Справа № 420/3805/24
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2024-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3805/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_2 ; адреса для листування: АДРЕСА_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

06 лютого 2024 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надіслана засобами поштового зв`язку 03.02.2024 року) до Військової частини НОМЕР_2 , у якій позивач просить суд:

застосувати до його позову пільгу, встановлену у п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»;

визнати протиправною бездіяльність військової частини № НОМЕР_2 щодо відсутності дій з розгляду та надання відповіді на рапорт ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19 грудня 2023 року та 15 січня 2023 року щодо необхідності надання направлення на ВЛК, або інформації про причини і відсутність направлення на ВЛК;

зобов`язати військову частину № НОМЕР_2 розглянути по суті рапорти ОСОБА_1 від 19 грудня 2023 року та 15 січня 2023 року щодо необхідності надання направлення на ВЛК, або інформації про причини і відсутність направлення на ВЛК, про що надати письмову відповідь у відповідності до 112, 115 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України і змісту статті 20 Закону України «Про звернення громадян».

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою суду від 12.02.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно ст. 262 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходить військову службу у складі військової частини НОМЕР_2 , однак його придатність до військової служби не перевірялася, що підтверджується відсутністю будь-яких медичних висновків військово-лікарської комісії. Позивач вказує, що оскільки він почав військову службу без встановлення придатності до несення військової служби шляхом обстеження ВЛК, він був змушений лікуватися самостійно вже під час проходження служби. Військова служба без встановлення придатності до неї є порушенням вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке затверджене наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, пункту 2 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Фізичні навантаження при проходженні військової служби погіршили стан здоров`я позивача у зв`язку із чим він став неспроможним повноцінно виконувати свої службові обов`язки без труднощів та болі. За весь час служби позивач неодноразово опинявся в лікарнях за направленням медичної служби військової частини, але обстеження ВЛК позивач не проходив через відсутність відповідних медичних документів від військової частини. Позивач зазначає, що він постійно подавав усні, а потім і письмові рапорти до командування військової частини, однак такі документи не реєструвалися і не розглядалися належним чином. Рапортами від 19 грудня 2023 року та 15 січня 2023 року він доповідав про неспроможність подальшої служби і просив надати йому направлення на лікування і обстеження ВЛК, оскільки з самого початку служби рівень придатності позивача до військової служби не був встановлений. Втім станом на дату подання цього адміністративного позову відповідач подані рапорти не розглянув та на запити адвоката ОСОБА_2 жодної відповіді також не надходило.

Відповідач подав відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що позивачем не надано підтвердження відправлення рапортів ні на адресу військової частини НОМЕР_2 , ні на адресу Міністерства оборони України, хоча ОСОБА_1 знав про місцезнаходження його підрозділу та міг направити рапорти у встановленому законом порядку, що зроблено ним не було. 28 грудня 2023 року позивач самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 , станом на дату подання відзиву на даний адміністративний позов військовослужбовець до військової частини не повернувся, місцезнаходження його невідоме. Вказаний факт також знайшов своє підтвердження при проведенні службового розслідування за фактом самовільного залишення позивачем військової частини. Під час проходження військової служби ОСОБА_1 та до моменту самовільного залишення військової частини НОМЕР_2 з рапортом до безпосереднього командира про направлення його на ВЛК не звертався. Згідно медичної характеристики солдата ОСОБА_1 він перебував під динамічним наглядом лікаря військової частини НОМЕР_2 з 11 жовтня 2023 року, за період військової служби за медичною допомогою не звертався, на диспансерному нагляді лікаря в/ч НОМЕР_2 не знаходився. Відповідач не має правових підстав надавати направлення на ВЛК військовослужбовцю, який вчинив кримінальне правопорушення під час дії воєнного стану та який відсутній на військовій службі понад 5 місяців. Для подання рапорту на проходження ВЛК та отримання направлення на ВЛК військовослужбовцю потрібно прибути до військової частини, подати рапорт про прибуття та повернутись у стрій, після чого у позивача з`явиться можливість отримати відповідне направлення. Позивачем порушено порядок та спосіб проходження медичного огляду під час несення військової служби у військовій частині НОМЕР_2 , а також оскільки лікування проходило у медичних закладах, які не залучені до системи медичних закладів, які здійснюють лікування та медичний огляд військовослужбовців, військовою частиною НОМЕР_2 надані документи до уваги прийматись не можуть.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить суд поновити строк на його подання у зв`язку із тим, що військова частина НОМЕР_2 здійснює безпосередню участь у виконанні бойових завдань задля захисту суверенітету та територіальної цілісності України, що унеможливлює своєчасне опрацювання надмірного об`єму роботи з дотриманням процесуальних строків. При цьому, представник відповідача додатково наголошував, що доступ до підсистеми «Електронний Суд» йому було надано лише 15 травня 2024 року, оскільки з 26.02.2024 року доступ призупинявся через призначення нового командира військової частини.

