Справа № 360/618/24
Суддя: С.В. Кисіль
Дата ухвалення: 2024-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

26 серпня 2024 рокум. ДніпроСправа № 360/618/24

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисіль С. В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач), в інтересах якого звернувся Дяченко Олексій Володимирович (далі - представник позивача), до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому представник позивача просить:

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 листопада 2021 року по 18 січня 2023 року включно;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 листопада 2021 року по 18 січня 2023 року включно у розмірі 112904,61 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що він у період з 29 травня 2015 року по 25 жовтня 2021 року проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 та був зарахований на грошове забезпечення до ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якого був переведений до ВЧ НОМЕР_1 , де проходив військову службу у період з 27 жовтня 2021 року по 09 листопада 2021 року.

09 листопада 2021 року позивача відповідно до наказу від 09 листопада 2021 року № 325 було звільнено з військової служби у зв`язку з закінченням строку контракту. У період проходження військової служби позивачу грошове забезпечення виплачувалось не у повному обсязі.

23 листопада 2021 року позивачем було направлено заяву до відповідача з проханням виплатити всю наявну заборгованість. Відповідачем відмовлено у задоволенні заяви позивача. Для вирішення спору позивач звернувся до суду.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2023 року у справі № 360/1755/22 зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразову грошову допомогу у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 6 (шість) повних календарних років служби.

Для виконання рішення суду позивачем отримано виконавчий лист, який направлено до ВПВР УЗПВР у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відкрито виконавче провадження № 74012614.

06 травня 2024 року на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2023 року у справі № 360/1755/22 відповідачем виплачено на користь позивача грошову допомогу у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 6 (шість) повних календарних років служби у загальному розмірі 33594,80 грн, із одночасним утримання військового збору 1,5 %, що підтверджується банківською випискою. Таким чином, повідомленнями про надходження коштів підтверджено факт несвоєчасного остаточного розрахунку з позивачем при звільненні.

Оскільки позивача було виключено зі списків особового складу 09 листопада 2021 року, а крайню виплату відповідачем здійснено 06 травня 2024 року, то відповідачем затримано розрахунок з 10 листопада 2021 року по 05 травня 2024 року на 908 днів.

Враховуючи висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 29 січня 2024 року у справі № 560/9586/22, період затримки розрахунку при звільненні з 10 листопада 2021 року по 18 липня 2022 року складає 251 день, з 19 липня 2022 року по 18 січня 2023 року на 184 днів.

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2023 року у справі № 360/1755/22 відповідачем виплачено на користь позивача грошову допомогу у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 6 (шість) повних календарних років служби у загальному розмірі 33594,80 грн із одночасним утримання військового збору 1,5 %.

Нарахована сума (до утримання військового збору 1,5%) склала 34106,39 грн. Відтак грошове забезпечення станом на день звільнення складає 11368,80 грн.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 середньоденне грошове забезпечення позивача складає: 11368,80 грн / 31 = 366,73 грн.

Середній заробіток за період з 10 листопада 2021 року по 18 липня 2022 року складає: 366,73 грн х 251 день = 92049,23 грн.

Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19 навів єдиний механізм розрахунку істотності частки середнього заробітку, а саме: розмір середнього заробітку прямопропорційно залежить від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

У цій справі загальний розмір виплат нарахованих позивачеві при виключенні зі списків особового складу складав 68072,92 грн, з яких: 34478,12 грн - грошове забезпечення виплачено у добровільному порядку при звільненні з військової служби; 33594,80 грн - виплачено на виконання рішення суду.

Частка заборгованості відповідно до алгоритму виведеного Верховним Судом складає: 33594,80 грн / 68072,92 грн х 100 % = 49,35%.

Отже, виходячи з принципу пропорційності, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку щодо виплати індексації грошового забезпечення належна позивачу має складати: 92049,23 грн х 49,35 % = 45 426,29 грн.

Середній заробіток за період з 19 липня 2022 року по 18 січня 2023 року складає: 366,73 грн х 184 дні = 67478,32 грн.

