Справа № 420/22368/24
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2024-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, буд. 5, м. Одеса, 65044) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області (далі ГУ ДПС), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС від 19.06.2024 №26163/15-32-07-06 про застосування до неї - ФОП ОСОБА_1 штрафної санкції у сумі 642 200 грн за порушення п.12 ст.3 Закону України від 06.07.1995 року №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі Закон №265/95-ВР).

Позивачка зазначила, що оскаржуване ППР прийнято на підставі акту фактичної перевірки №39946/26/15/07/ від 03.05.2024 (зареєстрований в ДПС за №009400 від 06.05.2024року), висновками якого нібито встановлено порушення платником податків вимог п.12 ст.3 Закону №265/95-ВР, відповідно до якого суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі при продажу товарів зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку.

В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що контролюючим органом безпідставно зазначено в Акті перевірки про ненадання документів, що підтверджують облік та походження товару, який знаходиться в реалізації, а нею не порушені вимоги закону щодо обліку товарів.

Позивачка не заперечує, що контролюючий орган має право, а суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Між тим, відповідно до п.85.4. ст.85 ПКУ запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.

Згідно з наказом про проведення фактичної перевірки строк проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 визначено тривалістю в 10 діб, перебіг яких починається з 26.04.2024 року та відповідно закінчується 06.05.2024 року.

Проте в рамках проведення фактичної перевірки інспекторами контролюючого органу запит про надання документів було вручено зі строком виконання до 15 год 40 хв 26.04.2024 року (перевірка почалась о 14:02 год 26.04.2024 року). Перелік запитуваних документів зокрема включав документи щодо обліку товарних запасів.

Позивачка зазначила, що відповідно до п.12 ст.3 Закону №265/95-ВР Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Порядок ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку затверджений Наказом Мінфіну від 03.09.2021 №496 (далі Порядок №496)

Згідно з п.1 розділу II Порядку №496 облік товарних запасів здійснюється ФОП шляхом постійного внесення до Форми обліку інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку.

Позивачка стверджує, що нею не порушені вимоги Порядку №496 та на вимогу контролюючого органу 03.05.2024 року, тобто в межах строку перевірки засобами поштового зв`язку (в електронному та в паперовому форматі) направлено на адресу ГУ ДПС у м. Києві лист з доданням до нього копій документів, зазначених у запиті, в тому числі і тих, що підтверджують облік товарних запасів у місці продажу, зокрема, книга обліку доходів та витрат ФОП ОСОБА_1 за 2023 рік та 2024 рік, опис залишку товарів станом на 26.11.2021р. (початок обліку); форма ведення обліку товарних запасів, а також накладні, договори , трудові договори.

Позивачка вказує, що в цей же день 03.05.2024 року нею отримана відповідь від ГУ ДПС у м. Києві, що документи отримані в електронному вигляді. Крім того, згідно відомостей, що містяться на сайті АТ «Укрпошта» у сервісі «відстеження поштових відправлень» вбачається, що лист разом з копіями доданих документів отримано ГУ ДПС у м. Києві 09.05.2024 року.

Про отримання документів ГУ ДПС у місті Києві достовірно було відомо посадовим особам, які здійснювали перевірку, оскільки вони 03.05.2024 року прибули до місця здійснення перевірки діяльності ФОП ОСОБА_1 магазину, з питанням щодо надання документів, де їм було повідомлено, що документи направлено на електронну скриньку та за допомогою АТ «Укрпошта», із наданням на місці підтверджень доказів направлення, переліком документів. Інспектори ознайомились з наданими доказами направлення документів та покинули приміщення без будь яких додаткових питань.

Позивачка вказує, що надані документи підтверджують що облік товарних запасів нею ведеться з дотриманням встановлених законодавчих вимог.

Проте відповідачем протиправно було прийнято оскаржуване ППР.

В підтвердження своїх доводів позивачка посилається на правові висновки Верховного Суду викладені у Постанові Верховного Суду у справі №140/470/19 від 11.02.2021 року, де Верховний Суд дійшов висновку, що сама по собі відсутність на момент вручення запиту в рамках перевірки контролюючим органом первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані, не є підставою для застосування до платника фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону 265/95-ВР. (Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 07.08.2018 року у справі №825/10/17, від 04.09.2020 року у справі №2а-12445/11/2670, від 04.11.2020 року у справі №400/2733/18)

