Справа № 160/8998/24
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2024 рокуСправа №160/8998/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними,-
05.04.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо блокування субсидії на оплату житлово-комунальних послуг ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_1 субсидію на оплату житлово-комунальних послуг призначену з 01.05.2023 року.
В обгрунтування позовних вимог представник позивача вказав наступне. Минулого року відповідачем було заблоковано субсидії без повідомлення та пояснення причин. У подальшому позивачу було повідомлено про заборгованість по оплаті на теплопостачання, у зв`язку з чим 14.09.2023 року позивачем було укладено договір реструктуризації заборгованості з КП «Павлоградтеплоенерго». Вказаний договір було направлено до відповідача, проте останнім при розгляді заяви на поновлення субсидій не долучено цей договір так, як наслідок не розглянуто його. За результатами отримання відповідей від пенсійного органу, позивач вказує, що проживає вона сама, а відповідачем не надано доказів протилежного. Наголошує на безпідставності тверджень відповідача щодо наявності у члена сім`ї із складу домогосподарства на 1 число місяця, з якого призначається субсидія, має на депозитному банківському рахунку кошти у загальній сумі, що перевищує 100 тис. грн.
Ухвалою від 10.04.2024 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
03.05.2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, яким відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, так як призупинення виплати субсидії з 01.10.2023 року відбулось через те, що у позивача та/або члена сім`ї із складу домогосподарства на 1 число місяця, з якого призначається житлова субсидія, на депозитному банківському рахунку є кошти у загальній сумі, що перевищуються 100 000 грн.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
19.10.2023 року позивач звернулась до відповідача з заявою щодо повернення належної їй літньої субсидії.
У відповідь на вказану заяву відповідач листом від 10.11.2023 року повідомив, що відповідно до даних Централізованої підсистеми «призначення та виплати деяких соціальних виплат» та «Звернення» в межах Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України, відповідно до наданої заяви від 17.07.2023 року відмовлено у призначенні житлової субсидії, оскільки наявна заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг, витрат на управління багатоквартирним будинком загальна сума якої перевищує 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Заява, яка подана позивачем вдруге знаходиться у відповідача на опрацюванні.
17.11.2023 року пенсійний орган зазначив, що відповідно до даних Централізованої підсистеми «Призначення та виплати деяких соціальних виплат» та «Звернення» в межах Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України, відповідно до наданої заяви від 17.07.2023 року, відмовлено у призначенні житлової субсидії, оскільки наявна заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг, витрат на управління мінімумів доходів громадян. Згідно з пунктом 106 Положення за отриманням інформації про спожиті послуги, нараховані суми за послуги, розмір заборгованості (переплати) одержувачі житлової субсидії звертаються до управителів, об`єднань, виконавців комунальних послуг. За даними Централізованої підсистеми «Призначення та виплати деяких соціальних виплат» та «Звернення» вдруге надана заява про призначення та надання житлової субсидії знаходиться на опрацюванні.
22.01.2024 року позивач повторно звернулась до відповідача з заявою щодо призначення субсидій з 01.05.2023 року, а саме на неопалювальний та опалювальний період 2023-2024 роки. Зазначила про відсутність повідомлення її причин заблокування призначеної субсидії.
Відповідач листом від 30.01.2024 року повідомив позивача про таке. Відповідно до даних Централізованої підсистеми «Призначення та виплати деяких соціальних виплат» в межах Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України позивачу було призначено житлову субсидію автоматично на опалювальний період з 01.10.2022 року по 30.04.2023 року, розмір якої з 01.10.2022 року по 31.10.2022 року складав 1617,20 грн, з 01.11.2022 ркоу по 31.03.2023 року - 2365,56 грн, з 01.04.2023 року по 30.04.2023 року - 1251,42 грн. За даними електронної справи, відповідно до заяви від 17.07.2023 року, позивачу було відмовлено у призначенні житлової субсидії у зв`язку з наявною заборгованістю з оплати житлово-комунальних послуг, загальний розмір якої склав 3964,49, а саме: по послузі постачання теплової енергії - 3892,44 грн, з абонентського обслуговування за послугою водопостачання та водовідведення - 25,21 грн, що перевищує 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно заяви від 19.10.2023 року позивачу призначено житлову субсидію з 01.10.2023 року по 30.04.2024 року, розмір якої з 01.10.2023 року по 31.10.2023 року складає 1642,98 грн, з 01.11.2023 року по 31.03.2024 року - 2391,31 грн, з 01.04.2024 року по 30.04.2024 року - 1618,04 грн. У зв`язку з отриманням відомостей від АТ ПУМБ відділення №2 м. Павлоград виявлено, що член сім`ї особи із складу домогосподарства на 1 число місяця, з якого призначається житлова субсидія, має на депозитному банківському рахунку (рахунках) кошти у загальній сумі, що перевищує 100 000 грн. Для підтвердження або спростування інформації наданої Мінфін позивачу необхідно надати відповідні документи до будь-якого територіального відділення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.