Щодо клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву, то суд з урахуванням наведених аргументів, вважає за можливим поновити такий процесуальний строк на подання відзиву, прийняти його та надати правову оцінку вказаному процесуальному документу відповідача при розгляді справи по суті.

Ухвалою суду від 16.08.2024 року витребувано витребувано від ОСОБА_1 докази направлення та отримання Військовою частиною НОМЕР_2 рапортів від 19 грудня 2023 року та 15 січня 2024 року; зобов`язано позивача надати витребувані судом докази у строк 5 днів, з дня отримання ухвали суду.

20.08.2024 року позивач подав докази на виконання вимог ухвали суду від 16.08.2024 року.

Інших процесуальних заяв по суті спору, які визначені статтею 159 КАС України від сторін до суду не надходило.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Судом встановлено та визнається сторонами, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем за мобілізацією та з 11 жовтня 2023 року проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується військовим квитком позивача серії НОМЕР_4 .

Згідно рапорту ОСОБА_1 від 19 грудня 2023 року судом встановлено, що позивач просив прийняти та зареєструвати рапорт згідно статуту внутрішньої служби в журналі рапортів з повідомленням вхідного номеру та дати реєстрації; терміново надати направлення на ВЛК згідно вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України для обстеження, встановлення рівня придатності до військової служби або визначення лікування; надати письмову відповідь щодо прийнятого рішення на підставі пункту 115 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України; не надавати наказів, оскільки він не спроможний їх виконувати за станом здоров`я до закінчення лікування; не рахувати вимушені дії позивача як правопорушення за ст. 402, 407 КК України.

Рапорт був направлений на адресу відповідача 26.12.2023 року та отриманий ним 04.01.2024 року.

У рапорті від 15 січня 2024 року ОСОБА_1 просив прийняти і зареєструвати рапорт згідно статуту внутрішньої служби в єдиному журналі рапортів; не надавати йому наказів, оскільки він не спроможний їх виконувати за станом здоров`я до повторного (альтернативного) обстеження ВЛК або рішення судової справи по суті; терміново надати відповідь на рапорт від 19 грудня 2023 року або на поточну вимогу; надати направлення на ВЛК згідно вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України для альтернативного обстеження і визначення лікування; не рахувати вимушені дії позивача як кримінальне правопорушення за ст. 402, 407 КК України.

Рапорт від 15.01.2024 року був направлений на адресу відповідача (м.Дніпро) 15.01.2024 року та отриманий ним 21.01.2024 року.

Враховуючи ненадання військовою частиною НОМЕР_2 відповіді за результатами розгляду поданих рапортів, позивач звернувся до суду із даним позовом та вважає, що відповідач у даних правовідносинах своєю бездіяльністю порушив його права на отримання відповіді по суті направлених звернень до військового командування та у такий спосіб перешкоджає в реалізації права позивача на медичне обстеження.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Статтею 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) встановлено, що Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

На виконання вимог частини десятої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи Міністерством оборони України прийнято наказ № 402 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» (далі Наказ № 402).