Крім того, Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 08.08.2013 у справі №2а -13173/10/2070 (К/9991/14565/11) зазначив, що суб`єкт господарювання не зобов`язаний зберігати первинні документи на товар безпосередньо в торговельному залі чи у складському приміщенні. Відсутність облікової документації на товар за місцем продажу останнього не може бути віднесено до порушень установленого порядку обліку товарних запасів на складах і/або за місцем їх реалізації. Отже висновки контролюючого органу про те, що усі документи із переліку згідно запиту повинні були знаходитись на дату початку перевірки у місці здійснення діяльності є неправомірними, а неврахування контролюючим органом поданих документів поза межами строку, визначеного в запиті (тобто станом на початок перевірки), але в межах строків проведення перевірки є незаконним, що в свою чергу є підставою для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Також в обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що є неправомірними дії по опису товару (який додатний до Акту перевірки, проте не направлений платнику податків), оскільки Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» єдиний спосіб забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства - проведення інвентаризації активів і зобов`язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка.

Тому відповідно до пп. 20.1.9 п. 20.1 ст. 20 ПКУ контролюючі органи мають право вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки.

При цьому, проведення інвентаризації має здійснюватися саме платником, а контролюючий орган може лише вимагати її проведення.

Отже, проведення платником податку на вимогу контролюючого органу під час проведення податкової перевірки інвентаризації товарів є єдиним встановленим законом засобом доказування нестачі чи наявності товарів у платника податку.

Організація та основні правила проведення інвентаризації врегульовано Положенням про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 року №879 (далі Положення №879).

Позивачка вказує, що за правовими висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 06.02.2020 року по справі №807/1556/17 використання приписів Положення №879 можливо для проведення та оформлення результатів відповідної інвентаризації фізичною особою підприємцем.

Вказаним Положенням №879 (абз.6 п.7) також визначено, що проведення інвентаризації є обов`язковим, зокрема, на підставі належним чином оформленого документа органу, який відповідно до закону має право вимагати проведення такої інвентаризації. Інвентаризація має розпочатися в термін та в обсязі, зазначених у належним чином оформленому документі цього органу, але не раніше дня отримання підприємством відповідного документа.

Проте інспектори самостійно без участі платника податку здійснили опис товару, данні якого застосовані для розрахунку фінансових санкцій та винесення оскаржуваного ППР.

Позивачка стверджує, що такі дії контролюючого органу не ґрунтуються на положеннях законодавства, а отже контролюючий орган діяв не в межах повноважень, не на підставі та не у спосіб визначених законодавством.

Позивачка просить задовольнити позовні вимоги та додатково посилається на практику ЄСПЛ. Зокрема, на Рішення від 20.10.2011 у справі «Rysovskyy v. Ukraine», в якому суд зазначив, що принцип «належного урядування» передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб («Beyeler V. Italy», «Oneryildiz v. Turkey», «Megadat.com S.r.l. v. Moldova», «Moskal v. Poland»). На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок («Lelas V. Croatia» і «Toscuta and Others v. Romania») і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси («Oneryildiz v. Turkey», та «Beyeler v. Italy»).

Ухвалою суду від 19.07.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі, вирішено розгляд справи здійснити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідачем до суду подано відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що Порядком проведення фактичної перевірки згідно зі ст. 80 ПКУ передбачено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) та може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав згідно з п.80.2 ст.80 Кодексу.

Фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , тривалістю 10 діб, період з 26.04.2024 року по дату закінчення фактичної перевірки проведено згідно з наказом ГУ ДПС у м. Києві від 24.04.2024 №2695-п на підставі п.п.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПКУ.

Підставою для прийняття даного наказу слугувало здійснення контролюючим органом функцій, визначених законодавством, з метою перевірки порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), дотримання вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки).

Згідно з вимогами п.п. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПКУ фактична перевірка може проводитися за наявності такої підстави - у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

У відповідності до вимог пп. 72.1.1.1 та пп. 72.1.1.3 п. 72.1 ст. 72 ПКУ для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла: що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, звітах про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, інших звітних документах; про фінансово-господарські операції платників податків.

Пунктом 74.3 ст. 74 ПКУ встановлено, що зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової політики.

Посадовими особами Головного управління ДПС у м. Києві по відповідному адресу здійснено виїзд на фактичну перевірку, пред`явлені службові посвідчення, відповідні направлення на перевірку та копію наказу вручено адміністратору магазин «GUESS» ОСОБА_2 . Після ознайомлення з наказом та направленнями, адміністратор ОСОБА_2 розписалась у відповідних направленнях та було розпочато фактичну перевірку.

Перед початком проведення перевірки була проведена контрольно-розрахункова операція з придбання годинника W1256G3 за ціною 1 890,00 грн, суб`єкт господарювання операцію провів із застосуванням РРО та видав фіскальний чек.

