Справа № 440/1248/24
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2024-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2024 р. Справа № 440/1248/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою В.о. Зіньківського міського голови, секретаря Зіньківської міської ради Прокопенка Олександра Борисовича на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.03.2024, головуючий суддя І інстанції: Чеснокова А.О., вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 19.03.24 по справі № 440/1248/24

за позовом Депутата Полтавської обласної ради ОСОБА_1

до В.о. Зіньківського міського голови, секретаря Зіньківської міської ради Прокопенка Олександра Борисовича

третя особа: Виконавчий комітет Зіньківської міської ради

про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Депутат Полтавської обласної ради ОСОБА_1 (далі також - позивач), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до В.о. Зіньківського міського голови, секретаря Зіньківської міської ради Прокопенка Олександра Борисовича (далі також - відповідач), третя особа Виконавчий комітет Зіньківської міської ради, в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність В.о. Зіньківського міського голови, секретаря Зіньківської міської ради Прокопенка Олександра Борисовича щодо ненадання Депутату Полтавської обласної ради ОСОБА_1 по суті відповіді на депутатське звернення № 3 від 10.01.2024;

- зобов`язати В.о. Зіньківського міського голови, секретаря Зіньківської міської ради Прокопенка Олександра Борисовича надати повну інформацію, що запитувалась згідно депутатського звернення № 3 від 10.01.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про протиправну бездіяльність відповідача щодо надання неповної відповіді на депутатське звернення, ненадання цільових програм, які затверджені міською радою та інших документів про закупівлю, що порушує його права, які гарантовані Законом України "Про статус депутатів місцевих рад".

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 19.03.2024 позов задоволено частково.

Зобов`язано В.о. Зіньківського міського голови, секретаря Зіньківської міської ради Прокопенка Олександра Борисовича повторно розглянути депутатське звернення Депутата Полтавської обласної ради ОСОБА_1 № 3 від 10.01.2024 з урахуванням висновків суду та надати достовірну, точну та повну інформацію, що відповідає змісту обов`язку розпорядника інформації, визначеного пунктом 6 частини 1 статті 14 Закону № 2939-VІ

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань В.о. Зіньківського міського голови, секретаря Зіньківської міської ради Прокопенка Олександра Борисовича на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 606 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Відповідач В.о. Зіньківського міського голови, секретар Зіньківської міської ради Прокопенка О.Б. не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про застосування до спірних правовідносин положень Закону України "Про доступ до публічної інформації", оскільки позивач виступає спеціальним суб`єктом звернення. Зазначає, що відповідь на депутатське звернення позивача Зіньківська міська рада надала та пояснила, що запитувані документи є інформацією з обмеженим доступом та вказала підстави обмеження доступу до цієї інформації. Звертає увагу, що депутатське звернення від 10.01.2024 №3 не відповідає вимогам статті 13 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", оскільки не містить належної аргументації, що запитувана інформація є необхідною депутату для реалізації свої повноважень у виборчому окрузі. Також, посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки суд невірно встановив предмет цієї справи, помилково відніс її до справ незначної складності та прийняв рішення про її розгляд у спрощеному (письмовому) провадженні, що, як наслідок, призвело до неправильного вирішення справи.

Зазначає, що судом першої інстанції допущено безпідставне твердження, що відповідач у спірних правовідносинах не провів трискладовий тест, передбачений Законом України №2939-VI, що є наслідком розгляду справи у порядку письмового провадження, оскільки судом не були оцінені аргументи та доводи відповідача, його посадових осіб, навіть за тієї умови, що Закон №2939-VI не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, відповідач керувався саме суспільними інтересами у сфері обороноздатності, адже запитувана інформація стосується обороноздатності держави і її розповсюдження із деталізацією військових частин, типів переданих товарів військового призначення беззаперечно привалює над індивідуальним інтересом запитувача інформації, який діє самостійно, а не за дорученням Полтавської обласної ради, про що свідчить саме звернення депутата, а не депутатський запит, процедура прийняття якого передбачена Законом.

Позивач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Третя особа не скористалось правом надання відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно з ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно зі ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної карги.

При цьому, колегія суддів зазначає, що як вбачається з апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції фактично оскаржується в частині задоволених позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є депутатом Полтавської обласної ради восьмого скликання, що підтверджується посвідченням №76, виданим Полтавською обласною радною, копія якого наявна у матеріалах справи (а.с. 12).

