Справа № 320/6933/20
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2024-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6933/20 Головуючий у 1 інстанції: Парненко В.С.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Аліменка В.О.

Кузьмишиної О.М.

За участю секретаря Заміхановської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області: від 16 квітня 2020 р. № 0-1013, яким визначено суму зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2019 рік в сумі 1178 грн. 87 коп.; від 16 квітня 2020 р. № 0-1013, яким визначено суму зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2019 рік в сумі 790 грн. 78 коп.; від 16 квітня 2020 р. № 0-1013, яким визначено суму зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2019 рік в сумі 805 грн. 39 коп.; від 16 квітня 2020 р. № 0-1013, яким визначено суму зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2019 рік в сумі 11943 грн. 13 коп.; від 16 квітня 2020 р. № 0-1013, яким визначено суму зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2019 рік в сумі 936 грн. 84 коп.; від 16 квітня 2020 р. № 0-1013, яким визначено суму зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2019 рік в сумі 221 093 грн. 89 коп.; від 16 квітня 2020 р. № 0-1013, яким визначено суму зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2019 рік в сумі 339 506 грн. 93 коп.; від 16 квітня 2020 р. № 0-1013, яким визначено суму зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2019 рік в сумі 1493 грн. 93 коп.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення від 16 квітня 2020 р. № 0-1013, яким визначено суму зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2019 рік в сумі 1178 грн. 87 коп.

Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення від 16 квітня 2020 р. № 0-1013, яким визначено суму зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2019 рік в сумі 790 грн. 78 коп.

Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення від 16 квітня 2020 р. № 0-1013, яким визначено суму зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2019 рік в сумі 805 грн. 39 коп.

Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення від 16 квітня 2020 р. № 0-1013, яким визначено суму зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2019 рік в сумі 11943 грн. 13 коп.

Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення від 16 квітня 2020 р. № 0-1013, яким визначено суму зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2019 рік в сумі 936 грн. 84 коп.

Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення від 16 квітня 2020 р. № 0-1013, яким визначено суму зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2019 рік в сумі 221 093 грн. 89 коп.

Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення від 16 квітня 2020 р. № 0-1013, яким визначено суму зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2019 рік в сумі 339 506 грн. 93 коп.

Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення від 16 квітня 2020 р. № 0-1013, яким визначено суму зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2019 рік в сумі 1493 грн. 93 коп.

Не погодившись із рішенням суду, відповідач - Головне управління ДПС у Київській області звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема апелянт вказує, що нарахування, здійсненне оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями відповідає вимогам чинного законодавства.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 25 травня 2020 року ОСОБА_1 поштою отримав податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Київській області від 16 квітня 2020 року, якими визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2019 рік в загальній сумі 579245,78 грн., зокрема, податкові повідомлення рішення:

- №0-1013, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2019 рік в сумі 1 178,87 грн.;

- №0-1013, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2019 рік в сумі 790,78 грн.;

- №0-1013, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2019 рік в сумі 805,39 грн.;

- №0-1013, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2019 рік в сумі 936,84 грн.;

- №0-1013, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2019 рік в сумі 11 943,13 грн.;

- №0-1013, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2019 рік в сумі 221 093,89 грн.;

- №0-1013, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2019 рік в сумі 339 506,93 грн.;

- №0-1013, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2019 рік в сумі 1493,93 грн.;

- №0-1013, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2019 рік в сумі 1496,02 грн.

Не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно приписів ст. 265 ПК України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Питання сплати платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, врегульовано ст. 266 ПК України.

У відповідності до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп. 266.2.1 п. 266.2 ст.266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

За приписами пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до п.п. 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 ПК України, база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Положеннями підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України визначено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості;

ґ) за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Згідно п.п. 267.7.2 п. 267.7 ст. 267 ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Щодо новоствореного (нововведеного) об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об`єкт.

Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Як вбачається з матеріалів справи, об`єкти нерухомого майна, за які позивачу спірними податковими повідомленнями-рішеннями визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2019 рік вказані в розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (далі - Розрахунок) (а.с. 18-20).