На момент початку перевірки було здійснено опис товарів (годинників), що знаходяться на реалізації в магазині ФОП ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 на загальну суму 642 200,00 грн.

В ході проведення перевірки суб`єкту господарювання було надано запит про надання документів від 26.04.2024, яким, зокрема, але не виключно було обумовлено надання до перевірки станом на її початок проведення накладних на товари, що знаходяться в реалізації та форму обліку товарних запасів для фізичних осіб підприємців, що затверджено наказом Міністерства фінансів України №496 від 03.09.2021. Проте, суб`єктом господарювання на запит про надання документів, а саме на 15 год. 40 хв. 26.04.2024 року до перевірки не надано документи, що засвідчують облік та походження товару, який знаходиться в реалізації.

Таким чином, перевіркою встановлено, що суб`єкт господарювання не забезпечив облік товару (технічно складні побутові товари), що знаходяться в реалізації на загальну суму (реалізації) 642 200,00 грн. За результатом фактичної перевірки складено Акт про результати фактичної перевірки від 03.05.2024 року зареєстрованого 06.05.2024 року №39946/26/15/07/ та встановлено порушення, зокрема: - п.12 ст.3 Закону №265/95-ВР.

Представник відповідача також посилається на положення Порядку №496, зазначивши, що Порядок №496 визначає правила ведення обліку товарних запасів та поширюється на ФОП, у тому числі платників єдиного податку, які відповідно до Закону №265 зобов`язані вести облік товарних запасів та здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, та осіб, які фактично здійснюють продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такого ФОП.

При цьому, представник відповідача посилається на те, що в постановах Верховного Суду від 06.08.2019 по справі №160/8441/18 та від 14.06.2021 по справі №140/893/19 зазначено, що суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам під час проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). Наведені норми вимагають наявність документів на час складення податкової звітності, встановлюють правило щодо надання платником податків документів для перевірки, а також юридичний наслідок недотримання цього правила - виключення факту наявності документів на час складення податкової звітності. Вони є складовою механізму правового регулювання податкового обліку і не входить в будь-яку конкуренцію з процесуальними нормами, якими встановлені правила доказування в адміністративному судочинстві. Платник податків не може посилатися в судовому процесі на документи, які не були надані під час перевірки або впродовж п`яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки. Винятком є випадки виїмки документів або іншого їх вилучення правоохоронними органами та іншими компетентними органами.

Представник також посилається на постанову Верховного Суду від 23.10.2020 року по справі №816/2932/15, в якій зазначено, що платник податків у разі ненадання документів під час проведення перевірки не позбавлений права надання таких і після завершення такої перевірки, які мають бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення. Протягом п`яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, визначені в акті перевірки як відсутні. У разі якщо до закінчення перевірки або у зазначений вище термін платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують відповідні показники, вважається, що такі документи у платника податків відсутні

Представник вказує, що після ознайомлення з актом перевірки адміністратор ОСОБА_2 від підпису відмовилась, у зв`язку із чим, примірник акту фактичної перевірки від 03.05.2024, зареєстрованого 06.05.2024 №39946/26/15/07/, був надісланий рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

ФОП ОСОБА_1 подано заперечення на акт перевірки, які Головним управлінням ДПС у м. Києві листом від 16.06.2024 №11245/І/26-15-07-07-01-07 залишені без задоволення.

Вказані обставини на думку представника відповідача свідчать про те, що доводи, наведені у позовній заяві, не спростовують порушення, встановлене перевіркою та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Справа розглянута у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , громадянка України (паспорт НОМЕР_1 , реєстрація місця проживання АДРЕСА_3 ) є фізичною особою-підприємцем, яка зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 24.10.2016 року.

Позивачка має об`єкт реалізації товару у АДРЕСА_2 магазин GUESS, приміщення якого орендується на підставі договору суборенди від 09.04.2024 року.

26.04.2024 року в приміщення магазину прибули посадові особи ГУ ДПС у м. Києві Гаврилішин К. та ОСОБА_3 , які о 14:02 год пред`явили адміністратору ОСОБА_2 направлення на перевірку ФОП ОСОБА_1 та вручили адміністратору запит про надання документів на перевірку до 15:40 год 26.04.2024 року.

Також посадові особи ГУ ДПС здійснили опис товару, який знаходився в магазині.

