Справа № 140/5853/24
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2024-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2024 року ЛуцькСправа № 140/5853/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі,

ВСТАНОВИВ:

Національна академія внутрішніх справ (далі НАВС, позивач) звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , відповідач) про стягнення на користь НАВС, коштів пов`язаних з утриманням в сумі 121 054,30 грн

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом ректора НАВС від 20.08.2020 №173 о/с ОСОБА_2 з 01.09.2020 зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання НАВС.

22.09.2020 між позивачем та відповідачем було укладено контракт №20-878 про здобуття освіти у вищому навчальному закладі зі специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських.

17.05.2024 на адресу НАВС надійшло повідомлення про те, що наказом Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі ГУНП у Волинській області) від 02.05.2024 №161 о/с відповідача звільнено зі служби до відпрацювання трирічного терміну після закінчення навчання.

Позивач вказує, що відповідно до п. 2.3.5. контракту, відповідач зобов`язаний, у разі дострокового розірвання контракту, а також звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання, відшкодувати МВС України в особі виконавця витрати, пов`язані з утриманням у ВНЗ, відповідно до п. 4 ст. 74 Закону України Про Національну поліцію.

Відповідач проходив підготовку в НАВС з 01.09.2020 по 12.04.2024. Вартість витрат пов`язаних з утриманням під час підготовки становить 121 054,30 грн., з яких: вартість грошового забезпечення - 24 293,70 грн.; вартість продовольчого забезпечення - 50 722,37 грн.; вартість медичного забезпечення - 213,10 грн; вартість речового забезпечення - 17 778,56 грн.; вартість комунальних послуг та спожитих енергоносіїв без врахування періодів перебування у відпустках - 28 046,57 грн.

З урахуванням вищенаведеного, позивач вказує, що не відшкодовані відповідачем на користь НАВС його утриманням - це не отримані державою в особі Міноборони України кошти на національну оборону, що, у свою чергу, завдає шкоди безпосередньо інтересам держави, стримуванню збройної агресії російської федерації та війні в цілому.

З урахуванням зазначеного, позивач, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду 10.06.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до частини першої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) (а.с.58).

Копія ухвали від 10.06.2024 була направлена позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу, місця реєстрації позивача згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру, проте поштове відправлення повернулося на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання» та відбитком календарного штемпеля від 27.06.2024 (а.с.63-66).

Представником відповідача до суду було надано письмові пояснення в яких вона проти позову заперечила з наступних підстав (а.с.67-74).

Зазначає, що згідно частини п`ятої статті 74 Закону України «Про національну поліцію» у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій статті таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Саме із відмовою відповідача добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі, законодавцем пов`язано можливість звернення позивача із позовом про стягнення такого відшкодування в судовому порядку.

Вказує, що на думку позивача факт відмови ОСОБА_1 у добровільному відшкодуванні понесених на його утримання витрат під час навчання, підтверджується наступними документами: довідкою про вартість витрат, пов`язаних з утриманням у НАВС від 12.04.2024; повідомленням про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі (без номеру та дати); ??листом за підписом начальника Відділу юридичного забезпечення НАВС від 21.05.2024 №46.10/1469 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у НАВС.

Представник відповідача вважає, що дані докази не можуть підтверджувати факт наявності пропозиції зі сторони НАВС добровільно відшкодувати витрати, пов`язані із утриманням відповідача у вищому навчальному закладі та відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати, виходячи з наступного.

По-перше, вважає, що довідка не містить вимоги про добровільне відшкодування, відповідачем понесених витрат на його утримання у навчальному закладі та така довідка була сформована задовго до звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, а отже не може бути доказом не відшкодування в добровільному порядку заявлених у позові сум.

По-друге, повідомлення (без зазначення номеру та дати його складання) не містить сум, які необхідно сплатити відповідачу за утримання його в навчальному закладі. В графі "сума витрат" не вказано жодної інформації. Отже, даний доказ не містить також доказів відмови у добровільному відшкодуванні понесених на утримання відповідача під час навчання витрат, адже не містить жодної інформації про вартість заявлених в позові витрат. Яку суму повинен відшкодувати з даного документу не вбачається за можливе встановити.