10.01.2024 депутат Полтавської обласної ради ОСОБА_1 звернувся до В.о. Зіньківського міського голови, секретаря Зіньківської міської ради Олександра Прокопенка з депутатським зверненням від 10.01.2024 №3 в якому зазначив, що 25.12.2023 депутатами Зіньківської міської ради запропоновано включити та розглянути на пленарному засіданні 42 сесії восьмого скликання Зіньківської міської ради питання "Про програму підтримки Збройних Сил України у 2024 році". У свою чергу керівництвом міської ради проінформовано, що програма, на підставі якої надається допомога Збройним Силам України у Зіньківській міській раді прийнята та не потребує будь-яких змін. В соціальних меражах та інформаційному бюлетені "Зіньківська громада" №5 (56) від 24.11.2023 опубліковано інформацію, що на 39 сесії Зіньківської міської ради депутатським корпусом Зіньківської міської ради погоджено виділення коштів у сумі 3 мільйони гривень для підрозділу морських піхотинців на придбання відповідного обладнання. На підставі вищевикладеного та відповідно до статті 13 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», статей 26, 39 Закону України "Про місцеве самоврядування", просив: надати програму відповідно до положень якої здійснюється розгляд питань про підтримку Збройних Сил України. Програму надати з наявними додатками до неї. Надати наступну інформацію: "Яке саме обладнання було придбано для підрозділу морських піхотинців, у якій кількісті та на яку суму? Інформацію надати по кожному виду окремо? Чи проводилися порівняння цін на обладнання, що закуповувалося? Хто є постачальником обладнання? Надати копії укладених договорів, актів прийому-передачі та інші документи щодо придбання даного обладнання. Кому саме було передано придбане Зіньківською міською радою обладнання для підрозділу морських піхотинців? Надати акти прийому-передачі та інші документи, що підтверджують факт передачі" (а.с. 9).

За результатами розгляду вказаного депутатського звернення позивачу листом Виконавчого комітету Зіньківської міської ради від 19.01.2024 №04.1-06/2170 за підписом секретаря Зіньківської міської ради надано відповідь, якою повідомлено, що в Зіньківській громаді виконується міська цільова Програма "Територіальна оборона Зіньківської територіальної громади та підтримки Збройних Сил України, Національної гвардії України та інших військових формувань на 2023- 2025 роки", яка затверджена рішенням двадцять другої сесії Зіньківської міської ради восьмого скликання від 22.11.2022. В рамках "Місцевої цільової програми захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру Зіньківської територіальної громади на 2022-2024 роки", затвердженої рішенням восьмої сесії восьмого скликання Зіньківської міської ради від 06.08.2021 (зі змінами), виділено кошти в сумі 3 (три) мільйони гривень для поповнення матеріального резерву.

У наданні документів щодо закупівлі матеріальних цінностей для поповнення матеріального резерву відмовлено з тих підстав, що ці документи мають гриф обмеження доступу, а тому оприлюднення, розголошення, передавання третім особам є неможливим. Вказані відомості мають інформаційну цінність, а також будь-яке розголошення службової інформації та пов`язаних з нею відомостей може завдавати шкоди державним інтересам у сфері оборони і є підставою для притягнення до дисциплінарної або іншої відповідальності, передбаченої законом.

Позивач, вважаючи надану на депутатське звернення відповідь неповною і такою, що порушує гарантовані Законом України "Про статус депутатів місцевих рад", звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач на депутатське звернення про надання публічної інформації був зобов`язаний надати копії документів, що пояснюють та обґрунтовують використання бюджетних коштів у сумі 3 мільйони гривень, вилучивши інформацію, яка має ознаки конфіденційної, натомість відповідач обмежився лише посиланням, що запитувані документи мають гриф обмеження доступу; відомості, які місяться у запитуваних документах, складають службову інформацію, що не відповідає обставинам справи та суперечить вимогам ч. 5 ст. 6 Закону 2939-VI. Жодних доказів застосування "трискладового тесту" до запитуваної інформації відповідачем у наданій відповіді наведено не було, що свідчить про неналежність розгляду поданого запиту.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.ч. 3, 4 статті 140 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 статті 141 Конституції України до складу сільської, селищної, міської, районної, обласної ради входять депутати, які обираються жителями села, селища, міста, району, області на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування. Строк повноважень сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, депутати якої обрані на чергових виборах, становить п`ять років. Припинення повноважень сільської, селищної, міської, районної, обласної ради має наслідком припинення повноважень депутатів відповідної ради. Статус голів, депутатів і виконавчих органів ради та їхні повноваження, порядок утворення, реорганізації, ліквідації визначаються законом.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України від 21.05.1997 № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (надалі - Закон № 280/97-ВР).

