Справа № 131/783/24
Суддя: Олексієнко О. Ю.
Дата ухвалення: 2024-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 131/783/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.08.2024

Іллінецький районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Олексієнка О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Іллінці за правилами спрощеного провадження справу адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання дій протиправними та скасування постанови в справі про адміністративні правопорушення, серії ЕНА № 2138968 від 13 травня 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління національної поліції у Вінницькій області, в якому просить скасувати постанову серії ЕНА № 2138968 від 13 травня 2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не у автоматичному режимі, про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП та накладення на неї адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на те, що постанову мотивовано тим, що водій керував транспортним засобом у м. Іллінці по вулиці Незалежності (Кірова) не будучи пристебнутим ременем безпеки, чим порушив п.2.3.в Правил дорожнього руху.

З зазначеною постановою позивач не згодна та вважає, що вона не відповідає вимогам закону, оскільки винесена з порушенням установленого порядку накладення адміністративних стягнень, грунтується на неповному та необ`єктивному розгляді справи про адміністративне правопорушення, за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт неправомірних дій позивача.

Зокрема, оскаржувана постанова не містить посилань на жодні належні та допустимі докази, зокрема, показання свідків, показання технічних приладів та засобів фото чи відеофіксації, посилання на офіційні документи, тощо, на підставі яких відповідачем зроблено висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП.

ОСОБА_1 вважає, що діяла правомірно, автомобілем рухалась із пристебнутими засобами пасивної безпеки (ременями безпеки). Закінчивши рух автомбілем вона припаркувалась по вулиці Незалежності в м. Іллінці та маючи намір вийти із авто, відстебнула ремінь та відкрила двері. В цей час до неї підійшов співробітник поліції та повідомив, що нею порушено правило дорожнього руху, яке проявилось в тому, що ОСОБА_1 керувала автомобілем не будучи пристебнутою ременем. Однак, жодних на те підтверджуючих доказів як то фото або відеодоказ працівник поліції на огляд не надав. Крім того, позивачка одразу заперечила та пояснила, що автомобілем керує виключно з пристебнутими ременями безпеки.

В подальшому, не зважаючи на пояснення та аргументи позивача, старшим сержантом поліції ОСОБА_2 було складено Постанову про притягнення до адміністративної відповідальності.

Позивач вказує, що не може бути підтвердженням порушення позивачем ПДР України лише сама постанова серії ЕНА № 2138068 від 13.05.2024 року, оскільки лише описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Тому позивач звернулась до суду та просить справу про адміністративне правопорушення закрити, оскільки немає доказів події адміністративного правопорушення, а відсутність події адміністративного правопорушення у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП виступає обставиною, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення.

12 червня року представник відповідача Головного управління Національної поліції у Вінницькій області Дмитрук Ю. подала відзив, у якому вказала, що Головне управління Національної поліції у Вінницькій області не визнає даної позовної заяви, вважає її безпідставною та необґрунтованою з наступних причин.

Спірна постанова складена уповноваженою особою у відповідності до вимог чинного Кодексу України про адміністративні правопорушення та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07 листопада 2015 року за № 1395. інспектор поліції під час винесення оскаржуваної постанови діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України.

Постанова винесена уповноваженим працівником поліції на місці вчинення правопорушення у відповідності до ст. 258, 283 КупАП.

13 травня 2024 року інспектором ВП №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області було зупинено транспортний засіб "BMW", д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , через порушення п. 2.3. в ПДР, а саме керування транспортним засобом не будучи пристебнутою ременем безпеки.

В подальшому відносно останньої було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення ЕНА № 2138968 від 13 травня 2024 року. Стягнення, передбачені ч. 5 ст. 121 КУпАП було накладено у межах наданих поліцейському повноважень, під час виконання службових обов`язків та у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Твердження позивача про те, що вона рухалася автомобілем із пристебнутим ременем безпеки не відповідає дійсності, оскільки із відеозапису долученого до протоколу чітко вбачається, що працівники поліції повідомили позивачку про порушення нею ПДР та складання відносно неї постанови. Позивач неодноразово повторювала працівникам поліції про те, що вона забула пристебнути ремінь безпеки і те, що в автомобілі стоять заглушки ременя безпеки.