По-трете, лист також не можна вважати належним та допустим доказом, що підтверджує законність вимог позивача, адже з даного документу вбачається, що він датований 21.05.2024, в той час як з самого тексту вбачається, що НАВС пропонує відшкодувати понесені витрати на утримання в навчальному закладі до 02.05.2024.

Більше того, позивачем не було надано до суду доказів отримання такого листа відповідачем.

Враховуючи вищевикладене вважає позов безпідставним та просить відмовити у його задоволенні.

02.08.2024 позивачем через кабінет електронного суду було подано додаткові пояснення у справі в яких він підтримав позовні вимоги (а.с.75-79).

Додатково зазначив, що на переконання НАВС, відповідач, будучи обізнаним про обов`язок відшкодування витрат пов`язаних з підготовкою у НАВС у разі порушення ним умов контракту, своєю фактичною поведінкою демонструє намір не відшкодовувати зазначені витрати.

Звертає увагу суду, що про обов`язок відшкодування витрат у випадку порушення умов договору, відповідач був поінформований при укладенні контракту про здобуття вищої освіти. Відповідно до п. 2.3.5. контракту, відповідач зобов`язаний, у разі дострокового розірвання контракту, а також звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання, відшкодувати МВС України в особі Виконавця витрати, пов`язані з утриманням у ВНЗ, відповідно до п. 4 ст. 74 Закону України Про Національну поліцію.

Під час звільнення, ГУ НП у Волинській області ознайомило відповідача під підпис з обов`язком відшкодувати витрати пов`язані з утриманням в НАВС. Відповідач таке повідомлення підписав, чим засвідчив свою обізнаність про обов`язок відшкодування.

Під час випуску з НАВС відповідача під підпис ознайомлено з сумою витрат, пов`язаних з утриманням в НАВС. Сума зазначена в підписаній відповідачем довідці аналогічна сумі позову. Суму витрат відповідач не оскаржував, та не заявляв про невиконання або неналежне виконання умов контракту зі сторони НАВС.

Також, після отримання інформації про звільнення відповідача, НАВС надіслала йому пропозицію відшкодувати витрати добровільно, або звернутись до відділу юридичного забезпечення НАВС для укладення договору про розстрочення платежу строком до одного року, але всі повідомлення про обов`язок відшкодувати витрати відповідач проігнорував. Ознайомившись з позовною заявою, відповідач в черговий раз отримав нагадування про необхідність відшкодувати витрати, але також не виявив бажання ні відшкодувати витрати, ні розстрочити таке відшкодування на рік.

Вважає, що відповідач всіма доступними способами намагається уникнути відповідальності за порушення умов контракту, довільно трактує законодавство та вишукує формальні підстави для уникнення відповідальності, своїми діями демонструючи намір не повертати до державного бюджету кошти витрачені на його підготовку в НАВС.

Щодо терміну відшкодування витрат, зазначеного у пропозиції відповідачу відшкодувати суму витрат добровільно до 02.05.2024 зазначає, що під час складання претензії було допущено технічну помилку, а саме - замість 02.06.2024 зазначено 02.05.2024. Враховуючи, що відповідача звільнено 02.05.2024, передбачений зазначеним Порядком строк добровільного відшкодування закінчився 02.06.2024.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Суд, керуючись вимогами частини шостої статті 162 КАС України, дійшов висновку про можливість розгляду даного спору за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши письмові докази, а також пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що 22.09.2020 між НАВС та ОСОБА_1 укладено контракт №20-878 про здобуття освіти у вищому навчальному закладі зі специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських (а.с.28).

Однією з умов контракту є добровільне взяття на себе зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, в разі дострокового розірвання контракту, а також звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання (п.2.3.5.).

25.04.2024 відповідачем начальнику ГУНП у Волинській області було подано рапорт у якому він просив звільнити його зі служби за власним бажанням за пунктом сьомим статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (а.с.39).

Наказом начальника ГУНП у Волинській області №161 о/с від 02.05.2024 «По особовому складу» ОСОБА_1 звільнено за пунктом сьомим статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) на підставі рапорту від 25.04.2024 та подання начальника Луцького районного управління поліції ГУНП полковника поліції ОСОБА_3 від 26.04.2024 (а.с.33).