Загальна сума середнього заробітку відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної у постановах від 29 січня 2024 року у справі № 560/9586/22, від 22 лютого 2024 року у справі № 560/831/23, складає: 45426,29 грн + 67478,32 грн = 112904,61 грн.

З посиланням на статті 116, 117 Кодексу Законів про працю України та положення постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 позивач просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 10 червня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 17 червня 2024 року після усунення недоліків позовної заяви відкрито провадження в адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 11 липня 2024 року зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 надати суду наступні документи: належним чином засвідчені копії наказів (витяги з наказів) про призначення ОСОБА_1 ; належним чином засвідчену копію наказу (витягу з наказу) про виключення зі списків особового складу ОСОБА_1 ; докази на підтвердження обставин проведення з позивачем остаточного розрахунку (платіжні доручення тощо) на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2023 року у справі № 360/1755/22; довідку про розмір посадового (місячного) окладу ОСОБА_1 ; довідку про фактично нараховане та виплачене позивачу при звільненні грошове забезпечення із зазначенням у довідці окремо всіх складових грошового забезпечення; довідку про належне ОСОБА_1 при звільненні грошове забезпечення; довідку про грошове забезпечення позивача відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, в межах предмету спору (із зазначенням складових (місячного) грошового забезпечення та кількістю відпрацьованих днів).

Ухвалою суду від 26 липня 2024 року зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 та Міністерства оборони України надати докази, які зазначені в ухвалі суду від 11 липня 2024 року.

06 серпня 2024 року ВЧ НОМЕР_1 до суду надано розрахунково-платіжну відомість від 01 травня 2024 року № 05/23, платіжну інструкцію від 03 травня 2024 року № 24-4950, довідки від 23 липня 2024 року № 1/592 і від 23 липня 2024 року № 1/593, грошовий атестат від 23 липня 2024 року № 1/594.

ВЧ НОМЕР_1 позовну заяву з додатками та ухвалу про відкриття провадження в адміністративній справі отримала в електронному кабінеті 04 червня 2024 року та 17 червня 2024 року відповідно, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Правом подати до суду відзив на позовну заяву разом з доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем, відповідач не скористався.

Відповідно до положень частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 КАС України, судом установлено наступне.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) у період з 29 травня 2015 року по 25 жовтня 2021 року проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 та був зарахований на грошове забезпечення до ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якого був переведений до ВЧ НОМЕР_1 , де проходив військову службу у період з 27 жовтня 2021 року по 09 листопада 2021 року, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_3 від 12 червня 2015 року, витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) від 25 жовтня 2021 року № 70, витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27 жовтня 2021 року № 311, витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09 листопада 2021 № 325, довідкою ВЧ НОМЕР_1 від 23 липня 2024 року № 1/592.

Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) від 25 жовтня 2021 року № 70 старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 , гранатометника 3-го відділення охорони взводу охорони другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 , призначеного наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (по особовому складу) від 21 жовтня 2021 року № 49-РС на посаду гранатометника мотопіхотного відділення мотопіхотного взводу мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону ВЧ НОМЕР_1 , вважати таким, що 25 жовтня 2021 року справи та посаду здав і вибув до нового місця служби, місто Сєвєродонецьк, Луганської області. 25 жовтня 2021 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Згідно з витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27 жовтня 2021 року № 311 вважати таким, що зарахований до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 : старший солдат ОСОБА_1 , призначений наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 21 жовтня 2021 року № 49-РС на посаду гранатометника 3 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону ВЧ НОМЕР_1 ( НОМЕР_5 ), ВОС - НОМЕР_6 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_6 . З 27 жовтня 2021 року зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення. Службу проходить у період з 29 травня 2015 року по теперішній час.

