Справа № 9901/236/21
Суддя: Власов Юрій Леонідович
Дата ухвалення: 2024-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

суддів Великої Палати Верховного Суду Власова Ю. Л. та Мазура М. В. щодо постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 липня 2024 року у справі № 9901/236/21 (провадження № 11-102заі24), ухваленої за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Президента України Зеленського Володимира Олександровича , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Рада національної безпеки і оборони України, Кабінет Міністрів України, про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 21 травня 2021 року № 203/2021 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» у частині (далі - Указ № 203/2021)
Короткий виклад історії справи
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати Указ № 203/2021 в частині пункту 614 додаток 1, відповідно до якого до ОСОБА_1 застосовані санкції безстроково.
Оскільки позивач та/або його представники повторно не прибули на судові засідання без поважних причин, про дату, час та місце були належним чином повідомлені, а також зважаючи на те, що від позивача та його представників не надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, і що представник відповідача не наполягав на розгляді справи по суті, а просив суд залишити позов без розгляду, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду (далі - Касаційний адміністративний суд) ухвалою від 08 травня 2024 року, покликаючись на правила пункту 4 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), залишив позов без розгляду.
ОСОБА_1 не погодився із цим рішенням і подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Вважав, що ухвала Касаційного адміністративного суду від 08 травня 2024 року є незаконною та необґрунтованою, оскільки суд порушив норми процесуального права, що є підставою для її скасування.
Короткий зміст постанови Великої Палати Верховного Суду
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 11 липня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Касаційного адміністративного суду від08 травня 2024 року - без змін.
Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення (пункт 10).
Зважаючи на неприбуття позивача чи його представників у судове засідання повторно, неповідомлення позивача та його представників про причини неприбуття до суду повторно, неподання заяви про розгляд справи за їх відсутності та неможливість розгляду справи у зв`язку з неявкою позивача чи його представників, беручи до уваги те, що представник відповідача не наполягав на розгляді справи по суті, а просив суд залишити позов без розгляду, Велика Палата погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність передбачених пунктом 4 частини першої статті 240 КАС України умов, за яких позовна заява ОСОБА_1 підлягала залишенню без розгляду (пункт 11).
Причини незгоди з постановою Великої Палати Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 34 КАС України суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку.
Ми не погоджуємося з висновком Великої Палати Верховного Суду про те, що у цій справі існували належні правові підстави для того, щоб застосувати пункт 4 частини першої статті 240 КАС України та залишити позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду. Виходимо з наступного.
Судовий розгляд цієї справи відбувався за такою хронологією.
01 вересня 2021 року розгляд справи не відбувся через те, що не було повного складу колегії суддів. Наступний розгляд справи був призначений на 29 вересня 2021 року. 02 вересня 2021 року на адресу суду від Секретаріату Кабінету Міністрів України надійшли документи з грифом «Для службового користування».
У судовому засіданні 29 вересня 2021 року суд повідомив учасників справи про надходження вказаних документів, а також протокольною ухвалою задовольнив клопотання представника відповідача та залучив до участі у справі Кабінет Міністрів України як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Наступний розгляд справи суд призначив на 27 жовтня 2021 року.
27 жовтня 2021 року від Кабінету Міністрів України на адресу суду надійшли пояснення на адміністративний позов. Суд оголосив перерву у справі до 24 листопада 2021 року для ознайомлення представника позивача з матеріалами справи.
29 жовтня 2021 року представник позивача ознайомився з матеріалами справи, а також 16 листопада 2021 року - з матеріалами, які містять гриф «Для службового користування».
24 листопада 2021 року представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог. Суд відклав розгляд справи на 19 січня 2022 року за клопотанням представника відповідача, в якому вказувалося про неможливість прибуття в засідання його уповноважених представників.
19 січня 2022 року розгляд справи не відбувся у зв`язку з відпусткою суддів. Наступний розгляд справи був призначений на 16 лютого 2022 року.
У судовому засіданні 16 лютого 2022 року суд оголосив перерву у справі за клопотанням представника Кабінету Міністрів України для уточнення інформації, яка стала підставою для застосування санкцій до позивача. Наступний розгляд справи був призначений на 02 березня 2022 року.
У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану розгляд справи не здійснювався тривалий час. Після відновлення роботи Верховного Суду розгляд справи призначався на 21 червня, 27 вересня, 08 листопада, 27 грудня 2023 року, але не відбувався у зв`язку з відпусткою суддів, а 17 січня 2024 року - не відбувся через оголошення повітряної тривоги.
17 січня 2024 року на адресу суду від представниці позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що до матеріалів справи долучені матеріали, які містять відомості, що становлять секретну інформацію з грифом «Таємно» та зумовлюють необхідність ознайомлення з ними для надання належної правової (правничої) допомоги ОСОБА_1 Наступний розгляд справи призначений на 20 березня 2024 року.
15 березня 2024 року на адресу суду від представниці позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Прохання мотивувала тим, що до цієї справи долучені матеріали, які містять відомості із секретною інформацією з грифом «Таємно», у зв`язку із цим вона подала до відділу режимно-секретної роботи Верховного Суду заяву щодо початку процедури оформлення допуску до секретної інформації з грифом «Таємно». Ця заява була прийнята, триває перевірка документів, однак, станом на дату призначеного судового засідання відомостей щодо допуску нема. Своєю чергою, відсутність допуску до засекреченої інформації унеможливлює надання належної правової допомоги ОСОБА_1 .
На судове засідання, призначене на 20 березня 2024 року, позивач та його представники до суду не з`явились. Колегія суддів, коли вирішувала на судовому засіданні клопотання представниці позивача про відкладення розгляду справи, ухвалила визнати першу її неявку на судове засідання неповажною у зв`язку з тим, що обставини, викладені у клопотанні щодо наявності у матеріалах цієї справи документів з грифом секретності «Таємно», не підтверджені жодними доказами. Водночас частково задовольнила її клопотання та відклала розгляд справи на 08 травня 2024 року.