12.04.2024 позивачем складено довідку про вартість витрат, пов`язаних з утриманням у НАВС та зазначено суму у розмірі 121 054,30 грн. з якою відповідач був ознайомлений під власний підпис (а.с.10).

13.05.2024 ГУНП у Волинській області ректорові НАВС ОСОБА_4 було направлено лист №1251/102/05/12/1-2024, яким повідомлено про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції на підставі наказу ГУНП у Волинській області №161 о/с від 02.05.2024 «По особовому складу» (а.с.37).

21.05.2024 НАВС на адресу ОСОБА_1 було направлено повідомлення про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в НАВС із зазначенням суми, яка належить до відшкодування 121 054,30 грн. (а.с.41).

Крім того, в матеріалах справи наявне повідомлення про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням в навчальному закладі з яким ОСОБА_1 бу ознайомлений під власний підпис 02.05.2024 (а.с.40).

Станом на день розгляду справи у матеріалах справи відсутні докази повного або часткового відшкодування відповідачем коштів в сумі 121 054,30 грн.

При вирішенні даного спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

За приписами частини першої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частина четверта статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначає, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною шостою статті 2 вказаного Закону закріплено, що до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (надалі по тексту також - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).

Так, відповідно до частини десятої статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» постановою Кабінету Міністрів України затверджено Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти від 12.07.2006 №964 (далі Порядок №964).

Пунктом 1 Порядку №964 передбачено, що цей порядок визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти (надалі, також - заклади вищої освіти) відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладі вищої освіти (далі витрати).

В силу вимог пункту 3 Порядку №964 відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом із Мінфіном, МВС, Управлінням державної охорони, СБУ та Службою зовнішньої розвідки.

Розрахунок фактичних витрат здійснюється закладом вищої освіти згідно з нормами утримання курсантів (пункт 4 Порядку №964).

На виконання вищевказаного пункту 3 Порядку №964 Міністерством оборони України, Міністерством фінансів України, Міністерством внутрішніх справ України, Міністерством транспорту та зв`язку України, Адміністрацією Державної прикордонної служби України, Управлінням державної охорони України, Службою безпеки України видано спільний наказ від 16.07.2007 за №419/831/240/605/537/219/534, яким затверджений Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах (далі Порядок №419/831/240/605/537/219/534).

Підпунктом 1.1 пункту 1 Порядку №419/831/240/605/537/219/534 визначено, що даний Порядок розроблено з метою впорядкування діяльності посадових осіб та органів військового управління щодо відшкодування курсантами, які проходять підготовку на посади осіб офіцерського складу, Міністерству оборони України, Міністерству внутрішніх справ України, Державній прикордонній службі України, Управлінню державної охорони України, Службі безпеки України та Державній спеціальній службі транспорту України (надалі по тексту також - міністерства) витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі вищого навчального закладу, у разі дострокового розірвання контракту про проходження військової служби (навчання) через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, а також у разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу у військових формуваннях, правоохоронних органах або органах спеціального призначення після закінчення ВНЗ.

Згідно з підпунктом 1.2 пункту 1 вказаного Порядку зобов`язання про добровільне відшкодування курсантом витрат, пов`язаних з його утриманням, зазначається в контракті під час його укладання.

У наказі про звільнення курсанта сума відшкодування відображається узагальнено та вноситься до книги обліку нестач ВНЗ (абзац третій підпункту 2.3 пункту 2 Порядку).

В той же час, пунктом 7 Порядку №964, визначено, що у разі відмови курсанта добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Відтак, НАВС відповідно до вимог Порядку №964 та Порядку №419/831/240/605/537/219/534 розраховані фактичні витрати, пов`язані з утриманням відповідача з дня його зарахування до Університету по день виключення зі списків особового складу вищого навчального закладу, загальна сума яких склала 121 054,30 грн: по грошовому забезпеченню 24 293,70 грн; по продовольчому забезпеченню 50 722,37 грн; по медичному забезпеченню 213,10 грн; по речовому забезпеченню 17 778,56 грн; по оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв 28 046,57 грн., що підтверджено довідкою про розрахунок фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 (а.с.18).