Разом з тим, згідно матеріалів справи, вказані у даному розрахунку об?єкти нерухомого майна протягом 2019 року у власності позивача не перебували.

Так, вказаний у п. 1 Розрахунку об?єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 було відчужено у 2017 році, що підтверджується копією Договору дарування комплексу від 26.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Топчій Є.Д., зареєстрованого в реєстрі за №794 (а.с.21).

Зазначений у п. 2 Розрахунку об?єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 було відчужено у 2017 році, що підтверджується копією Договору дарування комплексу будівель та споруд від 26.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Топчій Є.Д., зареєстрованого в реєстрі за №788 (а.с. 22).

Вказаний у п. 3 Розрахунку об?єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 було відчужено у 2017 році, що підтверджується копією Договору дарування комплексу будівель та споруд від 26.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Топчій Є.А., зареєстрованого в реєстрі за №790 (а.с. 23).

Зазначений у п. 4 Розрахунку об?єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 ніколи не належав Позивачу, а зареєстрований з 01.08.2015 р. за ОСОБА_2 , що підтверджується Інформаційною довідкою 219426551 від 07.08.2020 (а.с. 24).

Вказані у п. 5-6 Розрахунку об?єктів нерухомого майна з зазначенням «неможливо визначити адресу» та вказаною датою державної реєстрації припинення права власності 31.12.2999 неможливо ідентифікувати, у власності позивача такі об`єкти відсутні.

Водночас, щодо вказаного у п. 7 Розрахунку об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_4 - за вказаними параметрами запиту у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості відсутні (а.с. 25).

Зазначений у п. 8 Розрахунку об?єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_5 було відчужено у 2017 році, що підтверджується копією Договору дарування комплексу будівель та споруд від 26.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Топчій Є.А., зареєстрованого в реєстрі за №783 (а.с. 26).

Вказаний у п. 9 Розрахунку об?єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_6 було відчужено у 2017 році, що підтверджується копією Договору дарування комплексу будівель та споруд від 26.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Топчій Є.А., зареєстрованого в реєстрі за №782 (а.с. 27).

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що податкове повідомлення-рішення від 16 квітня 2020 р. № 0-1013, яким визначено суму зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2019 рік в сумі 1178 грн. 87 коп., податкове повідомлення-рішення від 16 квітня 2020 р. № 0-1013, яким визначено суму зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2019 рік в сумі 790 грн. 78 коп., податкове повідомлення-рішення від 16 квітня 2020 р. № 0-1013, яким визначено суму зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2019 рік в сумі 805 грн. 39 коп., податкове повідомлення-рішення від 16 квітня 2020 р. № 0-1013, яким визначено суму зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2019 рік в сумі 11943 грн. 13 коп., податкове повідомлення-рішення від 16 квітня 2020 р. № 0-1013, яким визначено суму зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2019 рік в сумі 936 грн. 84 коп., податкове повідомлення-рішення від 16 квітня 2020 р. № 0-1013, яким визначено суму зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2019 рік в сумі 221 093 грн. 89 коп., податкове повідомлення-рішення від 16 квітня 2020 р. № 0-1013, яким визначено суму зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2019 рік в сумі 339 506 грн. 93 коп., податкове повідомлення-рішення від 16 квітня 2020 р. № 0-1013, яким визначено суму зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2019 рік в сумі 1493 грн. 93 коп. є протиправними та підлягають скасуванню./

Водночас, Головним управлінням ДПС у Київській області в апеляційній скарзі не наведено обґрунтувань, у чому полягає неправильність чи неповнота встановлення судом першої інстанції обставин справи або невірність застосування норм матеріального чи процесуального права, а сам зміст апеляційної скарги, полягає виключно на посиланні апелянта на норми законодавства, що регулюють спірні відносини.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Кузьмишина О.М.

Повний текст постанови виготовлено 22.08.2024 р.