Відповідно до ч. 11 ст. 49 Закону № 280/97-ВР повноваження депутатів, порядок організації і гарантії депутатської діяльності визначаються Конституцією України, цим Законом, законом про статус депутата, іншими законами.

Правовий статус депутата сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (налі - місцева рада) як представника інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та рівноправного члена місцевої ради визначає та встановлює гарантії депутатської діяльності та порядок відкликання депутата місцевої ради Закон України від 11.07.2002 № 93-IV "Про статус депутатів місцевих рад" (надалі - Закон № 93-IV).

Частинами 1, 2 ст. 4 Закону № 93-IV передбачено, що депутат місцевої ради набуває свої повноваження в результаті обрання його до ради відповідно до Закону України "Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів".

Повноваження депутата місцевої ради починаються з дня відкриття першої сесії відповідної ради з моменту офіційного оголошення підсумків виборів відповідною територіальною виборчою комісією і закінчуються в день відкриття першої сесії цієї ради нового скликання, крім передбачених законом випадків дострокового припинення повноважень депутата місцевої ради або ради, до складу якої його обрано.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону № 93-ІV при здійсненні депутатських повноважень депутат місцевої ради має також право на депутатське звернення, депутатський запит, депутатське запитання.

Як визначено частиною 1 статті 13 Закону № 93-ІV депутатське звернення - викладена в письмовій формі вимога депутата місцевої ради з питань, пов`язаних з його депутатською діяльністю, до місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, а також керівників правоохоронних та контролюючих органів, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, здійснити певні дії, вжити заходів чи дати офіційне роз`яснення з питань, віднесених до їх компетенції.

Місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи, а також керівники правоохоронних та контролюючих органів, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, до яких звернувся депутат місцевої ради, зобов`язані у десятиденний строк розглянути порушене ним питання та надати йому відповідь, а в разі необхідності додаткового вивчення чи перевірки дати йому відповідь не пізніш як у місячний строк (частина 2 статті 13 Закону № 93-ІV).

Конституційний Суд України в пункті 4.1 Рішення від 05.03.2003 №5-рп/2003 вказав, що, на відміну від запиту, звернення - це викладена у письмовій формі пропозиція народного депутата України зазначеним вище адресатам здійснити певні дії, дати офіційне роз`яснення чи викласти позицію з питань, віднесених до їх компетенції (абзац другий частини першої статті 16 Закону №2790-XII). За своїм змістом депутатське звернення не має імперативного характеру і заявляється народними депутатами України самостійно. Такі звернення можуть бути зумовлені скаргами та заявами виборців, а також стосуватися інших питань депутатської діяльності, які ініціюються народним депутатом України.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону № 93-ІV посадові особи місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, керівники підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, на звернення депутата місцевої ради надають йому довідкові матеріали та іншу інформацію, необхідні для здійснення депутатських повноважень.

Чинним законодавством не встановлено вичерпного переліку відповідної інформації, необхідної для здійснення депутатом своїх повноважень, як і не встановлено будь-яких обмежень щодо інформації, яка не може надаватись депутату місцевої ради на його звернення.

При цьому, Законом № 93-IV не передбачено обов`язку депутата зазначати у своєму зверненні мету отримання відповідної інформації.

Відтак, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відсутності в депутатському зверненні позивача належної аргументації, що запитувана інформація необхідна депутату для реалізації своїх повноважень у виборчому окрузі.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 17.10.2019 у справі №664/2629/16-а, під депутатською діяльністю слід розуміти діяльність депутата, пов`язаної з реалізацією наданих йому Конституцією та Законами України прав та виконанням обов`язків, спрямованих на представництво інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу, який зобов`язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини - виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування.

Отже, депутатське звернення, має стосуватись вищезазначених питань, пов`язаних з депутатською діяльністю та розглядається у строк та в порядку, встановленому Законом № 93-ІV.

