Справа № 240/24139/22
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2024-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/24139/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Черняхович Ірина Едуардівна

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

22 серпня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Мацького Є.М. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просила:

- визнати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, оформлену відповіддю від 23.12.2021, в призначенні їй пенсії зі зниженням пенсійного віку у відповідності до Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII (Закон №796-ХІІ) неправомірною;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити їй пенсію, як потерпілому від аварії на ЧАЕС 3-ї категорії, зі зниженням пенсійного віку на 6 років у відповідності до Закону №796-ХІІ, починаючи з моменту її звернення до відповідача, тобто з 13.12.2021.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16.04.2024 позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16.04.2024 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що а нормами статті 55 Закону №796-ХІІ особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зони не менше 3 років, пенсійний вік знижується на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки роботи, проживання, але не більше 6 років. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Із наведеного слідує, що у разі наявності в особи станом на 1 січня 1993 року трьох років проживання або роботи в зоні гарантованого добровільного відселення, вік, який даватиме їй право виходу на пенсію може бути зменшено на 3 роки та додатково на 1 рік за три роки проживання/роботи, але не більше 6 років. Однак, до позивача вказана норма не може бути застосованою, оскільки згідно з довідкою виконавчого комітету Словечанської сільської ради Коростенського району Житомирської області від 11.11.2021 №861 вона проживала в селі Можари Овруцького району Житомирської області, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, з 17.07.1990, тобто станом на 01.01.1993 прожила в цій зоні лише 2 роки 05 місяців 15 днів. Крім того, відносно ОСОБА_1 не може бути застосовано норму щодо початкової величини зниження пенсійного віку, оскільки в наданих документах відсутні дані про те, що вона постійно проживала в зонах радіаційного забруднення з моменту аварії до 31 липня 1986 року. Відтак, у зв`язку із відсутністю у позивача необхідного строку проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, управлінням і було прийнято рішення про відмову у призначенні їй пенсії.

Позивач та Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області не подали відзивів або письмових пояснень на апеляційну скаргу.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19.06.2024, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 має статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується наявною у матеріалах справи копією відповідного посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 28.11.2018 Житомирською обласною державною адміністрацією, яке є дублікатом раніше виданого їй посвідчення серії № НОМЕР_2 від 01.02.1995.

З метою реалізації свого права на пенсійне забезпечення, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення нею 54-річного віку, звернулась до територіального органу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 13.12.2021 про призначення їй пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ, як особі, яка постійно проживає у зоні гарантованого добровільного відселення.

Для підтвердження факту постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення до заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 додала довідку виконавчого комітету Словечанської сільської ради Коростенського району Житомирської області, згідно якої вона з 17.07.1990 по даний час зареєстрована та проживає в селі Можари Овруцького району (наразі Коростенського району) Житомирської області, яке згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106, відноситься до ІІІ-зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС.

За принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії розглядало Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області.

За наслідками розгляду поданих ОСОБА_1 заяви та доданих до неї документів, Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області прийняло рішення від 15.12.2021 №21, яким відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що підставою для відмови став висновок Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про відсутність у ОСОБА_1 права на пенсію відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ, оскільки станом на 01.01.1993 вона не прожила (не відпрацювала) в зоні гарантованого добровільного відселення 3 роки. Згідно з довідкою виконавчого комітету Словечанської сільської ради Коростенського району Житомирської області вона зареєстрована та проживає в селі Можари Овруцького району Житомирської області, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, з 17.07.1990, тобто станом на 01.01.1993 прожила в цій зоні лише 2 роки 05 місяців 15 днів.

Крім того, у рішенні про відмову в призначенні пенсії Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області також вказало, що до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано: період її роботи в Раківщинській середній школі з 15.08.1990 по 14.04.1995, тому що запис в трудовій книжці має нечіткий відтиск печатки; період її роботи в Покалівській середній школі з 18.11.1999 по 30.06.2000, оскільки в трудовій книжці зазначено один номер наказу та дату як на початок роботи, так і на звільнення; період її перебування на обліку в Овруцькому районному центрі зайнятості з 18.07.2001 по 12.07.2002, оскільки зазначено один номер наказу та дату на початок та на припинення виплати допомоги по безробіттю, а уточнюючі довідки за вказані періоди нею не надані.

Про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області рішення позивача було повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 23.12.2021 №0600-0216-8/110026.

Позивач не погодилась із вказаною відмовою та звернулась до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має необхідний вік, страховий стаж та достатній строк проживання на території зони гарантованого добровільного відселення для призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст. 55 Закону №796-XII.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема:

- особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій (пункт 2 частини 1 статті 11 Закону №796-ХІІ);

- особи, які постійно проживають або постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (пункт 3 частини 1 статті 11 Закону №796-ХІІ).

Пунктом 5 Порядку № 501 (в редакції, чинній на момент видачі позивачу посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи 3 категорії серії НОМЕР_3 від 01.02.1995, взамін якого в подальшому був виданий дублікат серії НОМЕР_1 від 28.11.2018) передбачено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років і відселені або самостійно переселилися з цих територій, а також постійно проживають або постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.