Відповідно до витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09 листопада 2021 № 325 вважати таким, що виключений зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_1 , гранатометник 3 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону ВЧ НОМЕР_1 , звільнений наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по особовому складу) від 06 листопада 2021 року № 266-РС відповідно до підпункту «й» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом), вважати таким, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_7 . З 09 листопада 2021 року виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2023 року у справі № 360/1755/22, яке набрало законної сили 04 травня 2023 року, позов представника ОСОБА_1 - Дяченка О. В. до ВЧ НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити. Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільненні одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 6 (шість) повних календарних років служби відповідно у день виключення зі списків особового складу військової частини у зв`язку із закінченням строку дії контракту. Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 6 (шість) повних календарних років служби.

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2023 року у справі № 360/1755/22 позивачу 06 травня 2024 року виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 6 (шість) повних календарних років служби у розмірі 33594,80 грн, що підтверджується випискою з карткового рахунку позивача, розрахунково-платіжною відомістю від 01 травня 2024 року № 05/23 та платіжною інструкцією від 03 травня 2024 року № 24-4950.

Відповідно до довідки ВЧ НОМЕР_1 від 23 липня 2024 року № 1/592 ОСОБА_1 нараховано: 180,00 грн - оклад за військовим званням (за 9 діб листопада 2021 року), 811,00 грн - посадовий оклад (за 9 діб листопада 2021 року), 396,40 грн (40 %) - надбавка за вислугу років (за 9 діб листопада 2021 року), 311,22 грн (65 %) - надбавка за особливості проходження служби (за 9 діб листопада 2021 року), 346,86 грн (123%) - премія, 162,01 грн - індексація (за 9 діб листопада 2021 року), 198,06 грн (40 %) - надбавка за вислугу років (за 5 діб жовтня 2021 року), 600,00 грн - матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, 31832,64 грн - компенсація за 84 доби невикористаної додаткової відпустки за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 та 2021 роки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустку» та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Утримано: 1894,80 грн - на 5 діб щорічної основної відпустки за 2021 рік, що була використана понад встановлений термін, 494,15 грн - військовий збір. Зараховано у грудні 2021 року на картковий рахунок грошові кошти у розмірі 9989,73 грн та 22462,51 грн.

Згідно з грошовим атестатом від 23 липня 2024 року № 1/594, виданим ВЧ НОМЕР_1 , ОСОБА_1 виплачено такі види грошового забезпечення: оклад за військовим званням (600,00 грн) до 09 листопада 2021 року у розмірі 180,00 грн; посадовий оклад (за 05 тарифним розрядом 2820,00 грн) до 09 листопада 2021 року у розмірі 811,00 грн; надбавка за вислугу років (40 %) до 09 листопада 2021 року у розмірі 396,40 грн. Щомісячні додаткові види грошового забезпечення: надбавка за особливості проходження служби (65 %) до 03 листопада 2021 року у розмірі 311,22 грн; премія (123 %) до 03 листопада 2021 року у розмірі 346,86 грн; компенсація невикористаної відпустки до 09 листопада 2021 року у розмірі 31832,64 грн. Одноразові додаткові види грошового забезпечення: виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік (наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 09 листопада 2021 року № 325); індексація грошового забезпечення до 09 листопада 2021 року у розмірі 162,01 грн.

Відповідно до довідки ВЧ НОМЕР_1 від 23 липня 2024 року № 1/593 про розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій для обчислення пенсій до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та абзацу восьмого пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 (зі змінами) ОСОБА_1 нараховано та виплачено за жовтень 2021 року: посадовий оклад у розмірі 398,39 грн, оклад за військовим званням у розмірі 96,77 грн, надбавка за вислугу років (40 %) у розмірі 198,06 грн; за листопад 2021 року: посадовий оклад у розмірі 811,00 грн, оклад за військовим званням у розмірі 180,00 грн, надбавка за вислугу років (40 %) у розмірі 396,40 грн, надбавка за особливості проходження служби (65 %) у розмірі 311,22 грн , премія (123 %) у розмірі 346,86 грн.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з преамбулою Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

У статті 1 Закону № 2011-XII визначено, що соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абзац другий частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII).

