Справа № 280/1050/24
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2024-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 серпня 2024 року м. Дніпросправа № 280/1050/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Головко О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року (суддя Сацький Р.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Державна судова адміністрація України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державна судова адміністрація України, в якому просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 добових витрат на відрядження за період з 02 серпня 2023 року по 31 січня 2024 року включно;

зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області нарахувати і виплатити судді ОСОБА_1 , добові витрати на відрядження за період з 02 серпня 2023 року по 31 січня 2024 року включно у загальній сумі 50 100,00 грн (п`ятдесят тисяч сто гривень 00 копійок), з утриманням із цієї суми передбачених законодавством податків і зборів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що законодавством прямо, чітко передбачено, що суддя, який був направлений у відрядження як тимчасове переведення до іншого суду має право на відшкодування витрат в порядку і розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 №98. Вказує, що в ТУ ДСАУ в Запорізькій області, на виконання положень законодавства було поданий звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт за період з серпня 2023 року по січня 2024 рік на загальну суму 50100,00 грн., проте ніяких витрат на відрядження позивач не отримала. На адресу місцевих загальних судів відповідачем направлено лист від 28 серпня 2023 року №08-04/3318 «Про відшкодування витрат на відрядження суддям, тимчасово переведеним до інших судів того самого рівня та спеціалізації» (копія додається до позову), у якому, зокрема, Відповідачем зазначено про відсутність підстав для відшкодування витрат на відрядження судді у випадку, якщо таке відрядження триває понад рік. На заяви та звіти позивача відповідач відповідей не надавав, у зв`язку із чим позивачка змушена звертатися до суду із цим позовом з метою захисту своїх прав від протиправної бездіяльності відповідача.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що кошторисом на 2023 рік видатки за КЕКВ 2250 «Видатки на відрядження» вже були використані у повному обсязі. відшкодування у 2024 році добових витрат 2023 року за рахунок кошторисних призначень 2024 року є прямим порушенням вищевказаних норм бюджетного законодавства. Зазначено, що максимальна тривалість відрядження суддів, які були тимчасово переведенні шляхом відрядження до інших судів того самого рівня та спеціалізації - один рік. У позивача термін відрядження закінчився 01 серпня 2023 року. Виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , має здійснюватися за рахунок бюджетної програми для забезпечення виконання рішень судів - КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», призначеної саме для таких цілей.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Указом Президента України від 24.09.2016 №410/2016 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Пологівського районного суду Запорізької області строком на п`ять років та на підставі наказу голови Пологівського районного суду Запорізької області від 06.10.2016 №18-ос була зарахована до штату вказаного суду на посаду судді.

Відповідно до рішення Верховного Суду від 29.07.2022 №318/0/149-22 позивача направлено у відрядження до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя.

Згідно з наказом голови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.08.2022 №16-ос позивача зараховано до штату суду з 08.08.2022, у зв`язку з її переведенням шляхом відрядження з Пологівського районного суду Запорізької області та встановлено посадовий оклад відповідно до штатного розпису без застосування регіонального коефіцієнту.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19.09.2023 по справі № 280/4103/23 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 добових витрат на відрядження за період з 08 серпня 2022 року по 31 травня 2023 року включно.

Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 витрати на відрядження за період з 08 серпня 2022 року по 31 травня 2023 року включно у загальній сумі 79200,00 грн., з утриманням із цієї суми передбачених законодавством податків і зборів.

Розподіл судових витрат не здійснювався.

Зазначене рішення суду набрало законної сили 24 січня 2024 року.

Станом на час розгляду даної адміністративної справи відповідачем судове рішення виконано не було.

В подальшому позивачем кожен місяць до відповідача подавались звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, а саме: із заявою від 30.08.2023, яка отримана відповідачем 01.09.2023, направлено звіт за серпень 2023 року (за 31 календарний день) на суму 9300,00 грн; із заявою від 02.10.2023, яка отримана відповідачем 04.10.2023, направлено звіт за вересень 2023 року на суму 9000,00 грн; із заявою від 30.11.2023, яка отримана відповідачем 04.12.2023, направлено звіт за жовтень та листопад 2023 року на загальну суму 16200,00 грн.; із заявою від 21.12.2023, яка отримана відповідачем 22.12.2023, направлено звіт за грудень 2023 року на суму 9300,00 грн; із заявою від 25.01.2024, яка отримана відповідачем 26.01.2024, направлено звіт за січень 2024 року на суму 6600,00 грн.

Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Запорізькій області було направлено на адресу місцевих загальних судів лист від 28 серпня 2023 року №08-04/3318 «Про відшкодування витрат на відрядження суддям, тимчасово переведеним до інших судів того самого рівня та спеціалізації», у якому, зокрема, відповідачем зазначено про відсутність підстав для відшкодування витрат на відрядження судді у випадку, якщо таке відрядження триває понад рік.

Оскільки тривалий час у відповідь на заяви та звіти позивач не отримувала жодних відповідей, а добові витрати на відрядження у грудні 2023 року були відшкодовані не у повному обсязі, 25.01.2024 позивачем було зроблено запит до відповідача для з`ясування питання про те, чи вирішено остаточно питання щодо відшкодування мені добових витрат на відрядження за період з 02 серпня 2023 року по 31 січня 2024 року включно.

Станом на дату подання позовної заяви відповідь на вказану заяву позивачу не надходила. Тільки після початку розгляду справи позивач долучила до матеріалів справи відповідь від 19.02.2024 № 08-04/1095, в якій зазначено, що підстави для відшкодування позивачу добових витрат на відрядження за період з 02 серпня 2023 року по 31 січня 2024 року відсутні. Також питання вже вирішується у судовому порядку в адміністративній справі № 280/1050/24.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати добових витрат на відрядження за період з 02 серпня 2023 року по 31 січня 2024 року включно, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним відносинам, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Статтею 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Положенням статей 148, 149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Указом Президента України від 24.02.2022 за №64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан.

Згідно з ч.1 ст.55 Закону України від 02.06.2016 за №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII) (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, виявленням надмірного рівня судового навантаження у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами, за рішенням Вищої ради правосуддя, ухваленим на підставі подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, суддя може бути, за його згодою, відряджений до іншого суду того самого рівня і спеціалізації для здійснення правосуддя.

Відповідно до ч.5 ст.55 Закону №1402-VIII порядок відрядження судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації затверджується Вищою радою правосуддя за поданням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, погодженим з Державною судовою адміністрацією України.

Пунктом 1 розділу VІ «Порядку відрядження судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації (як тимчасового переведення)», затвердженого 24.01.2017 рішенням Вищої ради правосуддя №54/0/15-17 визначено, що суддям, які направляються у відрядження як тимчасове переведення судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації, виплачується суддівська винагорода та відшкодовуються витрати в порядку і розмірі, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 №98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів».

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 за №98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» затверджено суми витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів, згідно з додатком 1.

З урахуванням викладеного, слід дійти висновку, що позивачка має право на нарахування та виплату їй витрат на відрядження.

Так, враховуючи вищезазначене колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивачка має право на нарахування та виплату їй витрат на відрядження, яка на час звернення до відповідача не здійснює правосуддя через не залежні від неї причини, але норми права не містять заборони на нарахування та виплату судді, який не здійснює правосуддя через не залежні від нього причини, витрат на відрядження.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано зауважив, що у даній справі має бути передусім визначена наявність права позивачки як судді, яка не здійснює правосуддя через не залежні від неї причини, на нарахування та виплату їй витрат на відрядження.

Обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим, є підставою для встановлення способу або порядку виконання рішення суду відповідно до ст.378 КАС України.

Тобто, питання виконання рішення суду «за рахунок бюджетної програми для забезпечення виконання рішень судів - КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів»» є передчасним та може бути вирішене згідно з приписами ст.378 КАС України на стадії виконання рішення суду.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово констатував, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Окрім того, відповідно до рішень ЄСПЛ «Кечко проти України» (заява №63134/00, пункти 23, 26) та «Ромашов проти України» (заява № 67534/01, пункт 43), реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.

Зокрема, у справі «Кєчко проти України» (заява № 63134/00) ЄСПЛ зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплати з державного бюджету, однак свідома відмова від цих виплата не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23). У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У рішеннях ЄСПЛ у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» (заява №70297/01) та у справі «Бакалов проти України» (заява №14201/02) також зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (пункти 48 та 40 цих рішень відповідно).

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко