Справа № 480/2336/24
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2024-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2024 року Справа № 480/2336/24

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Павлічек В.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/2336/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області, в якій просить, з урахуванням уточнення позовних вимог:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 16.02.2024 за № 40 про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком.

Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що позивач звернулася до пенсійного органу із заявою від 09.02.2024 про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 16.02.2024 за № 40 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з недостатністю необхідного страхового стажу. Позивач не погоджується з даним рішенням відповідача, вважає його протиправним та таким, що порушує його права. На думку позивача, відповідачем було протиправно не зараховано до його страхового стажу період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 02.01.2002 по 31.12.2003 року.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження та встановлено строк відповідачам для подання відзиву та доказів, які наявні у відповідача. Також даною ухвалою було витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області належним чином завірені копії матеріалів пенсійної справи позивача, в тому числі заяви про призначення пенсії, розписки-повідомлення, розрахунку стажу.

На виконання вимог суду представником Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області через систему "Електронний суд" було надано суду витребувані докази (а.с. 43-63). При цьому у клопотання про долучення доказів, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області зазначив, що позивачу відмовлено в призначенні пенсії відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон №1058-П0 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу не менше 20 років. Необхідний страховий стаж визначений частиною другою, статті 26 Закону України" Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить з січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 років. При цьому вік позивача - 63 роки. Страховий стаж позивача становить 19 років 05 місяців 06 днів. За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди. Враховуючи викладене вище, підстави для призначення пенсії позивачу, відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відсутні, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (а.с. 40).

Також копія даної ухвали була направлена Головному управлінню Пенсійного фонду України в Вінницькій області через систему "Електронний суд" та отримана ним 02.04.2024, про що свідчить довідка про доставку електронного листа (а.с. 36). Проте вимоги суду було не виконано, відзиву на позовну заяву суду надано не було.

При цьому суд зазначає, що у період з 22.07.2024 року по 21.08.2024 суддя Павлічек В.О. перебувала у щорічній оплачуваній відпустці.

Ненадання у встановлений ухвалою суду строк відзиву, суд, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства, кваліфікує як визнання позову.

Згідно ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до довідки від 26.04.2022 року Управління соціального захисту населення Роменської міської ради, позивач у період з 02.01.2002 по 18.05.2004 та з 19.08.2008 по 08.08.2010 перебував на обліку в Управлінні соціального захисту населення Роменської міської ради та одержував допомогу по догляду за дитиною до 3-х років, а у період з 12.10.2018 по 02.09.2019 одержував компенсацію по догляду за особою старше 80-ти років (а.с. 50).

Позивач звернувся до пенсійного органу із заявою від 09.02.2024 року про призначення пенсії за віком (а.с. 43 (зворотній бік)-44).

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.

Рішенням від 16.02.2024 за № 40 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Вінницькій області було відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком, відповідно ч. 2 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з відсутністю страхового стажу необхідної тривалості згідно поданих заявником документів (а.с. 80).

При цьому в даному рішенні зазначено, що вік заявника 63 роки. Страховий стаж особи становить 19 р. 05 м. 06 д. За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди.

В свою чергу, відповідно до розрахунку стажу, до страхового стажу позивача зараховано, зокрема, період з 01.01.2004 по 18.05.2004 - догляд за дитиною до 6 років та з 08.08.2007 по 07.08.2010 - догляд за дитиною до 3 років (а.с. 62).

Не погодившись з даним рішенням відповідача, позивач звернувся з позовною заявою до суду.

Отже судом встановлено, що оскаржуваним рішенням позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. При цьому, незважаючи на те, що в оскаржуваному рішенні зазначено, що до за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди, відповідно до розрахунку стажу, до страхового стажу позивача фактично не було зараховано період перебування його у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 02.01.2002 по 31.12.2003 року.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який набрав чинності 01.01.2004.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

В силу положень ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За приписами ч. 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Також, ч. 4 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

З аналізу зазначених норм законодавства суд вбачає, що до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме до 01.01.2004, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу, в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.2004.

За змістом п. "ж" ч. 2 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується також: час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" ( в редакції від 01.01.2002 року) право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за цим Законом має не застрахована в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування особа (один з батьків дитини, усиновитель, опікун, баба, дід або інший родич), яка фактично здійснює догляд за дитиною.

Приписами ст. 14 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" ( в редакції від 01.01.2002 року) передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачується щомісяця з дня призначення допомоги по догляду за дитиною по день досягнення дитиною вказаного віку включно. Усиновителям та опікунам допомога призначається не раніше, ніж з дня прийняття рішення про усиновлення або встановлення опіки.

Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку непрацюючій особі призначається на підставі виданої за місцем проживання довідки про те, що вона не працює (не служить, не навчається) і дитина проживає разом з нею.

Отже фактично, право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за Законом України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" ( в редакції від 01.01.2002 року) та право на включення до трудового стажу непрацюючої особи часу догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, законодавством встановлено як для матері, так і для батька, та може бути реалізовано за їх бажанням.

В свою чергу згідно з п. 8 ч. 1 ст. 11 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, при усиновленні дитини.

Пунктом 2.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) визначено перелік документів, які подаються до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, в тому числі і документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 1 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562, а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Відповідно пункту 11 вказаного Порядку № 637 час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Аналіз вказаних правових норм дає підстави для висновку, що період догляду непрацюючої матері (батька, баби, діда чи інших родичів, які фактично доглядають за дитиною, або осіб, які усиновили чи взяли під опіку дитину, прийомних батьків чи батьків-вихователів) за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення дитиною трирічного віку до 1 січня 2004 року включається до трудового стажу вказаних осіб та встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть) та документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку вказані особи не працювали.

