Справа № 120/5328/24
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2024-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 серпня 2024 р. Справа № 120/5328/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась в суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач 2) в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Львівській області від 05.04.2024 № 51 щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку згідно зі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Вінницькій області призначити пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку згідно зі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII з 28.03.2023, зарахувавши при цьому до загального страхового стажу період навчання з 01.09.1986 по 29.04.1989 та період роботи з 01.03.1988 по 26.12.1988.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що 28.03.2024 вона звернулась до Відділу обслуговування громадян № 11 ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком зі зменшенням віку на 5 років згідно зі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII. Таку заяву за принципом екстериторіальності було розглянуто ГУ ПФУ у Львівській області, та рішенням від 05.04.2024 № 51 пенсійний орган відмовив у призначенні позивачу відповідного виду пенсії.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача 2, ОСОБА_1 звернулась в суд з вимогами про його скасування.

Ухвалою від 30.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачеві строк для подачі відзиву на позовну заяву.

15.05.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача 2 заперечує щодо задоволення заявлених ОСОБА_1 вимог та вказує про таке.

Позивач 28.03.2024 звернулась до територіальних органів ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком з врахуванням ст. 55 ЗУ № 796. За результатами розгляду поданих документів до страхового стажу позивача не зараховано період навчання з 01.09.1986 по 29.04.1989 згідно диплому НОМЕР_1 та період роботи з 01.03.1998 по 26.12.1988 згідно довідки № 034 від 12.03.2024, а також в період проживання (роботи) на територіях посиленого радіологічного контролю, оскільки дані документи видано на прізвище " ОСОБА_2 ". Документів, які б підтверджували зміну прізвища " ОСОБА_2 " - " ОСОБА_3 " не представлено.

Таким чином період проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 становить 3 роки 08 місяці 29 днів, а отже право на призначення пенсії за віком згідно ст. 55 Закону № 796 - відсутнє.

Щодо посилання позивача на довідку про зміну прізвища, яка видана на території російської федерації 10.04.2024, оскільки дана довідка не легалізована (не проставлено апостиль у визначеному порядку) підстави для її врахування відсутні. Крім того, вищезазначена довідка, видана 10.04.2024, тобто після розгляду заяви позивача про призначення пенсії та прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії, а отже не була предметом розгляду при прийнятті рішення про відмову в призначенні пенсії.

06.06.2024 від ГУ ПФУ у Вінницькій області надійшов відзив на позов, в якому відповідач 1 заперечив щодо задоволення позовних вимог. Оскільки документально підтверджено, що ОСОБА_1 працювала (проживала) у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року лише 3 роки 8 місяців 29 днів, що є не достатнім та не дає право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

28.03.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до територіальних органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Таку заяву за принципом екстериторіальності було розглянуто ГУ ПФУ у Львівській області, та рішенням від 05.04.2024 № 51 пенсійний орган відмовив у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 5 років згідно зі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», вказавши, що страховий страж заявника складає 26 років 6 місяців 20 днів.

У рішенні від 05.04.2023 № 51 відповідач 2 відмовив в призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", через відсутність станом на 01.01.1993 доказів проживання позивача на території зони посиленого радіологічного контролю не менше 4 років. Також, вказаним рішенням до страхового стажу позивача не зараховано: період навчання з 01.09.1986 по 29.04.1989 згідно диплому НОМЕР_1 та період роботи з 01.03.1998 по 26.12.1988 згідно довідки № 034 від 12.03.2024, оскільки дані документи видано на прізвище " ОСОБА_2 ", а документів, які б підтверджували зміну прізвища Руда - Тітова не надано позивачем.

Не погоджуючись із рішенням відповідача 2 від 05.04.2024 № 51, ОСОБА_1 звернулась до суду із цим позовом.

Визначаючись щодо заявлених вимог в контексті цієї спірної ситуації суд керується та виходить із наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон № 796-ХІІ).

Статтею 49 цього Закону визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Приписами статті 55 вказаного Закону передбачені умови призначення пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абзацом 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання або роботи, але не більше 5 років.

При цьому початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Частиною 3 статті 55 Закону № 796-XII визначено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і цього Закону.

Згідно з пунктом 13 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Законів України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали в зоні посиленого радіологічного контролю, провадиться у разі вибору цих осіб згідно з нормами Закону № 1058-IV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом № 796-XII.

Отже, норми спеціального закону в даному випадку застосовуються субсидіарно із нормами загального закону, доповнюють і конкретизують їх.

Таким чином, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка постійно проживала або постійно працювала в зоні посиленого радіологічного контролю з моменту аварії на ЧАЕС до 01 січня 1993 року протягом не менше 4-х років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

При цьому постійне проживання такої особи або постійна робота у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року, незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 2 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні три повні роки проживання або роботи на такій території, але не більше 5 років.

