових окладів - грудень 2015.

За даними Держстату України індекс споживчих цін (%), на підставі яких здійснюється розрахунок індексів для проведення індексації за грудень 2015 становив 100,7 %, опублікований в січні 2016. За січень 2016 ІСЦ становив 100,9 %. За лютий 2016 - 99,6 %, за березень 2016 - 101,0 %, за квітень 2016 - 103,5 %,

Таким чином, поріг індексації 103 % було перевищено у квітні 2016.

В силу п. 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Оскільки, зазначений показник за квітень 2016 був опублікований у травні 2016, індексацію слід проводити з 01.06.2016, як першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Отже, саме з 01.06.2016 у відповідача виник обов`язок провести нарахування та виплату індексації грошового забезпечення позивача, а не з 07.11.2015 як вважає та позивач.

Натомість, відповідач не провів нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення з 01.06.2016 по листопад 2017 року.

Таким чином, відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення з 01.06.2016 по 01.11.2017.

Щодо стягнення середнього заробітку, суд вказує наступне.

Під час судового розгляду справи встановлено, що при звільненні позивачу ненарахована та невиплачена компенсація за невикористані дні щорічної основної і додаткової відпусток.

Питання звільнення зі служби в поліції врегульовує стаття 77 Закону №580-VIII, відповідно до якої поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, за власним бажанням.

Суд зауважує, що ані Законом №580-VIII, ані іншими нормативно-правовими актами, які регулюють питання прийняття, проходження та звільнення зі служби в поліції, не врегульовані питання порушення роботодавцем, у спірному випадку відповідачем, строку проведення розрахунків при звільненні, а також наслідків такого порушення, зокрема, не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні поліцейського зі служби в поліції.

Враховуючи те, що нормами спеціального законодавства не врегульовано порядок виплати поліцейським грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Кодексу законів про працю (далі - КЗпП України).

Як свідчить зміст позовних вимог, позивач просить суд зобов`язати суб`єкта владних повноважень виплатити середній заробіток за період з 11.08.2020 по день фактичного розрахунку включно, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення за останні два місяці служби, що передували дню звільнення.

Втім суд вважає, що необхідність стягнення середнього заробітку саме за відповідний період позивачем жодним чином не обґрунтовано.

Слід наголосити, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП, окрім іншого, належить встановити період затримки, який необхідно рахувати.

З огляду на вище викладене, а також беручи до уваги те, що дане судове рішення не виконане, суд дійшов висновку, що вимоги даного позову в цій частині є передчасними. Виплата усіх необхідних коштів, право на які позивач мав при звільненні, не здійснена.

Щодо виплати відповідачем позивачу моральної шкоди, заподіяну внаслідок затримки розрахунку при звільненні зі служби, у розмірі 50 000 гривень, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Натомість, як свідчать матеріали справи позивачем не надано суду доказів спричинення йому моральної шкоди, у чому вона полягає, не доведено причинних зв`язків між завданою шкодою та конкретними неправомірними діями відповідача, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в зазначеній частині не підлягають задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст.77, 139, 243, 246, 255, 293, 295, 297 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_2 ). до Головного управління Національної поліції в Житомирській області (бульв. Старий, 5/37,м. Житомир, 10008. РНОКПП/) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у вигляді компенсації за невикористану частину щорічної та додаткової відпусток за: 1997 - 1999 роки по 30 діб за кожен рік; 2001 рік - 30 діб; 2003 рік - 30 діб; 2007 - 2008 роки по 35 діб за кожен рік; 2015 рік (до 06.11.2015) - 40 діб; 2015 рік з 07.11.2015 по 31.12.2015 - 3 доби; 2018 рік - 21 доба основної та 6 діб додаткової за стаж відпусток; 2019 рік - 30 діб щорічної основної та 15 діб додаткової за стаж, дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій з 2016 року по 2020 рік по 14 діб за кожен рік, а також індексації грошового забезпечення з 01.06.2016 до 01.11.2017.

Зобов`язати Головне управління національної поліції в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у вигляді компенсації за невикористану частину щорічної та додаткової відпусток за: 1997 - 1999 роки по 30 діб за кожен рік; 2001 рік - 30 діб; 2003 рік - 30 діб; 2007 - 2008 роки по 35 діб за кожен рік; 2015 рік (до 06.11.2015) - 40 діб; 2015 рік з 07.11.2015 по 31.12.2015 - 3 доби; 2018 рік - 21 доба основної та 6 діб додаткової за стаж відпусток; 2019 рік - 30 діб щорічної основної та 15 діб додаткової за стаж, дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій з 2016 року по 2020 рік по 14 діб за кожен рік, а також індексації грошового забезпечення з 01.06.2016 до 01.11.2017.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 21 серпня 2024 р.