Справа № 160/1800/23
Суддя: Маковська Олена Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 серпня 2024 рокуСправа №160/1800/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маковської О.В., розглянувши у письмовому провадженні у м.Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), у якій позивач просить:
-визнати протиправною бездіяльність Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо не зняття арешту з майна позивача при закінченні виконавчого провадження №30819932;
-зобов`язати Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) вчинити дії по зняттю арешту з нерухомого майна позивача при закінченні виконавчого провадження.
В обґрунтування позовної заяви зазначено про протиправність дій відповідача щодо не зняття арешту з майна позивача з підстав того, що виконавче провадження знищене.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду 21.12.2023 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Даною ухвалою також зобов`язано відповідача надати матеріали виконавчого провадження.
Від відповідача відзив на позовну заяву та матеріали виконавчого провадження до суду не надходили.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, судом встановлено наступне.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 15.10.2012 державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби винесено постанову про арешт майна на 1/6 частину квартири за адресою АДРЕСА_1 та оголошено заборону його відчуження.
Постановою від 13.10.2015 (виконавче провадження №30819932) закінчене виконавче провадження. У постанові зазначено про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення.
В подальшому, позивач 26.10.2022 звернувся до відповідача із заявою про зняття арешту, накладеного постановою від 15.10.2022 у виконавчому провадження №30819932.
Відповідач листом від 24.01.2023 №3851 повідомив позивача, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно міститься запис про обтяження, реєстраційний номер обтяження 10550467, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження №12/187 від 30.11.2010, а саме: 1/6 частки квартири АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . Перевіркою відомостей, які містяться в АСВП відсутні інформація на підставі якого накладено арешт на майно ОСОБА_2 надати більш детальну інформацію та копії всіх виконавчих проваджень, не має можливості, оскільки виконавчі провадження знищені на підставі розділу XI п.2 Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями від 07.06.2017 №1829/5, строк зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень становить три роки. Додатково повідомлено, що керуючись статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» зазначений вичерпний перелік щодо зняття арешту з майна боржника, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся за захистом порушеного права до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Діяльність органів державної виконавчої служби на момент винесення постанови про закінчення виконавчого провадження була врегульована Законом України від 21.04.1999 №606 «Про виконавче провадження», який втратив чинність 05.01.2017 з набранням чинності Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 1 Закону України від 21.04.1999 №606 «Про виконавче провадження» (чинного також на час накладення арешту), виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно частини 1 статті 5 даного Закону державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.
З огляду на пункт 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 №2274/5 (далі - Порядок №2274/5) строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Обчислення строків зберігання документів проводиться з 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством.
Згідно з пунктом 9.10 Порядку №2274/5 завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення, якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 1 січня року, в якому складений акт. Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою.
Отже, знищенню підлягають завершені виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився.
Відповідно до частин 1, 2 статті 50 від 21.04.1999 №606 «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
Згідно з частинами 1, 2 статті 40 Закону України від 02.06.2016 №1404 «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державним реєстратором є: державний, приватний виконавець - у разі накладення/зняття таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону.
Наслідки завершення виконавчого провадження визначені ст.39 Закону України №1404 від 02.06.2016 "Про виконавче провадження".
Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.
Отже, законодавчі норми, які діяли на момент закінчення виконавчого провадження та на момент прийняття рішення у даній справі, однаково регламентують дії відповідача у разі закінчення виконавчого провадження та питання знищення виконавчого провадження, а тому суд доходить висновку, що перед знищенням виконавчого провадження відповідач повинен був зняти арешт з накладеного в межах такого виконавчого провадження.
Суд враховує, що накладення арешту на майно позивача, свідчить про вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на виконання виконавчого документу, а тому у разі завершення виконавчих проваджень державний виконавець зобов`язаний вчинити усі дії передбачені відповідними нормами Закону України «Про виконавче провадження», у тому числі зняти арешт, накладений на майно боржника.
Відповідно до частини 2 статті 59 Закону України від 02.06.2016 №1404 «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час прийняття рішення у справі), у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Системний аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку, що рішення про зняття арешту з майна боржника виноситься органом, яким накладено арешт.
Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Оскільки, орган виконавчої служби при знищенні завершеного виконавчого провадження зобов`язаний був зняти арешт накладений в межах такого виконавчого провадження, в даному випадку наявна протиправна бездіяльність відповідача.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням встановлених у справі обставин, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню.
Враховуючи положення статті 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1073,60 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 246, 257 262, 287 КАС України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_1 при закінченні виконавчого провадження №30819932.
Зобов`язати Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) вчинити дії по зняттю арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 при закінченні виконавчого провадження №30819932.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя О.В. Маковська