Судовим розглядом встановлено, що позивач реалізував надане йому право на звернення до посадової особи органу місцевого самоврядування шляхом подання відповідного депутатського звернення на ім`я В.о. Зіньківського міського голови, секретаря Зіньківської міської ради, у якому просив: "надати програму відповідно до положень якої здійснюється розгляд питань про підтримку Збройних Сил України. Програму надати з наявними додатками до неї. Надати наступну інформацію: яке саме обладнання було придбано для підрозділу морських піхотинців, у якій кількісті та на яку суму? Інформацію надати по кожному виду окремо. Чи проводилися порівняння цін на обладнання, що закуповувалося? Хто є постачальником обладнання? Надати копії укладених договорів, актів прийому-передачі та інші документи щодо придбання даного обладнання. Кому саме було передано придбане Зіньківською міською радою обладнання для підрозділу морських піхотинців? Надати акти прийому-передачі та інші документи, що підтверджують факт передачі".

Велика палата Європейського суду з прав людини у рішенні від 08.11.2016 у справі "Magyar Helsinki Bizottsбg v. Hungary" (заява № 18030/11) вказала, що те, наскільки заборона доступу до інформації є втручанням у права заявника на свободу вираження поглядів, слід оцінювати у кожному конкретному випадку та з урахуванням його особливих обставин (§ 157). Для цього мають бути оцінені такі критерії (§ 158- 170): 1. Мета запитувача. Необхідно встановити, чи справді отримання інформації є необхідним для реалізації запитувачем інформації його функції зі сприяння публічній дискусії з суспільно важливих питань, і чи справді ненадання інформації створить суттєву перешкоду свободі вираження поглядів. 2. Природа інформації. Інформація, дані або документи, щодо яких вимагається доступ, повинні відповідати вимогам трискладового тесту, тобто збиратися в цілях задоволення саме суспільного інтересу. 3. Роль запитувача. Розраховувати на захист свого права на доступ можуть, насамперед, журналісти, науковці, громадські активісти, зокрема блогери та популярні користувачі соцмереж, громадські організації, діяльність яких пов`язана з питаннями, що становлять суспільний інтерес, а також автори творів з означених питань. 4. Готова та доступна інформація. Надання інформації не повинно накладати на державні органи надмірного тягаря зі збирання та обробки даних.

Згідно зі ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про інформацію" інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Статтею 5 Закону України "Про інформацію" передбачено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 20 Закону №2657-ХIІ за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації" (надалі - Закон №2939-VI).

Відповідно до ч. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Метою Закону №2939-VI є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації (частина 1 статті 2 Закону №2939-VI).

Суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації (частина 1 статті 12 Закону №2939-VI).

Розпорядниками інформації відповідно до статті 13 Закону №2939-VI, визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону №2939-VI встановлено, що публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 6 Закону №2939-VI встановлює види інформації, до якої може бути обмежено доступ, конфіденційна, таємна та службова інформація, та сукупність вимог, дотримання яких є обов`язковим для обмеження доступу до таких видів інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону №2939-VI конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині 1 і 2 статті 13 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону №2939-VI таємна інформація це інформація, доступ до якої обмежується відповідно до частини 2 статті 6 цього Закону, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству і державі. Таємною визнається інформація, яка містить державну, професійну, банківську таємницю, таємницю досудового розслідування та іншу передбачену законом таємницю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону №2939-VІ до службової може бути віднесена інформація, що:

1) міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, зокрема, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов`язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішення;

2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Частиною 2 статті 6 Закону №2939-VI встановлено, що обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Згідно з ч. 5 ст. 6 Закону №2939-VI не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків відповідно до статті 31 Бюджетного кодексу України), взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель (крім випадків, якщо окрема інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг становить державну таємницю відповідно до Закону України "Про державну таємницю"), володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно (крім випадків, передбачених частиною другою статті 23 Закону України "Про основи національного спротиву"). Не може бути також обмежено доступ до інформації про наявність у фізичних осіб податкового боргу. Не підлягає обмеженню також доступ до інформації про стан і результати перевірок та службових розслідувань фактів порушень, допущених у сферах діяльності, зазначених у цій частині. Доступ до зазначеної інформації забезпечується розпорядниками інформації відповідно до положень статті 5 цього Закону.