Відповідно до частини 2 статті 55 Закону № 796-ХІІ пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.

Період збільшення віку виходу на пенсію передбачений статтею 26 Закону № 1058-IV, згідно з якою особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Відповідно до частини 2 статті 56 Закону № 796-XII право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону № 1058-ІV.

Як зазначено у рішенні від 05.04.2024 № 51 про відмову у призначенні пенсії, згідно з наданими позивачем документами не підтверджено право на зниження пенсійного віку, оскільки період проживання в зоні посиленого радіологічного контролю до 01.01.1993 становить 3 роки 08 місяців 29 днів.

Стосовно підтвердження періоду проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю, то варто врахувати наступне.

Так, право на пенсію зі зниженням пенсійного віку мають потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють в зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання або роботи, але не більше 5 років (абзац 6 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII).

Судом встановлено, що позивач є особою, яка постійно проживає на території посиленого радіологічного контролю 4 категорії та має право на пільги і компенсації встановлені для осіб які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, про що свідчить відповідне посвідчення серії НОМЕР_2 , видане 11.04.1996.

Таким чином, безсумнівним є той факт, що позивач проживала в зоні посиленого радіологічного контролю (4 категорія) більше чотирьох років, в тому числі з моменту аварії по теперішній час, про що свідчить Довідка з реєстру територіальної громади від 12.03.2024 № 23-14-64, видана Відділом ведення реєстру Ладижинської міської територіальної громади, а тому ОСОБА_1 має право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 2 роки (початкова величина), а також додатково на 1 рік за кожні три повні роки проживання на такій території, тобто загалом на 5 роки.

За змістом положень статті 62 Закону № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктами 1, 2 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці орган Пенсійного фонду вправі вимагати від заявника подання додаткових документів на підтвердження страхового стажу.

В даному ж випадку, як уже було встановлено судом вище, рішенням ГУ ПФУ у Львівській області від 05.04.2024 № 51 відмовлено у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду її навчання з 01.09.1986 по 29.04.1989 згідно диплому НОМЕР_1 та періоду роботи з 01.03.1998 по 26.12.1988 згідно довідки № 034 від 12.03.2024, оскільки дані документи видано на прізвище " ОСОБА_2 ", а документів, які б підтверджували зміну прізвища Руда - Тітова не надано позивачем.

З приводу даних обставин, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, на момент внесення у трудову книжку позивача записів була чинна Інструкція "Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях", затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 року № 162 (Інструкція № 162).

Підпунктом 1.1. Інструкції № 162 було встановлено, що трудова книжка є основним документом трудової діяльності робочих і службовців.

Відповідно до п. 1 Постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС "Про трудові книжки робітників і службовців" №656 від 06.09.1973, що була чинна на момент внесення у трудову книжку позивача записів №5-7, №11-12 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з п.п. 2.11 Інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийом на роботу.

Відповідно до 2.3 Інструкції №162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнень повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктом 4.1 Інструкції №162 передбачено, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні приписи містить і Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України, Міністерства юстиції України за № 58 від 29 липня 1993р., яка діяла на час внесення в трудову книжку позивача записів №19-20 та діє на теперішній час.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірних періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Крім того, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому, власне, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

В постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 (провадження №К/9901/110/17) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві та, у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист.

Отже, з вищенаведеного слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносились відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем. Більше того, недоліки її заповнення не можна вважати обставиною, що вказує на відсутність у позивача трудового стажу за вказаний період.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення її трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Суд наголошує, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, натомість, необхідність підтвердження трудового стажу іншими документами виникає лише у випадку відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

В даному ж випадку, період навчання ОСОБА_1 з 01.09.1986 по 29.04.1989 підтверджується записом трудової книжки позивача НОМЕР_3 , де зазначено, що з 01.09.1986 по 29.04.1989 (запис № 1) ОСОБА_1 навчалась у Єфремівському біохімічному технікумі.

А стаж роботи підтверджується архівними довідками, виданими ДП "Ензим" від 13.02.2024 № 5, та від 11.04.2024 № 039, що свідчить про трудову зайнятість позивача на Ладижинському виробничому біофармацевтичному об`єднанні "Ензим", яке в процесі неодноразової послідовної реорганізації перетворено на ДП "Ензим", де працювала ОСОБА_1 (попередньо ОСОБА_4 ) в період з 01.03.1988 по 26.12.1988 в якості учня апаратника дослідної установки в цеху № 1 на період проходження виробничої технологічної практики, навчаючись на деному відділенні Єфремівського біохімічного технікуму.