Зміст вказаних норм свідчить, що статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи, який пов`язаний саме із зоною гарантованого добровільного відселення, надався наступним категоріям осіб:

1) особам, які постійно проживали на територіях зони гарантованого добровільного відселення на день аварії (тобто на 26.04.1986);

2) особам, які прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій;

3) особам, які постійно проживають у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року вони прожили у цій зоні не менше трьох років;

4) особам, які постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року вони відпрацювали у цій зоні не менше трьох років.

Встановлено, що ОСОБА_1 має статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_1 від 28.11.2018, виданим їй Житомирською обласною державною адміністрацією взамін посвідчення серії НОМЕР_3 від 01.02.1995.

Водночас, жодних доказів того, що станом на день аварії на Чорнобильській АЕС (26.04.1986) ОСОБА_1 постійно проживала на території зони гарантованого добровільного відселення, матеріали справи не містять.

Згідно копії диплому про освіту серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 протягом 1985-1990 років навчалась в Мозирському державному педагогічному інституті ім. Н.К.Крупської (Республіка Білорусь).

Однак, вказаний диплом не містить інформації по форму навчання (стаціонарна чи заочна), що не дозволяє дійти висновку про те, що в період навчання у вказаному інституті позивач постійно проживала в місті Мозир (Республіка Білорусь).

Таким чином, посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_3 від 01.02.1995 не могло бути видане позивачу з тих підстав, що вона є особою, які постійно проживала на території зони гарантованого добровільного відселення на день аварії (26.04.1986).

Водночас, інші, визначенні ч. 1 ст. 11 Закону №796-ХІІ та п. 5 Порядку №501, підстави для встановлення особі статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та видачі їй посвідчення категорії 3 серія Б, передбачають проживання/роботу такої особи станом на 1 січня 1993 року на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, оскільки згідно вищезазначених норм такий статус надається особам, які прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій або ж особам, які постійно проживають або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року вони прожили або відпрацювали у цій зоні не менше трьох років.

Відтак, при видачі позивачу посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_3 від 01.02.1995 (взамін якого в подальшому був виданий дублікат серії НОМЕР_1 від 28.11.2018) Житомирська обласна державна адміністрація, як уповноважений на видачу такого посвідчення орган, встановлювала та перевіряла дотримання ОСОБА_1 умови для надання їй статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи, а саме умови проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року.

Таким чином, наявність у позивача посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи 3 категорії серії Б є достатнім підтвердженням того, що вона станом на 01.01.1993 проживала на протязі не менше 3 років у зоні гарантованого добровільного відселення, а тому має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку згідно ст. 55 Закону №796-ХІІ.

Відтак, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 15.12.2021 №21 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ через не підтвердження факту її проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років.

Відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку, в даному випадку 3 роки, встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 постійно проживала або постійно працювала у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року, матеріали справи не містять, а відтак права на початкову величину зниження пенсійного віку в розмірі 3 роки вона не має.

Відтак, кількість років зниження пенсійного віку, на яку позивач має право, визначається як зменшення пенсійного віку на 1 рік за кожні 2 роки її проживання, роботи в зоні гарантованого добровільного відселення.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Словечанської сільської ради Коростенського району Житомирської області, ОСОБА_1 з 17.07.1990 по даний час зареєстрована та проживає в селі Можари Овруцького району (наразі Коростенського району) Житомирської області, яке згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106, відноситься до ІІІ-зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС (а.с.9).

Таким чином, загальний строк проживання ОСОБА_1 у селі в селі Можари Овруцького району Житомирської області, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, становить понад 20 років, що надає їй право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 6 років.

Крім того, згідно з абзацом першим частини першої статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що в період з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року пенсія за віком призначається за наявності страхового стажу не менше 28 років.

Тому, для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону№796-XII необхідний страховий стаж у особи повинен становити не менше 22-х років.

Згідно інформації, зазначеної Головним управління Пенсійного фонду України в Херсонській області в рішенні від 15.12.2021 №21 про відмову в призначенні пенсії, страховий стаж ОСОБА_1 становить 30 років 9 місяців 23 дні, що є достатнім для призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст. 55 Закону № 796-XII.

Станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії (13.12.2021) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла 54-річного віку.

Таким чином, позивач має необхідний вік, страховий стаж та достатній строк проживання на території зони гарантованого добровільного відселення для призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст. 55 Закону №796-XII.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-IV, якою врегульовано питання строків призначення (перерахунку) та виплати пенсії, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Матеріалами справи підтверджується, що за призначенням пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років позивач звернулась 13.12.2021, тобто протягом трьох місяців з дня досягнення нею 54-річного пенсійного віку.

Тому, для належного захисту прав позивача, порушених відповідачем у межах спірних правовідносин, необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, як орган, який в розумінні Порядку №22-1, є органом що призначає пенсію, призначити ОСОБА_1 з 13.12.2021 (дата, наступна за днем досягнення нею пенсійного віку) пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Мацький Є.М. Сушко О.О.