Вчинення позивачем інкримінованого їй правопорушеня також підтверджується постановою та матеріалами відеозапису, здійсненого на портативну бодікамеру поліцейського.

Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши представлені докази, дійшов наступного висновку.

Так, судом установлено, що відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №2138968, від 13.05.2024 року, винесеної інспектором ВП №3 (Іллінці) Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, старшим сержантом поліції Шелестюком М.В., установлено, що 13 травня 2024 року інспектором ВП №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області було зупинено транспортний засіб "BMW", д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , через порушення п. 2.3. в ПДР, а саме керування транспортним засобом не будучи пристебнутою ременем безпеки. Даною постановою накладено стягнення за ч. 5 ст. 121 КУПАП у вигляді штрафу у розмірі 510,00 гривень (а.с. 4).

Відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 4 КАС України встановлено, що до суб`єктів владних повноважень належать органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, інші суб`єкти при здійснені публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань) регулює Закон України "Про дорожній рух".

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух", до учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.3. Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Судом установлено, що спірна постанова складена уповноваженою особою у відповідності до вимог чинного Кодексу України про адміністративні правопорушення та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07 листопада 2015 року за № 1395, інспектор поліції під час винесення оскаржуваної постанови діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України. Постанова винесена уповноваженим працівником поліції на місці вчинення правопорушення у відповідності до ст. 258, 283 КупАП.

Відповідно до ст. 280 КпАП України орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, доказом того, що позивач скоїв адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких посадова особа, особисто спостерігаючи порушення ПДР, встановлює наявність адміністративного правопорушення.

Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Статтею 254 КпАП України визначено, що така фіксація відбувається шляхом складання протоколу про адміністративне правопорушення, у якому відповідно до ст. 256 КпАП України, крім іншого, зазначається місце час і суть адміністративного порушення, виявленого уповноваженою особою, прізвища адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Обставини вчинення правопорушення стверджуються складеною постановою у справі про адміністративне правопорушення, із змісту якої чітко вбачаються час та місце вчинення правопорушення, а також особа, яку притягнуто до відповідальності.

Пунктом 10 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853, визначено, що поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, а згідно з пунктом 1 розділу IV цієї Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання-громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП України).

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно із частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, позивачем не спростовано належними допустимими доказами обставини, викладених в оскаржуваній постанові, які стали дійсною причиною притягнення її до адміністративної відповідальності.

При цьому, 12 червня 2024 року відповідачем до суду надано диск з фіксацією події адміністративного правопорушення, який є доказом наявності події адміністративного правопорушення та підтверджує винуватість ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 121 КУпАП. Зокрема, згідно відеозапису, зафіксована, як ОСОБА_1 визнала факт керування авто не будучи пристебнутою ременем безпеки, що спростовує доводи позивача викладені в позовній заяві.

Крім того, судом установлено, що спірна постанова складена уповноваженою особою у відповідності до вимог чинного Кодексу України про адміністративні правопорушення та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07 листопада 2015 року за № 1395, інспектор поліції під час винесення оскаржуваної постанови діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України. Постанова винесена уповноваженим працівником поліції на місці вчинення правопорушення у відповідності до ст. 258, 283 КупАП.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що інспектор ВП №3 (Іллінці) Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, старшим сержантом поліції Шелестюком М.В. правомірно винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 121 КУпАП, зміст якої не суперечить нормам законодавства. Позивачем не спростовано (з посиланням на докази), що обставини, викладені у постанові, не відповідають дійсності. Інспектор при винесенні спірної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, тому підстав для скасування постанови у справі немає.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, в силу ст. 139 КАС України та з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, суд не вбачає підстав для відшкодування понесених позивачем витрат.

Керуючись ст. ст. 241-246, 251, 252, 280 КУпАП, ст. ст. 2, 5, 9, 72-79, 139, 241, 242-246, 286, 293 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання дій протиправними та скасування постанови в справі про адміністративні правопорушення, серії ЕНА № 2138968 від 13 травня 2024 року - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління національної поліції у Вінницькій області, 21050, м. Вінниця, вул. Театральна, 10.

Суддя