Також позивачем додано диплом НОМЕР_1 , виданий Рудій (дошлюбне прізвище позивача) ОСОБА_5 29.04.1989 по закінченню Єфремівського біохімічного технікум за спеціальністю "Технологія мікробіологічного виробництва".

Щодо невідповідності прізвища в первинних документах позивача (дипломі та довідці) та необхідність проставлення апостилю як це зазначено відповідачем 2 у відзиві, то такі обставини спростовується, доданими ОСОБА_1 :

- копією свідоцтва про народження позивача на прізвище ОСОБА_2 від 03.03.1969 серія НОМЕР_4 ;

- копію рішення Тростянецького районного суду від 29.01.1997 № 2-75 про розірвання шлюбу між ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ) та ОСОБА_7

- копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 12.02.1997 серія НОМЕР_5 , виданого Ладижинським відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької області;

- копією свідоцтва про укладення шлюбу 19.12.2014 серія НОМЕР_6 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по місту Ладижину, в якому прослідковується зміна прізвища позивача з ОСОБА_3 на ОСОБА_8 .

В аспекті встановлених обставин справи суд зазначає, що не зарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п. 3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про протиправність та, як наслідок, наявність підстав для скасування, прийнятого ГУ ПФУ у Львівській області рішення від 05.04.2024 № 51 про відмову в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, а також встановивши наявність усіх передумов для призначення позивачу пенсії відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Тому задоволенню підлягає і похідна від основної вимоги щодо зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Визначаючись щодо вимог зобов`язального характеру в тому числі і в частині суб`єкта владних повноважень, який має вирішувати питання про призначення позивачу пенсії, суд враховує наступне.

Конституційний Суд України у п.3.4 Рішення від 18.06.2007 № 4-рп/2007 зазначив, що неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.

У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст.22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 №8-рп/99, від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004).

Конституційне та законодавче регулювання захисту прав і свобод людини узгоджується із міжнародно-правовими актами, а саме Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція), яка була ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

ЄСПЛ у п.п. 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі "Фокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Враховуючи наведене, а також те, що на час звернення за призначенням пенсії позивачу виповнилось 55 років, її страховий стаж становить понад 26 років 6 місяців, в тому числі страховий стаж з урахуванням обставин встановлених в межах розгляду цієї справи складає понад 30 років, що є достатнім для призначення пенсії пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

При цьому слід врахувати, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Суд враховує, що у відповідності до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки позивач досягнула пенсійного віку 16.02.2024 (55 років), а із заявою про призначення пенсії за віком звернулась до пенсійного фонду 28.03.2024, тобто в межах строку, що визначений пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону № 1058-IV, тому слід вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області слід призначити позивачу пенсію з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 17.02.2024.

При цьому, при визначенні відповідного територіального органу Пенсійного фонду України, який має розглянути питання про вирішення питання призначення пенсії позивачу, потрібно враховувати, що 30.03.2021 набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16.03.2021 за № 339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ № 25-1), якою внесені зміни до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови від 07.07.2014 № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846.

Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01.04.2021.

Так, відповідно до пункту 1.1 Порядку № 22-1 заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Отже, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 питання про призначення пенсії за наслідками в тому числі і судового розгляду справи має вирішувати, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, який розглядав заяву про призначення пенсії та прийняв рішення про відмову у такому призначенні.

Таким чином питання про зарахування до страхового стажу періодів, про які просить заявник та питання призначення відповідного виду пенсії позивачу за наслідками розгляду цієї справи, має вирішувати саме ГУ ПФУ у Львівській області (як суб`єкт владних повноважень, що здійснював розгляд заяви позивача), а не ГУ ПФУ у Вінницькій області, як про те просить ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, з метою ефективного поновлення прав позивача суд дійшов висновку, що незважаючи на заявлене позивачем формулювання заявлених вимог, заявлені вимоги належить задовольнити у спосіб зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди: з 01.09.1986 по 29.04.1989, з 01.03.1988 по 26.12.1988 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком із зниженням пенсійного віку на п`ять років відповідно до частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з 17.02.2024.

Суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень частини 3 статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 05.04.2024 № 51.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , які дають право на призначення пенсії за віком періоди: з 01.09.1986 по 29.04.1989, з 01.03.1988 по 26.12.1988 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком із зниженням пенсійного віку на п`ять років відповідно до частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з 17.02.2024.

В задоволенні решти вимог, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 605,60 грн (шістсот п`ять грн 60 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ):

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005, );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, м. Львів, 79016, ).

Повний текст рішення складено та підписано суддею 27.08.2024

Суддя Томчук Андрій Валерійович