Справа № 520/24920/21
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2024-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2024 р.Справа № 520/24920/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Харківобленерго" на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04.06.2024, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі №520/24920/21

за позовом Акціонерного товариства "Харківобленерго"

до Державної податкової служби України

про скасування індивідуальної податкової консультації,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Харківобленерго" (надалі по тексту позивач, заявник, АТ "Харківобленерго", апелянт) звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної податкової служби України (надалі також відповідач, ДПС України), у якій просило скасувати індивідуальну податкову консультацію ДПС України №4157/ІПК/99-00-21-03-02-06 від 02.11.2021.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2023 року, у справі №520/24920/21 позов АТ "Харківобленерго" задоволено.

Скасовано індивідуальну податкову консультацію ДПС України за №4157/ІПК/99-00-21-03-02-06, 02.11.2021.

Зобов`язано ДПС України надати індивідуальну податкову консультацію АТ "Харківобленерго", з урахуванням висновків суду.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ДПС України на користь АТ "Харківобленерго" суму сплаченого судового збору у розмірі 2270,00 грн.

Стягнуто з Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області на користь АТ "Харківобленерго" надмірно сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2270,00 грн сплачений згідно з платіжним дорученням №38084 від 24.11.2021.

25 квітня 2024 року позивач звернувся до суду першої інстанції з заявою порядку ст. 383 КАС України, в якій просив:

- визнати протиправними дії ДПС України з надання Індивідуальної податкової консультації від 30.06.2023 № 1626/ІПК/99-00-21-03- 02-06, що надана без урахування висновків, викладених у рішенні Харківського окружного адміністративного суду у справі № 520/24920/21.

- зобов`язати ДПС України вжити заходи щодо усунення порушень п. 9 ч. 1 ст .129, ст. 129-1 Конституції України, шляхом надання індивідуальної податкової консультації на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2022 у справі № 520/24920/21 з урахуванням його висновків.

- стягнути з ДПС України на користь АТ "Харківобленерго" судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00,00 грн.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04 червня 2024 року у задоволенні заяви АТ "Харківобленерго" відмолено.

Позивач, не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04 червня 2024 року та ухвалити судове рішення про задоволення вимог заяви.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що відповідачем хоча й надано на виконання судового рішення по цій справі нову податкову консультацію, проте при її наданні, всупереч резолютивної частини судового рішення, не враховані висновки суду. Вказує, що ним надано належні та допустимі докази, які підтверджують використання державним виконавцем всіх передбачених чинним законодавством засобів, наслідком чого стало винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження № 72314576.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що не перешкоджає розгляду справи в силу приписів ч. 4 ст. 304 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення справи, у задоволенні якого відмовлено ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати.

Відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв та клопотань не надав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 313 КАС України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розгляд справи проведено без участі представників сторін, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви позивача, поданої у порядку, передбаченому ст. 383 КАС України, суд першої інстанції виходив з того, що не доведена протиправність рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає.

На підставі ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно зі ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав.

Положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей статті 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Конституційний Суд України у абз. 3 резолютивної частини рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012 вказав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Судом встановлено, що виконуючи рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року, залишене без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2023 року, по справі №520/24920/21 ДПС України 18.07.2023 склало на виконання названого вище рішення суду, нову Індивідуальну податкову консультацію від 30.06.2023 № 1626/ІПК/99-00-21-03-02-06, в якій Відповідач з посиланням на положення ст. 95 та п. 200-1.4 ст. 200-1 ПК України зазначив, що порядок та умови стягнення (вилучення) коштів в рахунок погашення податкового боргу платника податку та напрямки подальшого спрямування таких стягнутих коштів визначено ст. 95 глави 9 розділу II ПК України, якою передбачено, що на рахунок платника в СЕА ПДВ вносяться готівкові кошти, вилучені відповідно до цієї статті. При цьому ст. 95 глави 9 розділу II ПК України не передбачено, що на рахунок платника в СЕА ПДВ можуть вноситися кошти, стягнуті з рахунків/ електронних гаманців платника податків у банках, небанківських надавачах платіжних послуг/емітентах електронних грошей, обслуговуючих такого платника податків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що тотожні висновки були викладені ДПС України у первинній індивідуальній консультації щодо застосування ст. 95 та п. 200-1.4 ст. 200-1 ПК України та були спростовані судовим рішенням у справі № 520/24920/21, про здійснення контролю виконання якого і просив Позивач.

