Справа № 400/6169/24
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2024-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2024 р. № 400/6169/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаГоловного управління Національної поліції в Миколаївській області, вул. Захисників Миколаєва, 5,м. Миколаїв,54001,

провизнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

01 липня 2024 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (далі відповідач) про:

визнання протиправною відмову відповідача у зарахуванні пільгової вислуги років позивача до його календарної вислуги років та до стажу служби в поліції;

зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та зарахувати позивачу відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за періоди 26.12.2001 по 15.08.2005, з 15.08.2005 по 02.11.2009, з 02.11.2009 по 27.07.2011 у загальній кількості 04 роки 09 місяців 15 днів.

Позов обґрунтовано позивачем тим, що норми постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» (далі Постанова № 393) необхідно застосовувати не лише при обчислені вислуги років після звільнення особи зі служби в поліції, але й під час проходження такої служби, з метою встановлення права на пенсію за вислугу років.

У відзиві на позовну заяву від 05.07.2024 відповідач заперечив проти позову і просив суд відмовити у її задоволенні повністю. Відзив умотивовано тим, що:

визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років є саме календарна вислуга років, і позивач не має такої вислуги у мінімально визначеному статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» розмірі, а саме: 25 років;

вимога позивача як суб`єкта персональних даних щодо зарахування пільгової вислуги років до календарної не є вмотивованою, оскільки суперечить вимогам законодавства та перераховується лише при наявності необхідної кількості років календарної вислуги, яку позивач на момент спору не має;

позовні вимоги про зарахування позивачу до загального стажу пільгових періодів роботи є передчасною, оскільки обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У зв`язку з цим відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Позивач з 26.07.2001 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 до тепер в органах Національної поліції України.

Згідно з довідкою Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 21.06.2024 № 385/14-2024 (далі Довідка № 385/14-2024) календарна вислуга позивача в органах внутрішніх справ і Національної поліції України станом на 19.06.2024 складає 22 роки 10 місяців 22 дні, а пільгова вислуга років (без урахування календарної) 04 роки 09 місяців 15 днів.

До вислуги років на пільгових умовах позивача зараховано період проходження ним служби на посадах:

з 26.12.2001 по 15.08.2005 міліціонера оперативного взводу патрульної міліції швидкого реагування «Беркут» УМВС України в Миколаївській області;

з 15.08.2005 по 02.11.2009 міліціонера оперативного взводу роти міліції особливого призначення «Беркут» УМВС України в Миколаївській області;

з 02.11.2009 по 27.07.2011 оперуповноваженого сектору державної служби по боротьби з економічною злочинністю Заводського районного відділу Миколаївського міського управління УМВС України в Миколаївській області.

До розрахунку пільгової вислуги років зазначено коментар, що періоди проходження служби в ОВС на вищевказаних посадах зараховуються на пільгових умовах до вислуги років тільки для призначення пенсії.

18.06.2024 представник позивача адвокат Мозжерін Юрій Сергійович направив відповідачу адвокатський запит з проханням здійснити перерахунок та зарахувати позивачу в пільговому обчисленні, починаючи з 26.12.2001, до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, сформовану за періоди проходження служби в органах внутрішніх справ.

На вказаний адвокатський запит відповідач у листі від 24.06.2024 № 204аз/05/14-2024 зазначив, що зарахування пільгової вислуги років в календарну для отримання працівником права на призначення пенсії відповідно до пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ чинним законодавством не передбачено. Пільгова вислуга років зараховується працівнику, який має необхідну календарну вислугу років для призначення пенсії та впливає лише на розмір пенсії згідно пункту «а» статті 13 Закону № 2262-ХІІ. Тому підстав для зарахування наявної вислуги у пільговому обчисленні до календарної вислуги років позивачу нема.

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом «б» частини першої статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-ХІІ) встановлено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 12 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Згідно з пунктами «б», «в» частини першої статті 17 Закону № 2262-ХІІ особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 12 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються служба в органах внутрішніх справ, поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; час роботи в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Частиною четвертою статті 17 Закону № 2262-ХІІ при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 171 Закону № 2262-ХІІ).

На виконання зазначених вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» прийнято Постанову № 393.

Згідно з абзацами дев`ятим і підпункту «в» пункту Порядку № 393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за півтора місяця у військових частинах і підрозділах внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії з охорони дипломатичних представництв, консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних організацій в Україні, у підрозділах Управління державної охорони, Служби судової охорони, що визначаються в установленому порядку, а також у підрозділах спеціального призначення Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, установ виконання покарань органів внутрішніх справ, воєнізованих формуваннях Державної кримінально-виконавчої служби, у частинах і підрозділах (загонах) спеціального призначення внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії та у підрозділах міліції особливого призначення за Переліком посад і умовами (в порядку), що визначаються керівниками відповідних міністерств і відомств.

Відповідно до Переліку посад рядового і начальницького складу підрозділів міліції особливого призначення «Беркут», час проходження служби на яких зараховується до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах (один місяць служби за півтора місяця», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13.03.2012 № 198, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.03.2012 за № 464/20777 (далі Перелік № 198), до відповідних посад віднесено, зокрема, посади заступника командира роти з кадрового забезпечення, командира взводу, заступника командира взводу, інспектора-чергового, командира відділення та міліціонера.

Згідно з наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.03.2014 № 185 «Про визнання такими, що втратили чинність наказів МВС України з питань діяльності СПМГБ «Беркут», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.03.2014 за № 359/25136, наказ МВС України від 13.03.2012 № 198 «Про затвердження Переліку посад рядового і начальницького складу в підрозділах МОП «Беркут», час проходження служби на яких обчислюється з розрахунку один місяць служби за півтора місяця», зареєстрований у Міністерстві юстиції України 28.03.2012 за № 464/20777, визнано таким, що втратив чинність.

Набрав чинності вищенаведений наказ Міністерства внутрішніх справ України 04.04.2014.

Водночас абзацом двадцять сьомим підпункту «в» пункту 3 Порядку № 393 (у редакції, чинній до внесення змін до пункту 3 постановою Кабінету Міністрів України від 20.07.2011 № 780 «Про внесення змін до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» (далі Постанова № 780)) встановлено, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за півтора місяця час проходження служби особами начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах з економічної злочинністю за переліком посад і умов, що визначаються Міністерством внутрішніх справ.

Відповідно до абзацу другого пункту 1 Постанови № 780 до пункту 3 Постанови № 393 внесено такі зміни: абзаци двадцять четвертий, двадцять шостий, двадцять сьомий і двадцять дев`ятий підпункту «в» виключено.

Пунктом 2 Постанови № 780 установлено, що вислуга років осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, яка була обчислена до прийняття цієї постанови, перегляду не підлягає.

Постанова № 780 набрала чинність 27.07.2011.

Вирішуючи справу № 805/3923/18-а об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у постанові від 03.03.2021 дійшла до висновку, що «основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон № 2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою № 393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.»

Таким чином, передбачена Постановою № 393 можливість пільгового зарахування окремих видів служби спрямована на реалізацію Закону № 2262-ХІІ і положенням цього Закону не суперечить.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 14.04.2021 у справі № 480/4241/18 і від 22.06.2022 № 761/29252/17.

Відтак до вислуги років для призначення пенсії особам, зазначеним у Постанові № 393, відповідні періоди проходження ними служби зараховується на пільгових умовах, у тому числі, періоди проходження служби:

до 04.04.2014 на посадах, передбачених Переліком № 198;

до 27.07.2011 на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах з економічної злочинністю.

Суд встановив, що відповідно до Довідки від № 385/14-2024 до вислуги років на пільгових умовах позивачу зараховуються з розрахунку один місяць служби за 1,5 місяці (на підставі абзацу дев`ятого підпункту «в» пункту 3 Порядку № 393 і Переліку № 198) наступні періоди проходження ним служби на посадах:

з 26.12.2001 по 15.08.2005 міліціонера оперативного взводу патрульної міліції швидкого реагування «Беркут» УМВС України в Миколаївській області;

з 15.08.2005 по 02.11.2009 міліціонера оперативного взводу роти міліції особливого призначення «Беркут» УМВС України в Миколаївській області;

з 02.11.2009 по 27.07.2011 оперуповноваженого сектору державної служби по боротьби з економічною злочинністю Заводського районного відділу Миколаївського міського управління УМВС України в Миколаївській області.

Тому пільгова вислуга років (без урахування календарної) позивача складає 04 роки 09 місяців 15 днів, що підтверджується Довідкою від № 385/14-2024, і не заперечується ні позивачем, ні відповідачем.

Однак у відзиві на позовну заяву і в листі від 24.06.2024 № 204аз/05/14-2024 відповідач зазначив, що ця пільгова вислуга років зараховується працівникові лише у випадку, якщо він має необхідну календарну вислугу років для призначення пенсії, і, відповідно, вона впливає лише на розмір пенсії.

З цим висновком позивач категорично не погоджується.

Таким чином, суть спору в цій справі зводиться до того, чи зараховується поліцейському при призначенні пенсії за вислугу років пільгова вислуга років до календарної вислуги років, встановленої пунктом «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ.

Статтею 1 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Отож Закон № 2262-ХІІ як єдину, обов`язкову умову призначення пенсії за вислугу років передбачає наявність у особи певної кількості років певного виду служби (вислуги). При цьому, наявність необхідної вислуги років забезпечує право на пенсію за вислугу років безвідносно до віку, стажу та працездатності особи.

Визначення у Законі № 2262-ХІІ вислуги саме в календарних роках передбачає обов`язкову вислугу усіх календарних днів (365), що в такому випадку і буде становити календарний рік і буде відповідати правилу, закріпленому в частині четвертій статті 17 цього ж Закону, щодо можливості врахування при призначенні пенсії тільки повних років вислуги.

Отже, передбачена Законом № 2262-ХІІ календарна вислуга це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік 365 календарних днів, календарний місяць 30 календарних днів).

В свою чергу, передбачені статтею 171 Закону № 2262-ХІІ пільгові умови призначення пенсій відповідно до Порядку 393 полягають в пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років.

Натомість таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах.

Завдяки такому зарахуванню необхідну кількість років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 14.04.2021 у справі № 480/4241/18.

З огляду на вищенаведене суд відхилив як необґрунтовану позицію відповідача про те, що зарахування пільгової вислуги років у календарну можливе лише при наявності в поліцейського передбаченої статтею 12 Закону № 2262-ХІІ календарної вислуги, а отже що вона впливає лише на розмір пенсії.

У відзиві на позовну заяву відповідач також зазначив, що вимога позивача зарахувати до загального пільгового стажу пільгових періодів роботи є передчасною, оскільки обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Відповідно до пункту «б» статті 12 Закону № 2262-ХІІ право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

У позовній заяві позивач вказує на те, що він проходив службу в органах внутрішніх справ.

Згідно з Довідкою відповідача від 09.08.2023 № 3683/14-2023 позивач і дотепер проходить службу в органах Національної поліції України. Будь-яких доказів того, що в період розгляду цієї справи він звільнився з органів Національної поліції України, сторони суду не надали.

Таким чином, станом на день прийняття цього рішення суду згідно з матеріалами справи позивач не має права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ.

Натомість відповідно до абзацу десятого статті 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Отож відомості про календарну вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, відносяться до персональних даних.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про захист персональних даних» особисті немайнові права на персональні дані, які має кожна фізична особа, є невід`ємними і непорушними.

Згідно з пунктом 6 частини другої статті 8 Закону України «Про захист персональних даних» суб`єкт персональних даних має право пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконного чи є недостовірними.

Отже, відмовивши позивачу у зарахуванні до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчислені, відповідач порушив право позивача на зміну його персональних даних, які є недостовірними, на достовірні.

Статтею 276 Цивільного кодексу України встановлено, що орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, фізична особа або юридична особа, рішеннями, діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов`язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення.

Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням.

Тобто захист немайнових прав фізичної особи, до яких відноситься і право на персональні дані, підлягає судовому захисту.

Відтак позовні вимоги позивача про зарахування до загального стажу пільгових періодів роботи не є передчасними, оскільки в цьому випадку має місце факт порушення відповідачем права позивача на зміну його персональних даних, які є недостовірними, на достовірні.

Крім цього, вище суд встановив, що:

на день ухвалення судом рішення у цій справі з урахуванням пільгових періодів проходження позивачем служби пільгова вислуга років позивача становить більше 25 років (станом на 19.06.2024 27 років 08 місяців 07 днів (22 роки 10 місяців 22 дні + 04 роки 09 місяців 15 днів = 27 років 08 місяців 07 днів), а тому відповідно до пункту «б» статті 12 і пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ він матиме право на отримання пенсії за вислугу років у разі звільнення з органів Національної поліції України;

відповідач заперечує наявність права позивача на отримання пенсії за вислугу років навіть у випадку його звільнення з органів Національної поліції України, вважаючи, що він не має відповідної вислуги років для цього, оскільки пільгова вислуга враховується лише при наявності календарної вислуги відповідно до стаття 12 Закону № 2262-ХІІ.

Тому в суду відсутні сумніви щодо того, що у разі звільнення позивача з органів Національної поліції України відповідач не підготує і не подасть органам Пенсійного фонду України у порядку, передбаченому законодавством, необхідні для призначення пенсії документи, оскільки ним фактично заперечується наявність у позивача прав на пенсію за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідної календарної вислуги, встановленої статтею 12 Закону України № 2262-ХІІ.

Тобто у такій ситуації позивач залишиться і без роботи, і без пенсії, внаслідок чого він буде змушений знову звернутися до суду для поновлення порушених його прав.

Відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (пункт 64 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009 (заява № 40450/04).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (пункт 95 рішення ЄСПЛ у справі «Аксой проти Туреччини» від 18.12.1996 (заява № 21987/93).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (пункт 101 рішення ЄСПЛ у справі «Джорджевич проти Хорватії» від 24.07.2012 (заява № 41526/10); пункти 36-40 рішення ЄСПЛ у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» від 06.11.1980 (заява № 7654/76). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29.08.2012 № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 № 13-рп/2011).

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 підкреслив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Отож рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи вищенаведене та те, що позивач уже має необхідну 25-річну вислугу років для призначення пенсії за вислугу років, суд прийшов до висновку, що його позовні вимоги не є передчасними.

Таким чином, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Квитанцією від 01.07.2024 підтверджується понесення позивачем судових витрат у розмірі 1211,20 грн на сплату судового збору за подачу адміністративного позову, а тому ця сума підлягає відшкодуванню шляхом стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (вул. Захисників Миколаєва, 5, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54001; ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Миколаївській області щодо відмови у зарахуванні пільгової вислуги років капітану поліції ОСОБА_1 до його календарної вислуги років та до стажу служби в поліції.

3. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Миколаївській області (вул. Захисників Миколаєва, 5, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54001; ) здійснити перерахунок та зарахувати капітану поліції ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за періоди 26.12.2001 по 15.08.2005, з 15.08.2005 по 02.11.2009, з 02.11.2009 по 27.07.2011 у загальній кількості 04 роки 09 місяців 15 днів.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (вул. Захисників Миколаєва, 5, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54001; ) судовий збір у розмірі 1211 (Одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 22 серпня 2024 року