Позивачка ФОП ОСОБА_1 , юридична адреса якою як ФОП є АДРЕСА_3 , 03.05.2024 року на вимогу контролюючого органу підготовила та направила засобами електронного та поштового зв`язку на адресу ГУ ДПС у м. Києві належним чином засвідчені копії всіх витребуваних документів: книга обліку доходів та витрат ФОП ОСОБА_1 за 2023р. та 2024р.; договори суборенди нерухомого майна за 2022, 2023, 2024 роки та додаткові угоди до них №07/24юр від 09.04.2024 року; трудові договори; договір про надання послуг №24/04/2024 від 24.04.2024 року; паспорт та довідка про присвоєння РНОКПП ОСОБА_1 ; виписка ФОП з ЄДР; договір еквайрингу №2875 від 01.11.2016 року; виписка з рахунку ФОП ОСОБА_1 у банку «Південний»; договір купівлі-продажу №05/04/24-юр від 05.04.2024 року; видаткова накладна №242 від 08.04.2024 року; опис залишку товарів станом на 26.11.2021 року (початок обліку); форма ведення обліку товарних запасів ФОП ОСОБА_1 .

Вказані копії документів були отримані засобами електронного зв`язку ГУ ДПС у м. Києві 03.05.2024 року. Згідно з відомостями сайту АТ «Укрпошта» лист разом з копіями доданих документів у паперовому вигляді отримано ГУ ДПС у м. Києві 09.05.2024 року.

Перевіряючі 03.05.2024 року вдруге прибули до магазину, та їх було повідомлено про надіслання копій документів.

17.05.2024 року засобами поштового зв`язку позивачем отримано копію акту перевірки від 03.05.2024 року (реєстраційний номер від 06.05.2024 року), в якому вказано про порушення нею вимог п.12 ст.3 Закону України №265/95-ВР.

Будучи не згодною з актом перевірки та його висновками, позивачка подала до ГУ ДПС у м. Києві заперечення на акт перевірки, до яких також додала копії всіх документів в спростування висновків акту перевірки.

Листом від 13.06.2024 року ГУ ДПС у м. Києві повідомило позивачку про залишення її заперечень без задоволення, а висновків акту перевірки без змін, посилаючись на те, що доводи наведені в запереченнях не спростовують виявлених в ході проведення перевірки порушень п.12 ст.3 Закону України №265/95-ВР. Змісту самих документів наданих 03.05.2024 року до заперечень - оцінка не надана.

19.06.2024 року ГУ ДПС в Одеській області прийнято ППР №26163/15-32-07-06 із зазначенням в ППР, що на підставі акту перевірки з врахуванням відповіді на заперечення від 13.06.2024 року за порушення п.12 ст.3 Закону України №265/95-ВР до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції на підставі ст.20 Закону України №265/95-ВР за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування РРО у розмірі 642 200,00 грн.

Пунктом 12 ст.3 Закону України №265/95-ВР встановлено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані: (п.12) вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку.

Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Позивачка є платником єдиного податку, проте проводила діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту (годинники).

Відповідно до ст.20 Закону України №265/95-ВР до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивачка, вважаючи вказане ППР протиправним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправомірності дій контролюючого органу під час перевірки та відсутності в її діях податкового порушення, оскільки облік товарів нею здійснювався у встановленому законодавством порядку, звернулась до суду з даним позовом.

Дослідивши заяви по суті та надані учасниками справи докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Стаття 20 Закону України №265/95-ВР встановлює відповідальність до суб`єктів господарювання за:

реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку;

та/або не надання під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

В оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні №26163/15-32-07-06 від 19.06.2024 року не зазначено за яке саме порушення застосована до позивача відповідальність за ст.20 Закону України №265/95-ВР, оскільки міститься лише посилання на вказану норму, проте вказано, що штрафні (фінансові) санкції застосовані за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування РРО, тобто в ППР не зазначений зміст податкового порушення, передбаченого ст.20 Закону України №265/95-ВР.

В акті перевірки від 03.05.2024 року (початок перевірки 26.04.2024 року о 14:02 год, закінчення перевірки 03.05.2024 року о 14:16 год), на підставі якого прийнято оскаржуване ППР, зазначено, що на момент початку перевірки було здійснено опис товару (годинників), що знаходяться в реалізації в магазині на загальну суму 642 200,00 грн (опис додається до акту перевірки). В ході проведення перевірки СГ було надано запит про надання документів від 26.04.2024 року, яким зокрема, але не виключно, було обумовлено надання до перевірки станом на її початок проведення накладних на товар, що знаходяться в реалізації та форму обліку товарних запасів для ФОП, що затверджена наказом МФУ №496 03.09.2021 року. СГ на запит про надання документів, а саме на 15год 40хв 26.04.2024 року до перевірки не надано документи, що підтверджують облік та походження товару, якій знаходиться в реалізації. Таким чином, перевіркою виявлено, що СГ не забезпечив облік товару, що знаходиться в реалізації на загальну суму 642 200,00 грн. Протокол про адміністративне правопорушення не складався у зв`язку відсутністю ФОП.