07 травня 2024 року від представниці позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Подібно до першого клопотання адвокат удруге просила відкласти розгляд справи, бо до цієї справи долучені матеріали, які містять відомості, що становлять секретну інформацію з грифом «Таємно», з якими вона хоче ознайомитися, тому подала до відділу режимно-секретної роботи Верховного Суду заяву щодо початку процедури оформлення допуску до секретної інформації з грифом «Таємно». Ця заява була прийнята, триває перевірка документів, однак, станом на час розгляду клопотання відомостей щодо допуску нема.
З огляду на повідомлені представницею позивача відомості стосовно долучення до матеріалів справи документів з грифом «Таємно» суд 07 травня 2024 року надіслав на адресу відділу режимно-секретної роботи Верховного Суду запит, чи наявна у справі № 9901/236/21 інформація, яка містить державну таємницю.
08 травня 2024 року на адресу суду від начальника відділу режимно-секретної роботи Верховного Суду надійшла службова записка, в якій повідомлялося, що станом на 07 травня 2024 року до відділу режимно-секретної роботи жодних матеріалів, зокрема й тих, які б містили відомості, що становлять державну таємницю у справі № 9901/236/21 (провадження № П/9901/236/21), не надходило.
У судове засідання, призначене на 08 травня 2024 року, з`явився представник відповідача та Кабінету Міністрів України. Позивач та його представники до суду не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про дату та час розгляду справи. Заяв про розгляд справи за їх відсутності на адресу суду не надходило.
З огляду на повторну неявку позивача та його представників, повідомлених належним чином про розгляд справи, у судове засідання без поважних причин представник відповідача в судовому засіданні заявила усне клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, не наполягаючи на розгляді справи по суті. Представник Кабінету Міністрів України підтримав це клопотання, просив залишити позовну заяву без розгляду, не наполягаючи на розгляді справи по суті. Після розгляду клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду колегія суддів Касаційного адміністративного суду дійшла висновку, що останнє підлягає задоволенню.
Із таким висновком Касаційного адміністративного суду ми не погоджуємося з наступних підстав.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Залишення позову без розгляду з підстави неявки позивача в судове засідання є негативним для нього наслідком через неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків. Іншими словами, суд відмовляє позивачу у праві на розгляд його справи судом внаслідок неможливості вирішити спір у зв`язку з недотриманням позивачем своїх процесуальних обов`язків.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів, однак спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, має призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду. І зокрема, у разі можливості неоднозначного тлумачення закону національні органи зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для заявника (наприклад, рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позивач не прибув (повторно не прибув, якщо він не є суб`єктом владних повноважень) у підготовче засідання чи у судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.
Водночас наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначені статтею 205 КАС України. У частині першій цієї статті міститься загальне правило про те, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до частини п`ятої статті 205 КАС України у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи. Якщо відповідач наполягає на розгляді справи по суті, справа розглядається на підставі наявних у ній доказів. До позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, положення цієї частини застосовуються лише у разі повторної неявки.
Отже, з системного тлумачення зазначених норм статей 205, 240 КАС України можна виснувати, що у разі повторної неявки позивача (або його представників) в судове засідання без поважних причин суд залишає позовну заяву без розгляду лише в тому випадку, якщо його неявка перешкоджає розгляду справи. Відповідно суд, залишаючи позов без розгляду з цієї підстави, мав обґрунтувати, в чому саме полягає неможливість розгляду справи без участі позивача (або його представників).
Як свідчить наведена вище хронологія судового розгляду цієї справи № 9901/236/21, вона перебувала у провадженні Касаційного адміністративного суду майже три роки - з червня 2021 року по травень 2024 року. За цей час у справі було проведено декілька судових засідань, сторони з`являлися в судові засідання, подавали докази, усні та письмові пояснення до матеріалів справи.
За таких обставин Касаційний адміністративний суд мав розглянути і вирішити цю справу по суті за відсутності позивача (або його представників) в судових засіданнях від 20 березня та 08 травня 2024 року. Лише у випадку, якщо неявка позивача перешкоджала розгляду справи по суті, Касаційний адміністративний суд мав право залишити позов без розгляду, при цьому зазначивши, в чому саме полягає така неможливість розгляду справи без участі позивача (або його представників). Належне обґрунтування неможливості розгляду справи без участі позивача було особливо важливе з огляду на те, що справа слухалась Касаційним адміністративним судом майже 3 роки.
Натомість, Касаційний адміністративний суд, а також Велика Палата Верховного Суду у своїх рішеннях обмежились лише зазначенням, що «повторна неявка позивача та/або його представників у судові засідання перешкоджає розгляду справи, бо позбавляє суд можливості встановити всі обставини справи, необхідні для вирішення спору».
При цьому суди жодним чином не конкретизували, які саме обставини справи вони не можуть встановити без участі позивача, яким чином участь позивача могла б допомогти встановити обставини, які залишились не встановленими протягом 3 років слухання судом справи.
Оскільки конкретних обставин справи, які не можуть бути встановлені за відсутності позивача, Касаційний адміністративний суд не зазначив, він мав розглянути по суті позовну заяву ОСОБА_1 незважаючи на його неявку в судові засідання.
Вбачаємо у цьому неналежне забезпечення позивачу реалізації права на судовий захист, яке гарантовано статтею 55 Конституції України та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Виходячи з наведеного, вважаємо, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 11 липня 2024 року у справі № 9901/236/21 (провадження № 11-102заі24) мала задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасувати ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08 травня 2024 року і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Судді Ю. Л. Власов