Згідно із пунктом 1.1. глави 1 розділу 1 Наказу № 402, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Пунктом 1.3. глави 1 розділу 1 Наказу № 402 передбачено, що основними завданнями військово-лікарської експертизи є добір громадян України, придатних за станом здоров`я до військової служби, для укомплектування Збройних Сил України; аналіз результатів медичного огляду та розробка заходів щодо комплектування Збройних Сил України особовим складом, придатним до військової служби за станом здоров`я; контроль за організацією і станом лікувально-оздоровчої роботи серед призовників, аналіз результатів і розроблення пропозицій із удосконалення цієї роботи; контроль за організацією, проведенням і результатами лікувально-діагностичної роботи у закладах охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України, закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності (далі - заклади охорони здоров`я (установи) та медичних підрозділах військових частин, що стосується військово-лікарської експертизи; надання методичної та практичної допомоги з питань військово-лікарської експертизи військово-лікарським комісіям, закладам охорони здоров`я (установам); визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть; розроблення спільно з головними медичними спеціалістами Міністерства охорони здоров`я України (далі - МОЗ України) і Міністерства оборони України вимог щодо стану здоров`я призовників, кандидатів на навчання у ВВНЗ, військовослужбовців, громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, резервістів для найдоцільнішого використання їх на військовій службі; визначення ступеня придатності військовослужбовців до військової служби у зв`язку з їх звільненням; проведення наукової роботи з питань військово-лікарської експертизи; підготовка кадрів для військово-лікарських комісій.

За змістом п. 6.1 глави 6 розділу ІІ Наказу № 402 встановлено, що направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 , начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням.

Прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби за рекомендацією лікаря, у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть обмежувати придатність або зумовлювати непридатність до військової служби.

Відповідно до статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Згідно зі статтею 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Відповідно до статті 233 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України збереження і зміцнення здоров`я, фізичний розвиток військовослужбовців - важлива і невід`ємна частина їх підготовки до виконання військового обов`язку. Піклування командира (начальника) про здоров`я підлеглих є одним з основних його обов`язків у діяльності щодо забезпечення постійної бойової готовності військової частини (підрозділу).

На підставі вищевикладеного суд робить висновок, що чинним законодавством України чітко передбачено, що проходження військової служби та зайняття військовослужбовцями відповідних посад насамперед залежить від їх стану здоров`я, який визначається на підставі медичного огляду військово-лікарською комісією відповідно до визначеної процедури. При цьому, за результатами проходження медичного огляду уповноваженою військово-лікарською комісією приймається постанова, в якій зокрема зазначається ступінь придатності військовослужбовця до військової служби.

Суд наголошує, що направлення військовослужбовця до медичного закладу для проходження військово-лікарської комісії може здійснюватися зокрема командуванням військової частини, а сам військовослужбовець наділений правом реалізувати законодавчу гарантію щодо його медичного обстеження та надання медичної допомоги шляхом подання рапорту по команді.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до командування військової частини НОМЕР_2 рапорти від 19 грудня 2023 року та 15 січня 2024 року, в яких зокрема просив направити його на ВЛК у зв`язку з тим, що його придатність до військової служби не була встановлена на момент мобілізації та зарахування до В/ч НОМЕР_2 , він має проблеми з фізичним станом, які потребують проведення медичного обстеження.

Ці обставини, наведені у позовній заяві, відповідачем не заперечуються. Надана відповідачем до відзиву медична довідка від 28.12.2023 року не є достатнім та належним доказом, оскільки вона оформлена у день видання наказу №377 про визнання позивача таким, що самовільно залишив військову частину. Також ця довідка не підтверджує проведення медичного обстеження позивача.