Таким чином, згідно з актом перевірки до позивача необхідно було застосувати штрафні санкції за реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку та не надання документів, які підтверджують облік товарів, але не під час проведення перевірки, як це визначено у ст.20 Закону, а на початок перевірки. Тобто перевіряючі вважали наявним склад порушення та наявність підстав для застосування санкцій за ст.20 Закону вже 26.04.2024 року о 15.40 год, проте перевірка вважалась продовженою (без здійснення будь-яких подальших дій перевіряючими) до її закінчення 03.05.2024 року.

За змістом ст.20 Закону України №265/95-ВР вказана норма не встановлює відповідальності суб`єкта господарювання за ненадання документів про облік товарів на початок перевірки.

При цьому одним з принципів податкового законодавства України є презумпція правомірності рішень платника податку у разі неоднозначного (множинного) трактування норми законодавства щодо прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Суд вважає, що зміст п.12 ст.3 Закону України №265/95-ВР щодо зобов`язання суб`єкта господарювання надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), стосується саме того, що повинні бути надані документи, які момент перевірки знаходяться у місці продажу. Проте вказана норма не вимагає від суб`єкта господарювання зберігати вказані документи в місці реалізації товару, а вимагає вести в установленому порядку облік вказаних товарів.

Такий висновок ґрунтується також на положеннях ст.85 ПКУ та правових висновків Верховного Суду викладених в постановах щодо подібних правовідносин.

Стаття 85 ПКУ регламентує питання надання платниками податків документів.

Згідно з п.85.2 ст.85 ПКУ платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Позивачка не заперечує наявності у неї вказаного обов`язку, проте на місті перевірки її не було.

Відповідно до п.85.4 ст.85 ПКУ при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів. Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.

Згідно зі п.85.6 ПКУ у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати.

Враховуючи, що безпосередньо ФОП ОСОБА_1 не знаходилась в магазині, який перевірявся посадовими особами ГУ ДПС у м. Києві, та обізнаність перевіряючих про реєстрацію її місця реєстрації як ФОП у м. Одесі, про що зазначено ними в акті перевірки, складання ними запиту на надання документів впродовж години (прибуття на перевірку 14:02 год, вимога надати документи до 15:40 год) є діями необґрунтованими, упередженими, недобросовісними; нерозсудливими, оскільки запит складений саме на ім`я ФОП ОСОБА_1 , але адреса в запиті вказана АДРЕСА_2 , тобто місце розташування магазину. При цьому акт про відмову у наданні документів перевіряючими не складався.

Не визначеним для суб`єкта господарювання був також строк перевірки. Позивачка в позові вказує, що строк перевірки 10 діб, початок 26.04.2024 року, відповідно закінчується на її думку 06.05.2024 року. Позивачка стверджує, що документи нею надані під час перевірки 03.05.2024 року.

Між тим, судом встановлено, що в направленні на перевірку зазначено, що тривалість перевірки не повинна перевищувати 10 діб. Така не конкретизація строку перевірки є неправомірною дією зі сторони суб`єкта владних повноважень, оскільки ставить у правову невизначеність позивача щодо строку призначеної перевірки.

Позивачка скористалась своїм правом надання копій документів під час перевірки та направила їх на адресу ГУ ДПС у м. Києві засобами електронного та поштового зв`язку 03.05.2024 року.

Проте вказані документи перевіряючими не враховані, будь-яка оцінка вказаним документам контролюючим органом не надана.

Між тим, сам представник відповідача у відзиві на позов наводить правові висновки Верховного Суду викладені у постанові від 23.10. 2020 року по справі № 816/2932/15, в якій зазначено, що платник податків у разі ненадання документів під час проведення перевірки не позбавлений права надання таких і після завершення такої перевірки, які мають бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення. Протягом п`яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, визначені в акті перевірки як відсутні. У разі якщо до закінчення перевірки або у зазначений вище термін платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують відповідні показники, вважається, що такі документи у платника податків відсутні.

Таким чином, представник відповідача не спростовує доводи позивачки, а навпаки підтверджує наявність у позивачки права на надання документів щодо обліку товарів навіть після перевірки - протягом 5 робочих днів з дня отримання акту перевірки.

Позивачка також в обґрунтування позовних вимог посилається на правові висновки Верховного Суду, зокрема, в постанові від 11.02.2021 року у справі №140/470/19, в якій Верховний Суд навівши зміст ст.20 Закону України №265/95-ВР, зазначив, що правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до ст.9 вказаного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Отже, документами, що є підставою для внесення записів до бухгалтерського обліку є накладні, витратні накладні, товарно-транспортні накладні, тощо.

Необхідно зазначити, що сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не є підставою для застосування до платника фінансової санкції, передбаченої ст.20 Закону України №265/95-ВР-ВР.

Верховний Суд зазначив, що аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 07.08.2018 у справі №825/10/17, від 04.09.2020 у справі №2а-12445/11/2670, від 04.11.2020 у справі №400/2733/18.

Вказані висновки Верховного Суду застосовані в практиці апеляційних інстанцій. Зокрема, в постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.09.2021 у справі №400/4193/20 суд з посиланням на правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25.05.20201 у справі №2а-11612/11/2670, від 11.02.2021 у справі №140/470/19, суд зазначив, що фахівці контролюючого органу не здійснювали аналіз наданих суб`єктом господарювання до податкового органу первинних документів. З урахуванням наведеного є передчасними висновки Головного управління ДПС щодо ведення суб`єктом господарювання з порушенням обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та зберігання, оскільки перевірка повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків запасів (товарно-матеріальних цінностей) фахівцями контролюючого орану, в межах спірних правовідносин, не проводилась та оцінка поданим суб`єктом господарювання документам не надавалась.

По даній справі фахівцями ГУ ДПС також не надана оцінка наданим позивачем ФОП ОСОБА_1 документам, їх перевірка не здійснена, а тому висновок щодо реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку, відповідальність що встановлена ст.20 Закону України №265/95-ВР-ВР відповідачем не доведена.

В постанові від 21.09.2023 року у справі №280/1310/22 Верховний Суд також зазначив, що бухгалтерській облік суб`єктами господарювання ведеться у відповідності до положень Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Досліджуючи обставини справи щодо надання документів під час проведення фактичної перевірки та доводам представника контролюючого органу, що на момент початку перевірки, тобто на 17 год. 18 хв. 10 червня 2021 року, позивач не надав оригіналів первинних документів обліку пального, обов`язковість ведення яких саме за місцем продажу пального передбачена чинним законодавством, суд дійшов висновку про недоведеність порушення, відповідальність за яке встановлена ст. ст.20 Закону України №265/95-ВР-ВР, оскільки документами в повному обсязі передані 14 червня 2021 року посадовій особі контролюючого органу, яка серед інших проводила фактичну перевірку позивача. Також до заперечень на акт перевірки позивач надав підтвердження установленого порядку ведення обліку товарів. Заперечення на акт перевірки і додані до них документи є невід`ємною частиною матеріалів перевірки і мають бути враховані контролюючим органом під час прийняття рішення в силу пункту 86.1., підпункту 86.7.4. пункту 86.7. статті 86ПК України.

В силу приписів ч.5 ст.242 КАС України суд враховує вказані висновки Верховного Суду.

Судом по даній справі встановлено, що не заперечується представником відповідача у відзиві на позов, що ФОП ОСОБА_1 надала пакет документів до ГУ ДПС у місті Києві засобами електронного та поштового зв`язку 03.05.2024 року, а також додала ці документи до заперечень на акт перевірки, що свідчить про відсутність у позивачки порушення, відповідальність за яке передбачена ст.20 Закону України №265/95-ВР-ВР, а саме не надання під час проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Порушенням проведення перевірки суд вважає також направлення на адресу позивачки лише акту перевірки, про що свідчить супровідний лист (додаток на 2 арк). Проте позивачці не направлені додатки до акту перевірки, у тому числі додаток №1 - опис залишків товарів не облікованих згідно встановленого порядку, які знаходяться в магазині за адресою АДРЕСА_2 , в якому здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1 .

Позивачка вважає складення вказаного опису не передбачено повноваженнями контролюючого органу, встановленими ст.20 ПКУ.

Відповідно до ст.20 ПКУ контролюючі органи мають право: запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи (пп.20.1.6); під час проведення перевірок у платників податків - фізичних осіб, а також у посадових осіб платників податків - юридичних осіб та платників єдиного внеску перевіряти документи, що посвідчують особу, а також документи, що підтверджують посаду посадових осіб та/або осіб, які фактично здійснюють розрахункові операції (пп.20.1.8); вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки з використанням інформації та документів щодо результатів такої інвентаризації за наслідками таких перевірок або під час наступних заходів податкового контролю (пп.20.1.9).