Відповідно до ч. 8 ст. 6 Закону №2939-VI обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Верховний Суд в постанові від 28.02.2018, прийнятої за результатом розгляду справи №806/1726/16, зазначив, що не підлягає обмеженню в наданні за запитами про публічну інформацію інформація про прізвища, ім`я, по батькові фізичних осіб, умови отримання від органів державної влади і органів місцевого самоврядування у користування або у власність державного або комунального майна, земельних ділянок, коштів, копії відповідних правових актів й договорів, які містять вказану інформацію. Якщо у договорі купівлі-продажу, правовому акті органу влади міститься інша інформація, яка має ознаки конфіденційної, то при наданні копій вказаних документів вона підлягає вилученню у спосіб, який унеможливлює її з`ясування.

Колегія суддів наголошує, що обмеженню в доступі в силу вимог частини 8 статті 6 Закону №2939-VI, підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Аналогічних висновків дійшов також Верховний Суд України в постанові від 08.11.2016 за результатом розгляду справи №299/2507/14-а.

Водночас Верховний Суд в постанові від 27.04.2020 у справі № 264/5790/16-а, зауважив, що належність запитуваної позивачем інформації за ознаками до публічної і можливість її отримання позивачем не як депутатом, а як громадянином, не позбавляє позивача права на подання депутатського звернення щодо такої інформації.

Як вбачається з матеріалів справи, запит позивача стосувався питання розпорядження коштами місцевого бюджету в розмірі 3 мільйони гривень, призначених на придбання відповідного обладнання для підрозділу морських піхотинців.

Таким чином, отримавши депутатське звернення позивача від 10.01.2024 № 3 про надання інформації, в якому позивач просив надати копії всіх документів, що пояснюють та обґрунтовують використання бюджетних коштів, відповідач був зобов`язаний надати позивачу копії таких документів, вилучивши інформацію, яка має ознаки конфіденційної.

Натомість, відповідач у відповіді на вказаний запит повідомив, що кошти в сумі 3 мільйони гривень виділені для поповнення матеріального резерву та необґрунтовано обмежився лише посиланням на те, що документи про закупівлю матеріальних цінностей для поповнення матеріального резерву мають гриф обмеження доступу, а також вказав, що відомості, які містяться у запитуваних документах складають службову інформацію.

У вказаній відповіді відсутні посилання відповідача, що запитувана інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг, відповідно до Закону України "Про державну таємницю", становить державну таємницю, а матеріальні носії мають гриф секретності "особливої важливості", "цілком таємно" або "таємно".

Колегія суддів зазначає, що належність запитуваної інформації до конфіденційної, таємної або для службового користування на підставі статей 7, 8, 9 Закону №2939-VІ відповідно не є єдиною достатньою підставою для обмеження доступу до неї. Обмеження доступу до конкретної інформації допускається у разі, якщо за визначенням вона є конфіденційною або таємною або для службового користування та за умови застосування сукупності вимог пунктів 1-3 частини другої статті 6 Закону №2939-VІ (частина 2 статті 6, частина 1 статті 8, частина 1 статті 9, пункт 2 частини 1 статті 22 Закону №2939-VІ).

Зокрема, присвоєння певному документу грифу "для службового користування" (частина 2 статті 9 №2939-VІ) саме по собі не є підставою для відмови у задоволенні запиту на інформацію у ньому, оскільки така підстава не передбачена частиною 1 статті 22 Закону №2939-VІ. Аналогічно не може бути відмовлено у доступі до інформації лише через те, що відповідний вид інформації включено до переліку відомостей, що становлять службову інформацію. Наявність підстав для такої відмови може бути встановлена лише шляхом застосування "трискладового тесту" (пункт 2 частини 1 статті 22 Закону №2939-VІ).

Так само лише після застосування "трискладового тесту" допустиме обмеження доступу до публічної інформації, заборона на поширення якої встановлена безпосередньо законом.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 22 Закону №2939-VІ відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою, тобто у відмові розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність підстав обмеження у доступі, які становлять зміст "трискладового тесту".