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 9-1 Закону № 2011-XII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абзацом третім пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Частиною першою статті 9 Закону № 2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частин другої і третьої статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі - Порядок № 260).

Пунктом 2 Розділу І Порядку № 260 визначено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди; допомоги.

Згідно з пунктом 3 Розділу І Порядку № 260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Відповідно до пункту 4 Розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військово-службовців строкової служби), включає: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавку за вислугу років; підвищення посадового окладу під час проходження військової служби на території населених пунктів, яким надано статус гірських, та на острові Зміїний; надбавки за особливості проходження служби, за службу в Силах спеціальних операцій Збройних Сил, кваліфікацію, кваліфікаційну категорію, виконання функцій державного експерта з питань таємниць, роботу в умовах режимних обмежень, безперервний стаж на шифрувальній роботі, почесні та спортивні звання; доплати за науковий ступінь та за вчене звання; премію; морську винагороду, винагороди за стрибки з парашутом, за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів, тралення і знешкодження мін, за водолазні роботи та за бойове чергування; одноразові грошові допомоги після укладення першого контракту, для оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань, у разі звільнення з військової служби; інші виплати, які здійснюються відповідно до чинного законодавства України.

Пунктом 7 Розділу І Порядку № 260, серед іншого, визначено, що розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 1 Розділу ХХХІ Порядку № 260 грошове забезпечення у разі звільнення з військової служби виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі грошового забезпечення, передбаченого для займаної посади з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня здавання справ та посади (в межах установлених Міністром оборони України строків) або до дня закінчення щорічної відпустки, яка надається після здавання справ та посади.

Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, грошове забезпечення виплачується до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня закінчення строку контракту.

З указаного вбачається, що грошове забезпечення позивача, у тому числі й одноразові додаткові види грошового забезпечення (грошова компенсація за невикористані дні щорічної відпустки, грошова компенсація за речове майно), мало бути виплачено позивачу у день виключення його зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Судом установлено, що наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09 листопада 2021 № 325 позивача з 09 листопада 2021 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Таким чином, грошове забезпечення позивачу мало бути виплачене 09 листопада 2021 року. Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що грошове забезпечення, а саме: одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 6 (шість) повних календарних років служби у розмірі 33594,80 грн позивачу було виплачено лише 06 травня 2024 року.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як основного грошового забезпечення, так і додаткових видів грошового забезпечення, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України (у редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України (у редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку з невиплатою відповідачем ОСОБА_1 станом на 09 листопада 2021 року (дата виключення зі списків особового складу частини і всіх видів забезпечення) одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 6 (шість) повних календарних років служби у розмірі 33594,80 грн.

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2023 року у справі № 360/1755/22 відповідач 06 травня 2024 року виплатив позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 6 (шість) повних календарних років служби у розмірі 33594,80 грн.

Тож, спірний період у цих правовідносинах охоплює період з 10 листопада 2021 року до 05 травня 2024 року.

Отже, предметом спору у цій справі є стягнення середнього заробітку за час затримки виплати позивачу грошового забезпечення.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України (у редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби) було визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі - Закон № 2352-ІХ) статтю 117 КЗпП України викладено у новій редакції:

«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».

Наведена редакція статті 117 КЗпП України набрала законної сили з 19 липня 2022 року.

Отже, відповідно до статті 117 КЗпП України у чинній її редакції час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає компенсації середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.

Спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі умовно варто поділити на дві частини: до 19 липня 2022 року (набрання чинності Законом № 2352-ІХ) і після цього.

Період з 10 листопада 2021 року до 18 липня 2022 року (до набрання чинності Законом № 2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом № 2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у шість місяців. До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати може застосувати принцип співмірності і зменшити таку виплату.

Проте, період з 19 липня 2022 року до 05 травня 2024 року регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Аналогічний висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 29 січня 2024 року у справі № 560/9586/22 і від 28 червня 2023 року у справі № 560/11489/22.