З огляду на вказані норми позивачка вказувала, що контролюючий орган з метою встановлення наявності товару, який не облікований, мав право вимоги на проведення інвентаризації, яка повинна була б проведена з дотриманням відповідних правових норм та саме акт інвентаризації є належним доказом обліку товару, його нестачі або наявності товару, який не облікований.

У відзиві на позов представник відповідача стверджував, що призначення перевірки позивачки та її проведення є правомірним, оскільки перевірка проведена на пп.80.2.2 п.80.2 ст.80, п. 69.27 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» ПК України, а п.74.3 ст.74 ПКУ встановлено, що зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань.

Проте суд вважає таке твердження представника відповідача у відзиві на позов не ґрунтується на положеннях законодавства.

Судом встановлено, що ГУ ДПС у місті Києві прийнято наказ від 24.04.2024 року №2695-п «Про проведення фактичних перевірок», яким на підставі пп. 80.2.2, пп.80.2.3, пп.80.2.4, пп.80.2.7 п.80.2 ст.80, п.69.27 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» ПК України, Закону України від 06.07.1995 року №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Закону України від 21.06.2012 року «Про ціни та ціноутворення», також інших нормативних актів, контроль за дотриманням яких покладено на територіальні органи ДПС, згідно з п.1 - наказано провести фактичні перевірки платників податків/об`єктів, зазначених у додатках 1-354, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), дотримання вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки).

В наказі зазначено обґрунтування: доповідна записка управління фактичних перевірок від 24.04.2024 року №836/26-15-07-07-12.

Пунктом 2 наказу визначено начальнику управління фактичних перевірок Двірку Олександру організувати проведення фактичних перевірок, зазначених у п.1 цього наказу протягом квітні червня 2024 року.

Згідно з додатком 43 до вказаного наказу визначений «Перелік платників податків для проведення фактичних перевірок працівниками управління фактичних перевірок на підставі пп.80.2.2 п.80.2 ст.80, п. 69.27 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» ПК України».

В додатку вказані:

Мета перевірки: перевірити порядок здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), дотримання вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки).

Вид перевірки: фактична.

Період діяльності, що перевіряється: згідно ст.102 ПКУ.

Наведений витяг з таблиці: платник податків ФОП ОСОБА_1 ; РНОКПП; адреса об`єкта АДРЕСА_2 ; тривалість перевірки не повинна перевищувати 10 днів; дата початку 26.04.2024 року.

26.04.2024 року виписані направлення посадовим особам ГУ ДПС у м. Києві Гаврилішину К. та ОСОБА_3 на перевірку ФОП ОСОБА_1 тривалістю, яка не повинна перевищувати 10 діб.

Згідно з відомостями на наданих копіях направлень вони пред`явлені адміністратору ОСОБА_2 26.04.2024 року о 14:02 год. Мета перевірки зазначена така ж як в наказі та в ній відсутня мета перевірки перевірка обліку товарів.

Відповідно до п. 80.2 ст.80 ПКУ фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (пп.80.2.2).

Пунктом 69.27 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» ПКУ встановлено: тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, податкові органи здійснюють державний контроль (нагляд) та спостереження у сфері ціноутворення відповідно до Закону України "Про ціни і ціноутворення" з урахуванням особливостей, встановлених цим пунктом.

Податкові органи здійснюють контроль за дотриманням платниками податків вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки) шляхом проведення фактичних перевірок.

Фактична перевірка проводиться за наявності хоча б однієї з таких підстав:

отримання у встановленому законодавством порядку від державних органів або органів місцевого самоврядування інформації, що свідчить про можливі порушення платником податків законодавства про ціни і ціноутворення;

отримання письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Під час проведення фактичної перевірки податкові органи мають право отримувати від суб`єктів господарювання документи та/або інформацію, які підтверджують вартість придбання товару, що є предметом перевірки.

У разі виявлення порушень законодавства про ціни і ціноутворення за результатами проведення фактичної перевірки такі порушення зазначаються в окремому акті про результати фактичної перевірки, який надсилається до органу, уповноваженого приймати рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Таким чином, фактична перевірка на підставі пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПКУ та п.69.27 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» ПКУ може проводитись з підстави отримання у встановленому законодавством порядку від державних органів або органів місцевого самоврядування інформації, що свідчить про можливі порушення платником податків законодавства контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Отже, передумовою проведення фактичної перевірки з підстав, передбачених пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України є отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на органи державної податкової служби.

Судом встановлено, що наказ ГУ ДПС у місті Києві від 24.04.2024 року №2695-п «Про проведення фактичних перевірок» прийнятий на підставі доповідної записки управління фактичних перевірок від 24.04.2024 року №836/26-15-07-07-12.