Так, у рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року, залишеному без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2023 року, по справі №520/24920/21, суди дійшли висновків про те, що: згідно з підпунктом «г» пункту 200-1.4 статті 200- 1 ПК України на рахунок у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника зараховуються всі кошти, вилучені контролюючим органом відповідно до статті 95 цього Кодексу в рахунок погашення податкового боргу з податку на додану вартість по задекларованих до сплати податкових зобов`язаннях за періоди починаючи з 1 липня 2015 року, визначених платником податків у податковій декларації з податку на додану вартість або уточнюючому розрахунку, у тому числі готівкові кошти та кошти, стягнуті податковим органом з рахунків такого платника податків у банках з подальшим зарахуванням коштів до державного бюджету відповідно до ст. 200, 200-1 ПКУ. Такі стягнуті кошти враховуються також у формулі відповідно до п.200-1.3 статті 200-1 ПКУ. В п. 200-1.4 ст. 200-1 ПК України немає виключень щодо того яким чином здійснюється стягнення (вилучення) грошових коштів - через банківські установи з розрахункових рахунків товариства чи готівкою з каси. Вказаний пункт ПК України охоплює всі випадки погашення податкового боргу відповідно до ст. 95 ПК України в цілому.

Проте ДПС України, надаючи нову індивідуальну податкову консультацію фактично проігнорувало висновки суду, викладені в рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2022 у справі № 520/24920/21, та надало вказавши у новій податковій консультації позицію, яка прямо суперечить висновкам суду.

Тобто, Відповідач фактично надав нову індивідуальну податкову консультацію без урахування висновків суду у справі № 520/24920/21, оскільки така консультація прямо суперечить висновкам, викладеним у судовому рішенні по справі № 520/24920/21.

Тим самим, дії Відповідача з надання нової індивідуальної податкової консультації від 30.06.2023 № 1626/ІПК/99-00-21-03-02-06 є протиправними та порушують права Позивача, підтверджені рішенням суду у справі № 520/24920/21.

Суд першої інстанції, при розгляді заяви Позивача, не дослідив та не встановив наявну розбіжність між висновками викладеними в новій індивідуальній податковій консультації Відповідача та висновками суду, викладеними у рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2022 у справі № 520/24920/21, які є обов`язкові для Відповідача.

Отже, зазначене свідчить про невиконання відповідачем рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року у справі №520/24920/21.

Враховуючи наведене, виконуючи рішення суду відповідач зобов`язаний враховувати обставини встановленні судовим рішенням та висновки, які зроблені судом при розгляді справи.

При цьому, чекаючи на виконання рішення суду відповідачем, позивач мав легітимні очікування розраховувати на те, що правильна за змістом індивідуальна податкова консультація буде надана на підставі чинного законодавства та з обов`язковим врахуванням вже встановлених судом фактів та обставин, правовідносини щодо яких вже були предметом спору.

У пунктах 46, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 у справі ОСОБА_1 проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі "Скордіно проти Італії" (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі "Сіка проти Словаччини" (Sika v. Slovaki), N 2132/02, п. п. 24-27, від 13.06.2006, п. п. 18 рішення "Ліпісвіцька проти України" N 11944/05 від 12.05.2011).

У рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002, "Ромашов проти України" від 27.07.2004, "Шаренок проти України" від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), N 29439/02, від 26.04.2005, та у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), N 1811/06, від 19.02.2009).

Статтею 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу (частина 6 статті 383 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 249 КАС України визначено, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Отже, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів ст. 383 КАС України є можливим у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Підсумовуючи викладене. колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість заяви позивача, поданої у порядку, визначеному ст. 383 КАС України, у зв`язку з чим вбачає підстави як для її задоволення так і задоволення апеляційної скарги.

Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням викладеного та на підставі ч. 1 ст. 317 КАСУ колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга АТ "Харківобленерго" підлягає задоволенню, а ухвала суду І інстанції скасуванню з прийняттям постанови про задоволення вимог заяви АТ "Харківобленерго".

Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 248-250, 308, 310, 312, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 370, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Харківобленерго" задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04 червня 2024 року по справі №520/24920/21 скасувати.

Ухвалити постанову, якою заяву Акціонерного товариства "Харківобленерго" - задовольнити.

Визнати протиправними дії Державної податкової служби України з надання Індивідуальної податкової консультації від 30.06.2023 № 1626/ІПК/99-00-21-03- 02-06, що надана без урахування висновків, викладених у рішенні Харківського окружного адміністративного суду у справі № 520/24920/21.

Зобов`язати Державну податкову службу України вжити заходи щодо усунення порушень п. 9 ч. 1 ст. 129, ст. 129-1 Конституції України, шляхом надання індивідуальної податкової консультації на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2022 у справі № 520/24920/21 з урахуванням його висновків

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України (Львівська площа, буд. 8, м. Київ, 04053, ) на користь Акціонерного товариства "Харківобленерго" (вул. Плеханівська, буд. 149, м. Харків, 61037, ) суму сплаченого судового збору у розмірі 3028,00 (три тисячі двадцять вісім гривень) грн 00 коп.

Про вжиті заходи повідомити Другий апеляційний адміністративний суд протягом місяця з дня отримання окремої ухвали.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 26.08.2024.