Тож, у межах цієї справи підлягають врахуванню норми статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року, з урахуванням висновків Верховного Суду, які безпосередньо стосуються норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат.

А також належить враховувати положення чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19 липня 2022 року, яким законодавець обмежив виплату шістьма місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

Аналогічний висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 29 січня 2024 року у справі № 560/9586/22 і від 30 листопада 2023 року у справі № 380/19103/22.

Щодо стягнення середнього заробітку за період з 10 листопада 2021 року по 18 липня 2022 року суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100).

Відповідно абзаців першого-четвертого та сьомого пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку.

Абзацами третім-п`ятим пункту 4 Порядку № 100 передбачено, що якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку. У разі укладення трудового договору на умовах неповного робочого часу, розрахунок проводиться з розміру мінімальної заробітної плати, обчисленого пропорційно до умов укладеного трудового договору. Якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду.

Відповідно до абзаців першого-третього пункту 3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт. Премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані. Для цього до заробітку відповідних місяців розрахункового періоду додається частина, яка визначається діленням суми премії або іншої заохочувальної виплати за підсумками роботи за певний період на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів відповідного місяця, що припадає на розрахунковий період. Якщо період, за який нараховано премію чи іншу заохочувальну виплату, працівником відпрацьовано частково, під час обчислення середньої заробітної плати враховується сума у розмірі не більше фактично нарахованої суми премії чи іншої заохочувальної виплати.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 100 основою для обчислення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку № 100).

Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку № 100 передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Обраховуючи розмір середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, суд враховує, що згідно з Порядком № 100 компенсація за невикористані дні відпустки, допомога для вирішення соціально-побутових питань, допомога для оздоровлення, одноразова грошова допомога при звільненні, винагорода за бойове чергування, які носять разовий характер, не враховуються при обчисленні суми середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку. Разом з тим, суд зазначає, що індексація грошового забезпечення враховується при здійсненні такого розрахунку в місячному розмірі.

Так, відповідно до довідки від 23 липня 2024 року, наданої ВЧ НОМЕР_1 , середньоденне грошове забезпечення позивача складає 329,04 грн.

Відповідно, середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку у період з 10 листопада 2021 року до 18 липня 2022 року складає 82589,04 грн (середньоденне грошове забезпечення 329,04 грн х 251 календарний день).

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України (у редакції, чинній до 19 липня 2022 року) обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 КЗпП України (у редакції, чинній до 19 липня 2022 року) переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником, а частина друга статті 117 КЗпП України - стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України (у редакції, чинній до 19 липня 2022 року)). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України (у редакції, чинній до 19 липня 2022 року) механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (постанова від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц).

При цьому, чітка формула застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні міститься у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19.

У цьому судовому рішенні у частині, що стосується виплати середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку, суд зазначив про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, Верховний Суд у справі № 480/3105/19 дійшов висновку, що залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

У цій справі загальний розмір виплат, нарахованих позивачу при виключенні зі списків особового складу, склав 68072,92 грн, з яких: виплачено при звільненні - 34478,12 грн та грошова допомога у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 6 (шість) повних календарних років служби у розмірі 33594,80 грн, яка виплачена позивачу 06 травня 2024 року на виконання судового рішення.

З указаного вбачається, що загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складав 68072,92 грн, з яких: 33594,80 грн (49,35 %) - кошти виплачені позивачу на підставі судового рішення, 34478,12 грн (50,65 %) - кошти виплачені позивачу при звільненні.

Розмір невиплаченого позивачу у день звільнення зі служби грошового забезпечення у розмірі 33594,80 грн по відношенню до всіх належних при звільненні виплат у розмірі 68072,92 грн становить 49,35 %

Отже, виходячи з принципу пропорційності, сума належного позивачу середнього грошового забезпечення за період з 10 листопада 2021 року по 18 липня 2022 року має складати 40757,69 грн (82589,04грн (середнє грошове забезпечення за затримку розрахунку при звільненні за період з 10 листопада 2021 року по 18 липня 2022 року) х 49,35 % (відсоток невиплаченого позивачу у день звільнення із служби грошового забезпечення по відношенню до всіх належних при звільненні виплат).

Крім того, суд враховує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц зазначено, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Таким чином, враховуючи розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, щодо якої між сторонами виник спір, період з моменту порушення прав працівника до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум, дії працівника та роботодавця, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, суд вважає за необхідне зменшити розмір середнього заробітку за період з 10 листопада 2021 року по 18 липня 2022 року до 40000,00 грн, оскільки саме цей розмір, з урахуванням встановлених обставин справи, буде справедливим і достатнім для відшкодування майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні.

При цьому суд враховує, що під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Щодо стягнення середнього заробітку за період з 19 липня 2022 року до 05 травня 2024 року суд зазначає наступне.

Так, в частині першій статті 117 КЗпП України, з урахуванням змін внесених Законом № 2352-ІХ, визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Як вже було зазначено вище, середньоденне грошове забезпечення позивача складає 329,04 грн.

Відповідно, середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку у період з 19 липня 2022 року до 05 травня 2024 року, але не більше як за шість місяців (тобто фактично за період з 19 липня 2022 року по 18 січня 2023 року включно), складає 60543,36 грн (середньоденне грошове забезпечення 329,04 грн х 184 календарних днів).

Суд звертає увагу, що у постановах від 28 червня 2023 року у справі № 560/11489/22, від 30 листопада 2023 року у справі № 380/19103/22, від 29 січня 2024 року у справі № 560/9586/22, від 22 лютого 2024 року у справі № 560/831/23 і від 29 лютого 2024 року у справі № 460/42448/22 Верховний Суд зазначив, що до спірних правовідносин, які виникли після 19 липня 2022 року та регулюються вже чинною редакцією статті 117 КЗпП України (яка передбачає обмеження виплати шістьма місяцями), застосовувати практику, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15 недоречно, адже вона була сформована за попереднього нормативного регулювання спірних правовідносин.

З урахуванням вказаного, суд не вбачає підстав для зменшення суми відшкодування за затримку розрахунку при звільненні за період з 19 липня 2022 року до 05 травня 2024 року (але не більше як за шість місяців).

Зважаючи на обставини справи, суд встановив, що відповідачем порушено право позивача на отримання всіх належних при звільненні з військової служби сум грошового забезпечення до дня виключення зі списків особового складу, законодавчо визначеною гарантією від такого порушення є стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно, ефективним способом захисту порушених прав позивача є стягнення з відповідача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 листопада 2021 року по 18 липня 2022 року у розмірі 40000,00 грн та за період з 19 липня 2022 року до 05 травня 2024 року (але не більше як за шість місяців) у розмірі 60543,36 грн, що загалом складає 100543,36 грн.

У свою чергу визнання протиправною бездіяльності відповідача не сприятиме відновленню порушених прав позивача, тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні цієї вимоги позивача.

Відповідно до пункту 171.1 статті 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (підпункт 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України).

Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є відповідно обов`язком роботодавця, а не працівника, то сума середнього грошового забезпечення за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 100543,36 грн визначена судом без утримання такого податку та інших обов`язкових платежів, які повинен утримати та сплатити за працівника роботодавець.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Відповідно до частини восьмої статті 139 КАС України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн, що підтверджено квитанцією від 10 червня 2024 року № 721P-68M0-8C09-2X0H.

З огляду на те, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, а позов підлягає задоволенню частково внаслідок обрання позивачем належного способу судового захисту у спірних правовідносинах, суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 968,96 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Частково задовольнити позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_7 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 листопада 2021 року по 18 січня 2023 року включно у розмірі 100543,36 грн (сто тисяч п`ятсот сорок три гривні тридцять шість копійок) з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Кисіль