Судом встановлено, що рапорт від 19 грудня 2023 року вручено відповідачу 04 січня 2024 року.

Рапорт від 15 січня 2023 року надійшов на адресу відповідача та вручений йому 21 січня 2024 року.

Позивач стверджує та відповідачем не заперечується, що на подані рапорти ОСОБА_1 жодної відповіді не надано, документів для направлення позивача на проходження ВЛК не підготовлено й не видано.

Пунктом 115 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що вимоги до звернення військовослужбовця, порядок розгляду пропозицій, заяв та скарг, строки розгляду, права військовослужбовця під час розгляду заяви чи скарги, обов`язки командирів, органів військового управління щодо розгляду звернень військовослужбовців регулюються законодавством України про звернення громадян, нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, (далі Інструкція з діловодства у Збройних Силах України, чинної на дату виникнення спірних правовідносин), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Також згідно з пунктом 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.

Суд констатує, що строк розгляду рапорту від 19 грудня 2023 року з урахуванням дати його отримання закінчився 04 лютого 2024 року.

Відповідь за результатами розгляду рапорту від 15 січня 2024 року відповідач повинен був надати не пізніше 21 лютого 2024 року включно.

З матеріалів справи судом встановлено та не заперечується відповідачем, що відповіді на отримані рапорти позивачу надано не було.

На підставі вищевикладеного суд приходить висновку, що в даних спірних правовідносинах відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо нерозгляду рапортів ОСОБА_1 .

Разом із тим, суд наголошує, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Суд не бачить істотних підстав для відмови у позові щодо вимог стосовно рапорту від 15.01.2024 року у зв`язку із тим, що строк тридцять календарних днів для його розгляду станом на дату подання позовної заяви ще не закінчився.

Суд вважає, що відмова у позові з таких мотивів буде проявом зайвого формалізму, адже позиція відповідача по суті спору не дає вагомих підстав для сумніву, що і рапорт від 15.01.2024 року буде ним розглянутий.

З цих міркувань відмова у позові може спричинити необхідність ще одного звернення позивача з позовом, тобто судовий захист в даній справі не буде ефективним.

Посилання відповідача на те, що позивач самовільно залишив Військову частину НОМЕР_2 з 28 грудня 2023 року, тому видати направлення на проходження військово-лікарської комісії є неможливим, суд вважає такими, що не впливають на вирішення справи, оскільки відповідач, не виконавши покладених на нього обов`язків, не вирішив питання про задоволення або відмову у задоволенні рапорту ОСОБА_1 від 19 грудня 2023 року, відповідного рішення за результатами розгляду рапорту не було прийнято.

При цьому, питання про наявність підстав для видачі позивачу направлення на проходження військо-лікарської комісії не є спірним у даному випадку й судом правова оцінка цьому не надається, оскільки це питання наразі перебуває у компетенції відповідача, в яку суд втручатися не має повноважень.

Предметом спору та предметом позову є виключно правомірність відсутності розгляду відповідачем поданих позивачем рапортів по суті порушеного питання, а заперечення відповідача виходять за ці межі.

Таким чином, суд приходить висновку про необґрунтованість вказаного доводу відповідача, оскільки нездійснення розгляду рапортів в цілому не може бути обґрунтовано самим лише перебуванням позивача у списках осіб, що самовільно залишили війську частину, а також відсутністю позивача на військовій службі, адже такої підстави законодавством не встановлено, взаємозв`язку цих аспектів з положеннями законодавства не вбачається.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, за наявного правового регулювання та встановлених обставин суд робить висновок, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні,

постанові або ухвалі.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, підстав для розподілу судових витрат не має.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_2 ; адреса для листування: АДРЕСА_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо нерозгляду по суті рапортів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 19 грудня 2023 року та від 15 січня 2024 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) розглянути по суті рапорти ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) від 19 грудня 2023 року та від 15 січня 2024 року та наради відповіді на них згідно чинного законодавства.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 293,295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян