Справа № 440/9050/22
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2024-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 р. Справа № 440/9050/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Любчич Л.В. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.03.2023, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Петрова, м. Полтава, по справі № 440/9050/22

за позовом Приватного підприємства "Приватна телекомпанія "Візит"

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Приватна телекомпанія «Візит» (далі позивач, ПП «ПТК «Візит») звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Полтавській області), у якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.07.2022 №2190/1807.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував, що застосування до нього контролюючим органом штрафу у розмірі 50% на підставі пункту 124.3 статті 124 Податкового кодексу України є безпідставним, оскільки в діях підприємства відсутній будь-який умисел щодо несплати податкових зобов`язань.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24.03.2023 року у справі № 440/9050/22, прийнятим в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні, адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС в Полтавській області від 05.07.2022 №2190/1807 в повному обсязі.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Полтавській області на користь ПП «ПТК «Візит» витрати зі сплати судового збору в сумі 3779,19 грн.

ГУ ДПС у Полтавській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.03.2023 року у справі № 440/9050/22 винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У доводах апеляційної скарги відповідач зазначає, що ПП «ПТК «Візит» несвоєчасно сплачено узгоджену суму грошових зобов`язань з податку на додану вартість та несвоєчасно подано контролюючому органу платіжне доручення про здійснення оплати, у зв`язку з чим відповідачем застосовано до платника податку штраф. Відповідач зауважує, що позивач самостійно визначив суму податкового зобов`язання, яке підлягало сплаті до бюджету, він обізнаний із граничними строками сплати податку, які закріплені у Податковому кодексі України (далі ПК України), а також із інформацією щодо рахунку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, який розміщено в електронному кабінеті платника, а тому мав можливість виконати обов`язок зі своєчасної сплати податкових зобов`язань з податку на додану вартість, визначених у податковій декларації, натомість, позивач свідомо вчинив умисні дії щодо несвоєчасної сплати узгоджених грошових зобов`язань. Як стверджує апелянт, суд першої інстанції залишив поза увагою доводи відповідача, не надав їм належної правової оцінки, зокрема, про те, що позивачем не надано належних доказів обставин неможливості виконання обов`язку зі своєчасної сплати податкових зобов`язань з податку на додану вартість, визначених у податковій декларації з податку на додану вартість.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить залишити рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.08.2023 року у справі № 520/12661/23 без змін, а скаргу відповідача без задоволення. Позивач вважає рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.03.2023 по справі №440/9050/22 законним та обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин у справі. Зокрема, у відзиві позивач звертає увагу на те, що відповідач у скарзі наводить помилкове тлумачення положень ПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів зазначає, що з огляду на приписи ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши обставини справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ПП «ПТК «Візит» зареєстроване як юридична особа () та є платником податку на додану вартість (далі - ПДВ).

Позивачем подано податкову декларацію з ПДВ за грудень 2021 року від 20.01.2022 № , в якій визначено до сплати грошове зобов`язання з ПДВ у розмірі 515320,00 грн.

ГУ ДПС у Полтавській області проведено камеральну перевірку своєчасності сплати узгодженої суми грошового зобов`язання по податковій декларації з ПДВ за грудень 2021 року ПП «ПТК «Візит», за результатами якої 30.05.2021 складено акт № 1749/16-31-18-07-03/13932372.

Проведеною перевіркою встановлено несвоєчасну сплату та несвоєчасне подання позивачем платіжного доручення на сплату узгодженої суми грошових зобов`язань з ПДВ, чим порушено п. 57.1 ст. 57, п. 203.2 ст. 203 ПК України, а саме: по податковій декларації з ПДВ за грудень 2021 року граничний термін сплати - 30.01.2022, фактично сплачено - 14.02.2022, 15.02.2022, 25.03.2022 із затримкою на 15, 16 та 54 календарних дні відповідно.

Також, в акті перевірки зазначено, що дії платника податків є винними, адже ПП «ПТК «Візит» мало можливість дотриматись правил та норм, за порушення яких ПК України передбачена відповідальність, проте не вжило достатніх заходів своєчасної сплати грошових зобов`язань. На переконання посадових осіб, які проводили перевірку, створення платником податків удавано, цілеспрямовано умов, які направлені на виконання або неналежне виконання установлених законодавчих вимог, є свідченням того, що дані дії (бездіяльність) ним вчинені умисно.

Позивачем подано до ГУ ДПС у Полтавській області заперечення на акт перевірки від 17.06.2022 №48, в яких, зокрема, зазначено, що акт перевірки не є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства, у тому числі щодо винних умисних дій з боку ПП «ПТК Візит», у зв`язку з чим він не може бути підставою для прийняття будь-яких рішень, що мають юридичне значення для платника.

Листом ГУ ДПС у Полтавській області від 30.06.2022 висновки акта перевірки залишено без змін, а заперечення ПП «ПТК Візит» - без задоволення.

На підставі встановлених перевіркою порушень, 05.07.2022 ГУ ДПС у Полтавській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 2190/1807, яким за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання/порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), визначене п. 57.1 ст. 57, п. 203.2 ст. 203 ПК України, та на підставі ст. 124 ПК України, за затримку сплати грошового зобов`язання в сумі 503891,41 грн до ПП «ПТК «Візит» застосовано штраф у розмірі 50 % у сумі 251945,71 грн.

Позивачем подано скаргу на податкове повідомлення-рішення від 05.07.2022 №2190/1807 до вищого органу. За результатами розгляду скарги рішенням Державної податкової служби України від 05.07.2022 скаргу ПП «ПТК «Візит» залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення - без змін.

Не погоджуючись із рішенням ГУ ДПС у Полтавській області від 05.07.2022 № 2190/1807 та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позов у повному обсязі та скасовуючи спірне податкове повідомлення-рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем безпідставно застосовано до позивача штраф у розмірі 50% від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання відповідно до п. 124.2 ст. 124 ПК України, оскільки податковим органом не доведено факту умисного порушення ПП «ПТК «Візит» строків сплати податкового зобов`язання з ПДВ за грудень 2021 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції частково, виходячи при цьому з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд, незалежно від підстав, наведених у позові, зобов`язаний перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вище вимогам.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенції контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регламентуються ПК України.

За визначеннями, наведеними у п.п. 14.1.39, 14.1.156, 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин): грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня; податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України; податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений Податковим кодексом України строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному Податковим кодексом України.

Згідно з п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 31.1 ст. 31 ПК України передбачено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

За приписами п. 38.1 ст. 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно з п. 54.1 ст. 54 ПК України платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Своєю чергою, відповідно до п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених Кодексом.

Відповідно до п. 203.2 ст. 203 ПК України сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Статтею 124 ПК України встановлено відповідальність за порушення правил сплати (перерахування) грошового зобов`язання.

Законом України від 16.01.2020 року № 466-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (далі - Закон № 466) внесено зміни до Кодексу, у тому числі, в частині кваліфікації податкового правопорушення саме як протиправного, винного (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до п. 124.1 ст. 124 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього па підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Діяння, передбачені пунктами 124.1, 124.1-1 цієї статті, вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання (п. 124.2 ст. 124 ПК України).

Відповідно до п. 124.3 ст. 124 ПК України діяння, передбачені п. 124.2 цієї статті, вчинені повторно протягом 1095 календарних днів або які призвели до прострочення сплати грошового зобов`язання на строк більше 90 календарних днів, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

Отже, положеннями п. 124.2 та п. 124.3 ст. 124 ПК України передбачено штрафні санкції за діяння, передбачені пунктом 124.1 цієї статті, але вчинені умисно.

Так, податковим правопорушенням, відповідно до п. 109.1 ст. 109 ПК України, є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (у т. ч. осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 112.1, п. 112.2 ст. 112 ПК України особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Ужиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Отже невжиття платником податків достатніх заходів щодо дотримання правил та норм податкового законодавства, або якщо контролюючий орган доведе, що вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються не достатніми, платник податків вважається винною у вчиненні правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що ПК України не містить визначення поняття «вина», однак умови, за яких особа вважається винною, наведені у п. 112.1, 112.2 ст. 112 ПК України та полягають у тому, що особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

При цьому, необхідно враховувати, що вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

За таких обставин умовами, які визначають вину особи, у розумінні ст. 112 ПК України є: встановлення можливості дотримання особою правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжиття цією особою достатніх заходів щодо їх дотримання; доведення контролюючим органом того, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Саме можливість особою дотримуватися правил та норм, за порушення яких ПК України передбачена відповідальність, однак невжиття нею достатніх заходів щодо їх дотримання, через вчинення дій, які можуть бути кваліфіковані як нерозумні, недобросовісні та без належної обачності, за умови доведення цього контролюючим органом, є свідченням вини особи у вчинені податкового правопорушення.

Поряд із тим, необхідно враховувати, що вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Отже, положеннями ПК України на контролюючий орган покладено обов`язок доведення вини, без виконання якого, особу не можливо притягнути до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, для кваліфікації якого необхідною умовою є наявність вини.

Водночас, згідно з п. 109.3 ст. 109 ПК України необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи лише у випадках, визначених п. 119.3 ст. 119, п.п. 124.2, 124.3 ст. 124 ПК України.

З наведеного слідує висновок, що юридичним фактом, з яким законодавець пов`язує відповідальність у вигляді штрафу за п. 124.3 ст. 124 ПК України, є факт доведення контролюючим органом вини платника податків, а саме, що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм , але умисно не вчиняв певні дії щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.

Згідно з актом камеральної перевірки від 30.05.2022 року № 1749/16-31-18-07-03/13932372 порушення ПП «ПТК «Візит» полягало у несвоєчасній сплаті та несвоєчасному поданні платіжного доручення на сплату узгодженої суми грошових зобов`язань за податком на додану вартість, а саме: по податковій декларації з ПДВ за грудень 2021 року граничний термін сплати - 30.01.2022, фактично сплачено - 14.02.2022, 15.02.2022, 25.03.2022 із затримкою на 15, 16 та 54 календарних дні відповідно.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, контролюючим органом застосовано до ПП «ПТК «Візит» штраф в розмірі 50 % від суми несвоєчасно сплаченого грошового зобов`язання, як за діяння, які вчинені умисно, що передбачено п. 124.3 статті 124 ПК України.

Надаючи правову оцінку правомірності застосування до позивача штрафних санкцій на підставі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, колегія суддів зазначає таке.

Так, відповідно до п. 86.1 ст. 86 ПК України матеріали перевірки це: акт (довідка) перевірки з інформативними додатками, які є його невід`ємною частиною; заперечення, надані платником податків до акта (довідки) перевірки (у разі їх наявності на час розгляду); пояснення та їх документальне підтвердження, які надані платником податків відповідно до підпункту 16.1.15 пункту 16.1 статті 16 та відповідно до підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 розділу I Кодексу.

У акті перевірки в обов`язковому порядку зазначається можливість надання платником пояснень та додаткових документів у порядку, визначеному статтею 86 Кодексу про вчинені ним податкові правопорушення.

Крім того, відповідно до пункту 73.3 статті 73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема:

1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

2) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків.

З урахуванням викладеного, у разі виявлення фактів несвоєчасної сплати узгодженої суми грошового зобов`язання, контролюючий орган має право звернутися із запитом до платника податку.

У разі отримання пояснень та документів, матеріали передаються до підрозділів податкового аудиту для прийняття рішення щодо проведення документальної перевірки.

Доказів надсилання платнику податків письмового запиту про необхідність подання відповідної інформації щодо своєчасності сплати узгоджених сум грошового зобов`язання, матеріали справи не містять. З акту перевірки від 30.05.2022 року № 1749/16-31-18-07-03/13932372 таких даних також не вбачається.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не вбачає за можливе установлення у межах камеральної перевірки обставин, що свідчать про винність та умисність діянь платника податків, оскільки згідно з пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України камеральна перевірка проводиться виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (уточнюючих розрахунках), та даних відповідних електронних систем, які об`єктивно не можуть підтвердити чи спростувати розумність, добросовісність і належну обачність платника податків, що є необхідним для встановлення його вини.

Допущена контролюючим органом неповнота дослідження обставин фактичної дійсності зумовила за суттю явний та очевидний, а за характером нездоланний і непереборний дефект у реалізації владної функції контролю за дотриманням податкової дисципліни.

Стосовно посилань в акті перевірки та апеляційній скарзі на те, що ПП «ПТК «Візит» мало можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких ПК України передбачена відповідальність, проте не вжило достатніх заходів щодо їх дотримання, що є свідченням того, що дії (бездіяльність) платника податків вчинені умисно, колегія суддів зазначає, що такі доводи є необґрунтованими, оскільки контролюючим органом не встановлено на підставі відповідних документів наявність у позивача можливості сплатити податкове зобов`язання з ПДВ за грудень 2021 року у повному обсязі у строк, передбачений ПК України (зокрема, наявність достатніх коштів на розрахункових рахунках, а також на рахунку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість тощо).

При цьому, колегія суддів ураховує, що у позовній заяві позивач стверджував про недостатність коштів на рахунках, у тому числі на електронному ПДВ-рахунку, для сплати до бюджету узгоджених податкових зобов`язань, що зумовлено дією на території України карантину, встановленого Постановою КМУ від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», що, однак, під час перевірки відповідачем не досліджувалось.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що правова норма, на підставі якої позивача притягнуто до фінансової відповідальності, обрана контролюючим органом необґрунтовано, без дотримання всіх вимог чинного законодавства, а штраф застосований без доведення наявності умислу та вини платника податків.

Зазначене відповідає положенням ч. 2 ст. 77 КАС України, згідно з якою в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Своєю чергою, наведене положення узгоджується як з нормою п. 56.4 ст. 56 ПК України, відповідно до якої обов`язок доведення, що будь-яке нарахування, здійснене контролюючим органом у випадках, визначених ПК України, або будь-яке інше рішення контролюючого органу є правомірним, покладено на контролюючий орган, так і з нормою п.п. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 ПК України щодо презумпції правомірності рішень платника податків, які в сукупності закріплюють презумпцію добросовісності податкової поведінки платника податків.

Поряд із викладеним, колегія суддів апеляційної інстанції зауважує, що позивач оскаржує податкове повідомлення-рішення від 05.07.2022 №2190/1807 щодо застосування штрафу у сумі 251945,71 грн (50 % від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання), обґрунтовуючи при цьому свою позицію у спорі відсутністю вини з боку підприємства.

Проте, на переконання колегії суддів, такі твердження позивача жодним чином не спростовують факту порушення підприємством терміну сплати сум узгоджених податкових зобов`язань у розмірі, визначеному п. 124.1 ст. 124 ПК України.

Так, п.124.1 ст. 124 ПК України визначені такі розміру штрафу:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

З акта перевірки колегією суддів установлено, а сторонами не спростовано, що позивачем з порушенням строку сплати із затримкою на 15, 16 та 54 календарних дні сплачено податкові зобов`язання на суму 503891,41 грн, у зв`язку з чим до ПП «ПТК «Візит» застосовано штраф у розмірі 50 % у сумі 251945,71 грн.

Однак, відповідач, з урахуванням приписів п. 124.1 ст. 124 ПК України, мав нарахувати позивачеві штрафні санкції у розмірі 5% від суми сплаченого боргу до 30 календарних днів у розмірі 400 000 грн., що становить 20000 грн. та нарахувати позивачеві штрафні санкції у розмірі 10 % від суми сплаченого боргу понад 30 календарних днів у розмірі 103 891, 41 грн., що становить 10389, 14 грн, проте необґрунтовано застосував до спірних правовідносин приписи п. 124.3 ст. 124 ПК України та нарахував штрафні санкції у розмірі 50 %.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області від 05.07.2022 №2190/1807 на суму 221556,57 грн (251945,71 грн 30389,14грн) та, відповідно, часткового задоволення позовних вимог.

Наведені вище висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 03.08.2023 року у справі № 520/22505/21.

У вказаній справі спірною була правомірність застосування до спірних правовідносин приписів п. 124.3 ст. 124 ПК України та нарахування штрафних санкцій у розмірі 50 % від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

Відповідно висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі є помилковими.

Згідно з п. 2 ч. першої ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За приписами ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Cуд першої інстанції дійшов правильного висновку, що контролюючий орган безпідставно застосував до позивача штраф у розмірі 50% від суми несвоєчасно сплаченого грошового зобов`язання з податку на додану вартість, передбачений пунктом 124.3 статті 124 ПК України, однак залишив поза увагою ту обставину, що підприємством несвоєчасно сплачено таке грошове зобов`язання.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що є безумовною підставою для його скасування.

За приписами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 3779,19 грн. При цьому судом задоволено позовні вимог в частині нарахування штрафної санкції у сумі 221556,57 грн., що складає 88 % від загального розміру позовних вимог.

Оскільки Другим апеляційним адміністративним судом ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов задоволено частково, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне змінити розподіл судових витрат та стягнути з Головного управління ДПС у Полтавській області за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень на користь позивача 3325,68 грн., що складає 88% сплаченого судового збору та відповідає задоволеної частині позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області - задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.03.2023 по справі № 440/9050/22 - скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги Приватного підприємства «Приватна телекомпанія «Візит» - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Полтавській області від 05.07.2022 №2190/1807 в частині визначення штрафу в сумі 221 556 (двісті двадцять одна тисяча п`ятсот п`ятдесят шість) гривень 57 копійок.

В інший частині позовних вимог Приватного підприємства «Приватна телекомпанія «Візит» - відмовити.

Стягнути на користь Приватного підприємства «Приватна телекомпанія «Візит» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області судовий збір у сумі 3325 (три тисячі триста двадцять п`ять) гривні 68 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді Л.В. Любчич С.П. Жигилій