Повертаючись до фактичних обставин у справі, як слідує із змісту п.2.3.5. Контракту №20-878 від 22.09.2020, відповідач взяв на себе обов`язок добровільного відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання контракту, а також звільнення за служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання у НАВС (а.с.28 зворот).

Проставлений підпис ОСОБА_1 у вказаному контракті (а.с.28) свідчить про ознайомлення останнього, станом на момент укладення контракту, про обов`язок відшкодування таких витрат у разі виникнення вищевказаних обставин.

Щодо посилання представника відповідача у додаткових поясненнях про те, що довідка про вартість витрат, пов`язаних з утримання у НАВС від 12.04.2024 не містить вимоги про добровільне відшкодування понесених витрат відповідачем, суд зазначає, що з такою умовою ОСОБА_1 був ознайомлений набагато раніше, а саме при укладенні контракту №20-878 від 22.09.2020, тому вважає таке обґрунтування безпідставним.

Крім того, представник відповідача вказала, що повідомленні про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язанні із навчання в навчальному закладі не мітиться інформації про розмір суми, яку необхідно сплатити, суд зазначає, що ОСОБА_1 у вказаному повідомленні проставив власний підпис, тобто бу в повністю ознайомлений з обов`язком відшкодування, а сума яка підлягає до відшкодування була зазначена у довідці про вартість витрат, пов`язаних з утриманням у НАВС, яка датована 12.04.2024, тобто до направлення відповідного повідомлення, в якій також проставлено підпис ОСОБА_1 .

Разом з тим, представник відповідача вказує, що лист про відшкодування витрат пов`язаних з утриманням в НАВС не можна вважати належним, оскільки він датований 21.05.2024, в той час як з самого тексту вбачається, що витрати ОСОБА_1 зобов`язаний добровільно відшкодувати до 02.05.2024.

Суд з цього приводу зазначає, що з листа №46/10/1469 від 21.05.2024 «Про відшкодування витрат, пов`язаних із навчанням в НАВС» дійсно слідує, що сума витрат, яка належить до відшкодування становить 121 054,30 грн. і повинна бути відшкодовано добровільно до 02.05.2024 (а.с.41). Однак у додаткових поясненнях представник позивача зазначив, що було допущено механічну помилку у зазначенні дати до якої відповідач може добровільно відшкодувати вказані кошти, тому кошти повинно бути відшкодовано до 02.06.2024.

Враховуючи вищевикладене суд доходить висновку, що відповідач в належному порядку був ознайомлений як і з обов`язком щодо відшкодування витрат, пов`язаних із утримання в НАВС так і з сумою, яка підлягає до відшкодування.

Враховуючи те, що відповідачем не відшкодовано у добровільному порядку витрати в розмірі 121 054,30 грн., пов`язані з утриманням під час навчання у НАВС, то суд вважає підставним звернення академії до суду із вказаним позовом, у спосіб визначений частиною десятою статті 25 «Про військовий обов`язок і військову службу».

З огляду на вказане, вимоги позивача до ОСОБА_1 є обґрунтованими, а позов таким що підлягає до задоволення.

Доказів добровільного відшкодування суми витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у НАВС, як і доказів оскарження суми витрат, що підлягає відшкодуванню, відповідач суду не надав.

Відтак, відповідач, не зважаючи на взятий на себе обов`язок з відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням під час проходження військової служби (навчання), будучи ознайомленою про необхідність такого відшкодування, станом на день розгляду справи не здійснив відшкодування витрат добровільно, а тому таке відшкодування підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно із частиною другою статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

На думку суду, оскільки у даній справі задоволено позов суб`єкта владних повноважень, тому судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору в сумі 3 028,00 грн. відповідно до платіжної інструкції №3200 (а.с.4) з відповідача стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 72-77, 162, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Національної академії внутрішніх справ витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі, в розмірі 121 054,30 грн (сто двадцять одна тисяча п`ятдесят чотири) гривні 30 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Національна академія внутрішніх справ (03035, місто Київ, Солом`янська площа, 1, ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Суддя А.Я. Ксензюк