З відмови у доступі до публічної інформації повинно вбачатися:

1) якому з перелічених у пункті 1 частини 2 статті 6 Закону №2939-VІ інтересів відповідає обмеження, а також чому обмеження доступу відповідає зазначеному інтересу (інтересам);

2) у чому конкретно полягає шкода правомірному інтересу (інтересам); яким є причинно-наслідковий зв`язок між наданням доступу та можливим настанням шкоди; чому ця шкода є істотною; яка ймовірність настання шкоди внаслідок надання доступу до інформації (пункт 2 частини 2 статті 6 Закону № 2939-VІ);

3) чому шкода від надання інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні (пункт 3 частини 2 статті 6 Закону № 2939-VІ).

Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї зі згаданих трьох підстав "трискладового тесту" означає, що законних підстав для обмеження доступу до інформації немає, а відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою.

Тому, якщо під час розгляду справи в суді буде з`ясовано, що відмовляючи у задоволенні запиту на інформацію розпорядник не застосовував "трискладовий тест" або застосував його лише частково, то це є підставою для визнання такої відмови розпорядника протиправною. У такому разі суд також може зобов`язати розпорядника інформації повторно розглянути запит і надати на нього обґрунтовану відповідь із застосуванням "трискладового тесту" відповідно до частини 2 статті 6 Закону №2939-VІ.

Як правомірно враховано судом першої інстанції, у відповіді на звернення позивача в частині відмови у наданні документів щодо закупівлі матеріальних цінностей для поповнення матеріального резерву відповідачем не наведено жодних доказів застосування "трискладового тесту" до запитуваної інформації, що свідчить про неналежність його розгляду.

Запитувана позивачем інформація стосується діяльності виконавчого комітету Зіньківської міської ради Полтавської області щодо закупівлі матеріальних цінностей для поповнення матеріального резерву за бюджетні кошти, а позивач є депутатом Полтавської обласної ради, в межах якої і знаходиться територія Зіньківської міської ради, виконавчим органом якої є виконавчий комітет Зіньківської міської ради Полтавської області.

Колегія суддів наголошує, що чинним законодавством не встановлено вичерпного переліку відповідної інформації, необхідної для здійснення депутатом своїх повноважень, як і не встановлено будь-яких обмежень щодо інформації, яка не може надаватись депутату місцевої ради на його звернення.

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо необхідності зобов`язання відповідача повторно розглянути звернення позивача № 3 від 10.01.2024 з урахуванням висновків суду та надання достовірної, точної та повної інформації, що відповідає змісту обов`язку розпорядника інформації, визначеного пунктом 6 частини 1 статті 14 Закону №2939-VІ.

Щодо посилання апеляційної скарги відповідача на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки, за позицією відповідача, суд невірно встановив предмет цієї справи, помилково відніс її до справ незначної складності та прийняв рішення про її розгляд у спрощеному (письмовому) провадженні, колегія суддів враховує наступне.

Пунктом 10 ч. 6 ст.12 КАС України передбачено, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Частиною 3 ст. 257 КАС України встановлено, що при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Враховуючи характер спірних відносин, склад учасників, предмет доказування та той факт, що розгляд справи не становить значний суспільний інтерес, дана справа відноситься до справ незначної складності.

Відповідачем не надано до суду належних доказів та обґрунтувань стосовно того, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Колегія суддів зазначає, що бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої доводи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідності призначення до розгляду справи з викликом її учасників.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 року у справі №755/12623/19.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідачем до суду першої інстанції був наданий відзив на позовну заяву, зі змісту якого не вбачається, що відповідач заперечував проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Будь-яких інших клопотань (заяв) щодо висловлювання своєю правової позиції про розгляд справи з викликом учасників справи відповідачем не надано.

Враховуючи те, що скаржником оскаржується рішення суду першої інстанції у справі, яка відповідно до положень статті 12 КАС України не відноситься до категорії справ, що підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, тобто пріоритетним для цієї справи є швидке її вирішення, при цьому враховуючи те, що бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в апеляційній скарзі не зумовлюють необхідності призначення до розгляду справи з викликом її учасників, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на те, що в частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржується сторонами, тому в цій частині воно не переглядається.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Ураховуючи те, що оскільки за наслідками апеляційного перегляду цієї справи рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, тому відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу В.о. Зіньківського міського голови, секретаря Зіньківської міської ради Прокопенка Олександра Борисовича залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.03.2024 по справі № 440/1248/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Курило
Судді Л.В. Мельнікова А.О. Бегунц