Починаючи з 1 січня 2004 року до страхового стажу матері (батька, баби, діда чи інших родичів, які фактично доглядають за дитиною, або осіб, які усиновили чи взяли під опіку дитину, прийомних батьків чи батьків-вихователів) зараховуються періоди догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку при умові отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та сплати з такої допомоги страхових внесків відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_2 . У графі «Батько» вказано - ОСОБА_1 (а.с. 49 (зворотній бік).

Згідно довідки від 26.04.2022 року Управління соціального захисту населення Роменської міської ради, позивач, зокрема, у період з 02.01.2002 по 18.05.2004 перебував на обліку в Управлінні соціального захисту населення Роменської міської ради та одержував допомогу по догляду за дитиною до 3-х років (а.с. 50).

При цьому у трудовій книжці серії НОМЕР_2 відсутній запис щодо перебування позивача з 02.01.2002 по 18.05.2004 року у трудових відносинах (а.с. 12-13).

А відтак суд зазначає, що у Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області були відсутні підстави для не зарахування до страхового стажу позивача період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 02.01.2002 по 31.12.2003 року.

В свою чергу, судом враховано, що відповідно до розрахунку стажу, до страхового стажу позивача зараховано, зокрема, період з 01.01.2004 по 18.05.2004 - догляд за дитиною до 6 років (враховуючи свідоцтво про народження та довідку Управління соціального захисту населення Роменської міської ради, суд вважає, що пенсійним органом було помилково зазначено "догляд за дитиною до 6 років", замість вірного - "догляд за дитиною до 3 років").

Тобто фактично, до страхового стажу позивача було частково зараховано період перебування його на обліку в Управлінні соціального захисту населення Роменської міської ради та одержання допомоги по догляду за дитиною до 3-х років, а саме з 01.01.2004 року, оскільки останній отримував допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У свою чергу, суд перевіряє, зокрема, чи діяв відповідач обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Враховуючи викладене та оскільки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Вінницькій області було прийнято оскаржуване рішення без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають задоволенню в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області від 16.02.2024 за № 40 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже вихід за межі позову можливий у виняткових випадках, зокрема, коли повний та ефективний захист прав, свобод та інтересів неможливий у заявлений позивачем спосіб. Такий вихід за межі позовних вимог має бути пов`язаний із захистом саме тих прав, свобод та інтересів, щодо яких подана позовна заява (постанова Верховного Суду від 24 вересня 2019 року у справі №819/1420/15).

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми закону, якими регулюються спірні відносини, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області зарахувати до страхового стажу позивача період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 02.01.2002 по 31.12.2003 року.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком, суд зазначає наступне.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Крім того у даному спорі суд не обраховує загальний стаж роботи позивача, що виключає можливість зобов`язання відповідача призначити позивачеві пенсію, оскільки в межах розгляду даної адміністративної справи судом не досліджувалось питання наявності у позивача загального трудового стажу, а обов`язковою передумовою призначення пенсії є наявність визначеного законом загального стажу.

Таким чином з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні та оскільки судом в даному випадку було скасовано рішення про відмову у призначенні пенсії саме Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області, суд дійшов висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області повторно розглянути заяву позивача від 09.02.2024 року про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням висновків суду.

А відтак, позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком, задоволенню не підлягають.

Правову позицію, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, у зв`язку з чим належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію позивачу, висловлено Верховним Судом у постанові від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 72694515).

Щодо стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, суд зауважує, що при розгляді судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Відповідно до ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

З матеріалів справи судом встановлено, що на підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано договір про надання правничої допомоги № 25/2024 від 21.03.2024 року (далі по тексту - Договір), укладений між позивачем та адвокатом Єрньєй Аллою Анатоліївною (а.с. 27).

Відповідно до п.1.1 Договору за цим Договором Адвокат, в інтересах Клієнта приймає на себе обов`язок за дорученням Клієнта, про надання останньому правничої допомоги, що полягає у складенні правових документів про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії відносно Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, а Клієнт, зі своєї сторони, зобов`язується сплатити гонорар у фіксованій сумі - 1 000.00 (одна тисяча) гри., що підтверджується Актом прийому-передачі наданої правничої допомоги та гонорару.

Також позивачем надано акт від 21.03.2024 року прийому-передачі наданої правничої допомоги № 01, відповідно до якого, в порядку виконання договору № 25/2024 про надання правничої допомоги, укладеного між сторонами 21 березня 2024 року, та надання Клієнту такої правничої допомоги, що полягає у складенні процесуальних документів (позовної заяви про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії відносно Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області), Адвокатом отримано гонорар у розмірі 1 000,00 (одна тисяча) грн. (а.с. 28).

Суд зазначає, що адміністративна справа №480/2336/24 в силу пункту 2 частини 6 статті 12 КАС України є справою незначної складності, дана справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та судом було частково задоволено позовні вимоги позивача.

Відтак, з огляду на рівень складності справи, її значення для позивача та обсяг наданих послуг, а також враховуючи, що позов було задоволено частково, суд вважає, що в даному випадку витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача у розмірі 500,00 грн.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області суму судового збору у розмірі 605,60 грн., сплаченого відповідно до квитанції від 21.03.2024 року № (а.с. 29).

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області від 16.02.2024 № 40 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, Вінниця, Вінницька область, 21005, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 02.01.2002 по 31.12.2003 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, Вінниця, Вінницька область, 21005, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) від 09.02.2024 року про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, Вінниця, Вінницька область, 21005, ) суму судового збору в розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 коп.).

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, Вінниця, Вінницька область, 21005, ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 500,00 грн. (п`ятсот гривень 00 коп.).

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О. Павлічек