Справа № 260/4905/24
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2024-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

21 серпня 2024 рокум. Ужгород№ 260/4905/24

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Ващилін Р.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить: 1) визнати протиправними дії представників ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації; 2) визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №253-ОС від 04.04.2024 року.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.08.2024 дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали для подання позовну заяву із уточненням зміст заявлених позовних вимог або складу відповідачів, до яких ці вимоги звернуті, та заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням поважності пропуску цього строку.

16 серпня 2024 року до Закарпатського окружного адміністративного суду на виконання вимог ухвали від 05.08.2024 надійшла заява представника позивача про залучення до участі у справі відповідача 2 - НОМЕР_1 прикордонний загін ІНФОРМАЦІЯ_4 . Окрім того, представник позивача подав до суду заяву, в якій в обґрунтування поважності причини пропуску строку звернення до суду посилається на те, що оскаржений наказ ІНФОРМАЦІЯ_3 №253-ОС від 04.04.2024 року позивач отримав тільки в липні 2024 року. Окрім того, з 30 березня 2024 року позивач, після свого незаконного затримання, був відправлений до Рівненського полігону. Хоча про оскаржений наказ позивач дізнався 05 квітня 2024 року, однак до нього було застосовано фізичне насильство та відправлено до холодного підвалу.

Розглянувши подану представником позивача заяву, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків має на меті досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює їх учасників добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.

Вказане узгоджується також з правовою позицією Конституційного Суду України.

Так, зокрема, рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року також визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Окрім того, практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббіса та інш. проти Великобританії, рішення від 22.10.1996, Девеер проти Бельгії, рішення від 27.02.1980).

Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст. 122 КАС України).

В свою чергу публічною службою, розумінні п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України, є діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", відноситься до різновиду військової служби.

Згідно ст. 14 Закону України "Про Державну прикордонну службу України" від 03.04.2003 №661-IV до особового складу Державної прикордонної служби України входять військовослужбовці та працівники Державної прикордонної служби України.

Таким чином, призов на військову службу та подальше її проходження в органах Державної прикордонної служби України є публічною службою в розумінні норм КАС України.

Так, в даній адміністративній справі позивач оскаржує дії представників ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо його призову на військову службу під час мобілізації, що були вчинені в березні 2024 року, а також наказ начальника НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_4 від 04 квітня 2024 року про прийняття на військову службу та зарахування у списки особового складу частини.

Отже, предметом даного адміністративного позову є питання проходження позивачем публічної служби, що виникли в березні - квітні 2024 року.

Однак з даним адміністративним позовом позивач звернувся до суду тільки 31 липня 2024 року, тобто з пропуском строку, передбаченого ч. 5 ст. 122 КАС України.

В тексті позовної заяви позивач підтвердив, що про зарахування до НОМЕР_1 прикордонного загону його було повідомлено 05 квітня 2024 року. Вказана обставина підтверджується також представником позивача в заяві про усунення недоліків.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом в надій до суду заяві про усунення недоліків представник позивача заявляє, що оскаржений наказ позивачем був отриманий тільки в липні 2024, що перешкоджало йому своєчасно звернутися до суду з даним позовом.

Проте суд не вважає такі обґрунтування поважними, з огляду на те, що вони жодним чином не пояснюють поважність причин пропуску строку звернення стосовно оскарження дій представників ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, що також є предметом даного позову.

Окрім того, на думку суду, не отримання фізичного екземпляру копії оскарженого наказу не позбавляє позивача можливості на оскарження такого, враховуючи про обізнаність з його змістом. Так, позивач та його представник неодноразово визнавали, що про своє зарахування до складу НОМЕР_1 прикордонного загону оскарженим в даній адміністративній справі наказом №253-ос від 04.04.2024 ОСОБА_1 дізнався 05 квітня 2024 року. Про вказану обставину також свідчать письмові пояснення ОСОБА_1 від 09 квітня 2024 року, долучені позивачем до матеріалів позову, в яких останній повідомляє про причини незаконності свого призову під час мобілізації на підставі наказу НОМЕР_1 прикордонного загону №253-ос від 04.04.2024.

Аналізуючи зміст статті 122 КАС України, очевидним є те, що законодавець, встановлюючи часові рамки звернення до суду, виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Суд також відхиляє посилання представника позивача на застосоване до нього фізичне насильство та "перебування у підвалі", оскільки з наданих пояснень не вбачається, що такі тривали до моменту подання даного позову та перешкоджали своєчасно звернутися до суду.

За загальним правилом поважними причинами визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з даним позовом.

Також, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.12.2021 у справі №640/20314/20, досліджуючи питання щодо поважності причин пропуску процесуального строку зазначив, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, яка звертається до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду.

Вказане узгоджується також з правовою позицією Верховного Суду з приводу порядку обрахунку строків звернення до суду, висловленій в постановах у справах №П/811/207/17 від 08 серпня 2019 року та №804/516/17 від 05 листопада 2019 року.

Позивачем не надано жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду та не наведено поважних обставин, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку.

На думку суду, пасивна поведінка позивача, що проявилася у не вчиненні жодних активних дій щодо захисту своїх прав, не може слугувати достатнім обґрунтуванням для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Суд зауважує, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не реалізація цього права в даному випадку зумовлена власною пасивною поведінкою позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на вищенаведене позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу через пропуск строку звернення до суду слід повернути позивачу.

На підставі наведеного та керуючись п. 9 ч. 4 ст. 169, ст.ст. 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу - повернути позивачеві.

2. Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 256 КАС України.

Суддя Р.О. Ващилін