Таким чином, ГУ ДПС у місті Києві отримало інформацію від управління фактичних перевірок, що входить до його структури. Тобто від державних органів або органів місцевого самоврядування будь-яку інформацію з приводу можливих порушень законодавства ФОП ОСОБА_1 . ГУ ДПС не отримувало.

Верховний Суд у постанові від 21.07.2022 у справі №320/1864/21 дійшов висновку, що для зазначення підстави для проведення перевірки не достатньо вказати номер підпункту статті Податкового кодексу України. Тобто, підставою для проведення фактичної перевірки є не посилання на положення Податкового кодексу України, а зазначення конкретно-визначених відомостей та/або даних, які відображені на матеріальних носіях або в електронному вигляді, що стали безпосередньою підставою для проведення фактичної перевірки з яких особа, яка знайомиться із наказом, може встановити обґрунтованість її призначення та проведення.

Вказані правові висновки щодо правомірності призначення перевірки та змісту наказу підтверджені подальшої практикою Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у постанові від 13.06.2024 у справі №160/2480/22, надаючи оцінку підставам призначення перевірки встановленими пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПКУ та пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України зазначив, що Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 28.05.2024 року у справі № 280/1431/23 сформулював правовий висновок, що у спорах цієї категорії перевірці підлягають як питання наявності обґрунтованих підстав для призначення перевірки, так і дотримання контролюючим органом вимог абзацу 3 п. 81.1 ст.81 ПКУ під час оформлення рішення про призначення перевірки у формі наказу, їх узгодженість між собою.

У наказі про призначення перевірки контролюючий орган поряд з юридичною підставою у вигляді нумераційного позначення зобов`язаний відобразити конкретну підставу, яка і зумовила прийняття рішення про проведення перевірки. Відображення такої фактичної підстави не обов`язково має бути сформульоване тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте, повинна бути чітко визначена та змістовно відповідати правовій нормі.

Тобто, у разі, якщо підставою для призначення фактичної перевірки стала наявність (отримання) певної інформації, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України повинен щонайменше зазначити про «наявність (отримання) інформації щодо можливого порушення» або ж зазначити реквізити документа, який слугував приводом для призначення перевірки і містить таку інформацію. Саме такий обсяг інформації в наказі, можна вважати мінімально достатнім в розумінні вимог абзацу 3 п. 81.1 ст.81 ПКУ щодо зазначення в наказі підстави для проведення перевірки, оскільки надає платнику податків загальне розуміння про підставу її призначення та відповідний предмет перевірки. Аналогічні правила застосовуються й щодо обсягу інформації в наказі, прийнятому відповідно до пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПКУ.

Верховний Суд вказав, що у справі, яка розглядається, суди встановили, що наказ про проведення фактичної перевірки не містить жодних посилань на те, що саме є підставою для проведення перевірки - податкова інформація чи покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин; або інформація від державних органів чи органів місцевого самоврядування, та чого саме така інформація стосується. Призначаючи перевірку, відповідач у наказі від 03.06. 2021 року № 2385-п обмежився лише посиланням на пп.80.2.2, 80.2.5 п.80.2 ст.80 ПКУ і не конкретизував, у зв`язку з чим саме проводиться фактична перевірка позивача. За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли цілком об`єктивного висновку про те, що наказ від 03 червня 2021 року № 2385-п не може вважатися правомірним, а з огляду на приписи п.81.1.ст.81 ПКУ посадові особи контролюючого органу не мали право приступати до проведення фактичної перевірки платника без наявності підстав для її проведення.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи правову позицію Верховного Суду, суд вважає, що у наказі про призначення перевірки має бути зазначена конкретна інформація, яка була наявна у контролюючого органу чи отримана ним в установленому законом порядку та свідчить про порушення платником податків відповідного законодавства.

Проте наказ ГУ ДПС у місті Києві від 24.04.2024 року №2695-п «Про проведення фактичних перевірок», а також додаток щодо проведення перевірки позивачки містить підставу для проведення перевірки, визначені цим Кодексом - пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України, проте не містить мінімального обсягу інформації достатньою для платнику податків для загального розуміння про підставу її призначення.

Дослідивши у сукупності встановлені обставини та надані учасниками справи докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивачки.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (ст.73-76 КАС України).

Статтею 76 КАС України визначено, що питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. З відповідача за рахунок бюджетних асигнувань підлягають стягненню витрати на сплату судового збору у розмірі 6422 грн.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 9, 12, 13, 139, 241-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ ВП 44069166) про скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 19.06.2024 №26163/15-32-07-06 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 642 200 грн.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 6422 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва