Справа № 240/2904/24
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2024 року м. Житомир справа № 240/2904/24

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в місті Києві від 26.01.2024 про відмову у призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до її загального трудового стажу період роботи з 15.04.1989 по 12.09.1990 в Коростенській вечірній середній школі № 1 та призначити пенсію, відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 29.12.2023.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що після досягнення 54-ти річного віку подала до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі також - відповідач 1, Пенсійний фонд) заяву про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на підставі ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", однак отримала відмову у її задоволенні, мотивовану відсутністю станом на 01.01.1993 підтвердженого необхідного періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення. Крім того відмічає, що до її страхового стажу не зараховано період трудової діяльності з 15.04.1989 по 12.09.1990, з підстав допущеної помилки на титульній сторінці її трудової книжки.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 13.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

18.03.2024 від представника Головного управління Пенсійного фонду в місті Києві (далі - відповідач 2) надійшов до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. Зауважує, що станом на 01.01.1993 проживання позивачки в зоні гарантованого добровільного відселення складає 2 роки 5 місяців 4 дні, що не дає право на зниження пенсійного віку. Разом з тим, до страхового стажу та проживання позивачки не враховано періоду трудової діяльності зазначеного у довідці №Я-686 від 27.11.2023, у зв`язку із невідповідністю титульної сторінки її паспортним даним.

26.03.2024 від представника відповідача 1 надійшов до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість. Відмічає, що факт проживання позивачки у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не підтверджено наданими доказами.

Положення ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд вказує наступне.

Встановлено, що ОСОБА_1 після досягнення 54-ти річного віку звернулася до відповідача 1 із заявою про призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-XII).

Як стверджує представник відповідача 1, після реєстрації заяви позивачки та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві розглянуто подану заяву за принципом екстериторіальності. За результатами розгляду заяви прийнято рішення №53 від 19.01.2024 про відмову у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного періоду проживання або роботи в зоні гарантованого добровільного відселення.

Про зміст рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України у м.Києві відповідач 1 листом №0600-0211-8/11681 від 26.01.2024 повідомив позивачку.

Позивачка не погоджується із рішенням про відмову у призначенні їй пільгової пенсії та вважає, що наявне посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи безумовно підтверджує факт її проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, станом на 01.01.1993 не менше 3-х років, а тому таке рішення протиправне та підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-XII).

При цьому, умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені ст.55 Закону №796-XII.

Право на пенсію зі зниженням пенсійного віку, мають потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, а особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років (абз.5-6 п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII).

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до ч.1 ст.55 Закону №796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Частиною 2 ст.56 Закону №796-XII передбачено, що право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У свою чергу, ч.1 ст.26 Закону №1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року, а починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до абз.5 п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII та із врахуванням ст.26 Закону №1058-IV при призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на момент досягнення особою пенсійного віку (60 років) необхідний страховий стаж, який повинен становити не менше 29 років, при розрахунку якого слід врахувати, що від 29 років необхідного страхового стажу передбаченого ч.1 ст.26 Закону № 1058-IV віднімається 6 років відповідно до ст.55 Закону №796-XII.

Зміст поняття "загальний трудовий стаж" є ширшим, ніж поняття "страховий стаж", оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.

Положеннями ст. 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також:

а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків;

б) творча діяльність осіб, передбачених пунктом "в" статті 3 цього Закону. При цьому творча діяльність членів Спілки письменників України, Спілки художників України, Спілки композиторів України, Спілки кінематографістів України, Спілки театральних діячів України, інших творчих працівників, які не є членами творчих спілок, але об`єднані відповідними професійними комітетами, до введення в дію цього Закону зараховується в стаж роботи незалежно від сплати страхових внесків. У цих випадках стаж творчої діяльності встановлюється секретаріатами правлінь творчих спілок республіки починаючи з дня опублікування або першого публічного виконання чи публічного показу твору даного автора;

в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби;

г) служба у воєнізованій охороні, в органах спеціального зв`язку і в гірничорятувальних частинах, незалежно від відомчої підпорядкованості та наявності спеціального або військового звання;

д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі;

е) тимчасова непрацездатність, що почалася у період роботи;

є) час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду;

ж) час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку;

з) період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років.

Як вже зазначалося, підставою для відмови у задоволенні заяви позивачки про призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-XII слугував факт відсутності необхідного періоду проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення - 3 роки, станом на 01.01.1993. При цьому, щодо необхідного страхового стажу спірних відносин у сторін, які беруть участь у розгляді справи не виникало.

Між тим, як зазначено у листі відповідача 1, підставою для відмови у призначенні пенсії за віком, слугував факт відсутності періоду роботи (проживання) 3 роки на території зони гарантованого добровільного відселення, згідно з наданими позивачкою документами.

Щодо періоду проживання (роботи) позивачки на території зони гарантованого добровільного відселення, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Як свідчать матеріали справи, за результатами розгляду відповідачем 2 заяви позивачки про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, на підставі досліджених документів: довідки про періоди постійного проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення від 17.10.2023 №01-21/2119 виданої Коростенським міським ліцеєм №10 за період, довідки Коростенської дирекції залізничних перевезень №ДН-4-02/315 від 20.10.2023 та довідки від 27.11.2023 №4278, виданої виконавчим комітетом Коростенської міської ради до періоду проживання (роботи) позивачки на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 віднесено 2 роки 5 місяців 4 дні.

У той час не враховано до страхового стажу та періоду проживання (роботи) на території зони гарантованого добровільного відселення період роботи позивачки з 15.04.1989 по 12.09.1990 в Коростенській вечірній (змінній) школі ІІ-ІІІ ступенів Житомирської області, з підстав невідповідності даних титульної сторінки трудової книжки паспортним даним.

Тобто, підставою для відмови у зарахуванні до періоду проживання (роботи) позивачки на території зони гарантованого добровільного відселення та страхового стажу періоду трудової діяльності у Коростенській вечірній (змінній) школі ІІ-ІІІ ступенів Житомирської області, з 15.04.1989 по 12.09.1990 слугувала розбіжність (помилка у імені позивачки) між титульною сторінкою її трудової книжки серії НОМЕР_1 від 16.03.1987 та паспортними даними.

З приводу виявлених розбіжностей стосовно зазначеного імені позивачки на титульній сторінці її трудової книжки та паспортних даних, суд вважає за необхідне вказати наступне.

За відомостями трудової книжки серії НОМЕР_1 від 16.03.1987, ОСОБА_1 на підставі наказу №22 від 15.04.1989 прийнята на роботу у Коростеньську вечірню (змінну) школу ІІ-ІІІ ступенів Житомирської області та відповідно до наказу №7 від 12.09.1990 звільнена за власним бажанням. Вказаний трудовий стаж також підтверджено архівним витягом №Я-686 від 27.11.2023, який сформовано на підставі фонду №355, опис №1-К (ОС),СПР. №6, ст.56,77. Однак, як стверджують представники відповідачів зазначене на титульній сторінці трудової книжки ім`я " ОСОБА_2 " не відповідає паспортними даним - " ОСОБА_2 ".

При цьому, слід відмітити, що в трудовій книжці позивачки, копія якої наявна в матеріалах справи, в розділі "Відомості про роботу" чітко по хронології відображено місце та роботу яку виконувала позивачка, наявний підпис посадової особи відділу кадрів та відтиск печатки підприємства.

Наявні розбіжності між відомостями зазначеними в архівній довідці та паспортними даними, на думку суду, не можуть бути підставою для відмови у зарахуванні періоду з 15.04.1989 по 12.09.1990 до страхового стажу позивачки та до періоду її проживання (роботи) на території зони гарантованого добровільного відселення, так як вчинений відповідальними посадовими особами підприємства запис у трудовій книжці позивачки на російській мові. При цьому, відповідно до перекладу, здійсненого дипломованим перекладачем та завіреного приватним нотаріусом, ім`я позивачки у перекладі з російської мови на українську значиться " ОСОБА_2 ", що відповідає паспортним даним позивачки.

З огляду на що, вчинений на титульній сторінці запис російською мовою, не може слугувати підставою для відмови у зарахуванні такого до страхового стажу позивачки та до періоду її проживання (роботи) на території зони гарантованого добровільного відселення.

На думку суду, право позивачки на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення документації на підприємстві, а тому встановлені представниками відповідачів факти, не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з її трудового стажу та позбавлення позивачки її конституційного права на соціальний захист при вирішенні питань з призначення пенсії за віком.

З огляду на, що суд дійшов висновку, що період проживання (роботи) позивачки на території зони гарантованого добровільного відселення підтверджується :

- довідкою 17.10.2023 №01-21/2119 Коростеньського міського ліцею №10 Житомирської області (з 16.03.1987 по 01.09.1987);

- архівним витягом Коростенської вечірньої (змінної) школи ІІ-ІІІ ступенів Житомирської області №Я-686 від 27.11.2023 (з 15.04.1989 по 12.09.1990);

- довідкою виробничого підрозділу Коростенської дирекції залізничних перевезень №ДН-4-02/315 від 20.10.2023 (з 14.01.1991 по 29.09.2000).

Вказані докази, на думку суду підтверджують факт її проживання та роботи станом на 01.01.1993 більше 3 років в м. Коростень, тобто в населеному пункті, який віднесений до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За положеннями ст.55 Закону №796-XII право на пенсію зі зниженням пенсійного віку (на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років), мають особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачка працювала у період 16.03.1987 по 01.09.1987 у Коростенському міському ліцеї №10 Житомирської області, з 15.04.1989 по 12.09.1990 в Коростенській вечірній (змінній) школі ІІ-ІІІ ступенів Житомирської області №Я-686 від 27.11.2023, з 14.01.1991 по 29.09.2000 на машинорахунковій станції при Коростенському відділку Південно-Західної залізниці.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт проживання та трудової діяльності позивачки станом на 1 січня 1993 року у такій зоні не менше 3 років

Положеннями Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (далі - Порядок №22-1) передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону №796-XII (абз.9 пп.5 п.2.1 розділу ІІ).

Суд зазначає, що ст.14 Закону №796-XII визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій. До них, зокрема, належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (ч.3 ст.65 Закону №796-XII).

Відповідно до ст.15 Закону №796-XII, довідка про період проживання, роботи на цих територіях, є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.

У контексті викладених норм слідує, що єдиним документом який підтверджує статус громадянина, що постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Така правова позиція дотримана Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.09.2023 у справі №280/6884/21 та в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України враховується судом при вирішенні цієї справи.

Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічні за змістом висновки викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27.04.2020 у справі № 357/6372/17.

Як свідчать матеріали справи, позивачка є потерпілою від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 від 23.05.2023.

Таким чином, видача позивачці уповноваженим органом держави посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи", яке наявне в матеріалах справи, підтверджує факт її проживання або роботи станом на 01.01.1993 у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

Доказів скасування або анулювання виданого позивачці посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, суду не надано і матеріали справи не містять.

Тож, матеріалами справи підтверджено факт проживання позивачки в зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, як власнику посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

А тому, доводи представників відповідачів про відсутність у позивачки підтвердженого періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 тривалістю 3 роки, спростовуються матеріалами справи.

З огляду на викладене та на підставі доданих до позовної заяви доказів, суд дійшов висновку, що позивачка має право на зниження пенсійного віку.

Таким чином, факт постійного проживання (роботи) позивача у зоні гарантованого добровільного відселення доведений матеріалами справи, що у сукупності дає їй право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на шість років.

Конституційний Суд України у своєму рішенні №6-рп/2007 від 09.07.2007 зазначив, що невиконання державою взятих на себе соціальних зобов`язань порушує принцип соціальної, правової держави. Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права.

Враховуючи викладене та оскільки на час звернення до відповідача 1, належність позивачки до статусу громадянина, яка постійно працювала чи працює, або проживала чи проживає у зоні гарантованого добровільного відселення 3 категорії, ніким не оспорювалась, а тому посвідчення є чинним і воно вказує на те, що вона має право на користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Суд зазначає, що подані позивачкою документи в сукупності не викликають сумнівів щодо її проживання в зоні гарантованого добровільного відселення та наявності у нього вищевказаного статусу. Інших підстав неможливості призначення позивачці пенсії за віком відповідачами не наведено, а тому суд вважає, що відмова у призначенні їй пенсії відповідно до статті 55 Закону №796-XII порушує її конституційне право на пенсійне забезпечення та соціальний захист, а отже є протиправною.

Відтак, відповідно статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Христов проти України» (Khristov v. Ukraine, заява № 24465/04, рішення від 19.02.2009 року, п. 33) повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 73 вказаного Кодексу).

За змістом статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на встановлені обставини справи, які підтверджені відповідними доказами, суд вважає, що прийняте рішення Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві №53 від 19.01.2024 є немотивованим і протиправним, оскільки прийняте без перевірки усіх поданих позивачкою документів до заяви про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку.

Враховуючи викладене позовні вимоги підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат, судом вирішується відповідно до ст.139 КАС України, та підлягає стягненню у пропорційному розмірі із відповідачів у справі.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 263 КАС України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7, м.Житомир, 10003, ), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. вул. Бульварно-Кудрявська, буд.16, м. Київ, 04053, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в місті Києві №53 від 19.01.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до загального трудового стажу ОСОБА_1 період трудової діяльності в Коростенській вечірній середній школі №1 з 15.04.1989 по 12.09.1990 та призначити пенсію, відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 28.12.2023.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 605 (шістсот п`ять ) грн 60 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 605 (шістсот п`ять ) грн 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 22 серпня 2024 р.