У листі від 06.02.2024 року ГУ ПФУ останній проінформував позивача про наступне. За даними Централізованої підсистеми «Призначення та виплати деяких соціальних виплат» позивачу розраховано житлову субсидію на опалювальний сезон 2022-2023 років для домогосподарства позивача. Автоматичні перерахунки житлової субсидії на неопалювальний сезон 2023 року та опалювальний сезон 2023-2024 років не проведені, оскільки у домогосподарстві кількість фактично проживаючих зареєстрованих (задекларованих) осіб менша, ніж кількість зареєстрованих (задекларованих) осіб. За заявою позивача від 17.07.2023 року їй було відмовлено у проведенні автоматичного перерахунку житлової субсидії на неопалювальний сезон 2023 року, відповідно до підпункту 5 пункту 14 Положення, оскільки наявна заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг, загальна сума якої перевищує 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно заяви від 19.10.2023 року позивачу призначено житлову субсидію з 01.10.2023 року по 30.04.2024 року, розмір якої з 01.10.2023 року по 31.10.2023 року складає 1642,98 грн, з 01.11.2023 року по 31.03.2024 року - 2391,31 грн, з 01.04.2024 року по 30.04.2024 року - 1618,04 грн. За результатами поточної верифікації Мінфіну позивачу було призупинено виплату житлової субсидії з 01.10.2023 року, оскільки у позивача та/або члена сім`ї із складу домогосподарства позивача на 1 число місяця, з якого призначається житлова субсидія, на депозитному банківському рахунку (рахунках) є кошти у загальній сумі, що перевищують 100 000 грн. Для підтвердження або спростування інформації наданої Мінфін позивачу рекомендовано звернутися із заявою та відповідними документами до будь-якого відділу обслуговування громадян (сервісного центру) ПФУ або до уповноважених осіб виконавчого органу селищної ради, або до центру надання адміністративних послуг, або надіславши її поштою, або в електронній формі (через вебпортал електронних послуг ПФУ, мобільний додаток ПФУ, засобами Порталу Дія).
Вважаючи протиправними дії пенсійного органу щодо блокування субсидії на оплату житлово-комунальних послуг ОСОБА_1 , призначену з 01.05.2023 року, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
У відповідності до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Приписами пункту 7 частини 1 статті 4 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що до повноважень Кабінету Міністрів України належать, зокрема, встановлення порядку надання пільг та житлових субсидій населенню в частині забезпечення надання житлових субсидій як частки вартості житлово-комунальних послуг, у тому числі їх виплати у грошовій формі.
Отже, єдиним органом який може визначати на законодавчому рівні умови призначення та порядок надання громадянам житлових субсидій є Кабінет Міністрів України.
Умови призначення та порядок надання громадянам житлових субсидій визначає Положення про порядок призначення житлових субсидій, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 року №848 (далі Положення №848).
Згідно пункту 3 Положення №848 житлова субсидія є безповоротною адресною державною соціальною допомогою вразливим споживачам житлово-комунальних послуг - мешканцям домогосподарств, що проживають в житлових приміщеннях (будинках) і не можуть самотужки платити за житлово-комунальні послуги, оплачувати витрати на управління багатоквартирним будинком, витрати на комунальні послуги, витрати на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива в такому будинку. Суми призначеної, але не виплаченої у зв`язку із смертю одержувача житлової субсидії виплачуються одному із членів домогосподарства, з урахуванням яких призначалася субсидія, за письмовим зверненням такої особи, поданим протягом трьох місяців після смерті одержувача.
Відповідно до пункту 4 Положення №848 право на отримання житлової субсидії мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, що проживають у житлових приміщеннях (будинках).
За приписами підпункту 4 пункту 14 Положення №848 житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), якщо будь-хто із складу домогосподарства або член сім`ї особи із складу домогосподарства протягом 12 місяців перед місяцем звернення за призначенням житлової субсидії, призначенням житлової субсидії без звернення здійснив на суму, яка на дату проведення операції перевищує 50 тис. гривень: купівлю земельної ділянки, квартири (будинку) (крім житла, отриманого або придбаного за рахунок державного чи місцевого бюджету), іншого нерухомого майна, транспортного засобу (механізму), цінних паперів та інших фінансових інструментів, віртуальних активів (у значенні, наведеному в Законі України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення"), будівельних матеріалів, інших товарів довгострокового вжитку або оплатив (одноразово) будь-які роботи або послуги (крім медичних, освітніх та житлово-комунальних послуг згідно із соціальною нормою житла (в тому числі понаднормової площі житла у випадку, зазначеному в пункті 10 цього Положення) та соціальними нормативами житлово-комунального обслуговування); платіж (платежі), що випливає з правочинів, за якими передбачено набуття майнових прав на нерухоме майно та/або транспортні засоби (механізми) (крім об`єктів спадщини та дарування); внески до статутного (складеного) капіталу товариства, підприємства, організації; благодійну діяльність (виключно у вигляді сплати коштів); надання поворотної/безповоротної фінансової допомоги, позики.
Відповідно до п. 9 Положення призначення житлових субсидій здійснюється:
до 30.11.2022 року включно - структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій (військових адміністрацій), виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення);
починаючи з 01.12.2022 року - органами Пенсійного фонду України.
Підпунктом 5 п.14 Положення №848 визначено, що житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), якщо:
уповноваженим органом отримано інформацію про наявність простроченої понад три місяці (на дату надання такої інформації) заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, витрат на управління багатоквартирним будинком, строк позовної давності якої не минув і загальна сума якої перевищує 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на день звернення за призначенням житлової субсидії (крім заборгованості за послугу з постачання та розподілу природного газу, що нарахована виконавцем комунальної послуги з посиланням на рішення суду щодо норм споживання природного газу побутовими споживачами у разі відсутності лічильників газу та у зв`язку з приведенням об`ємів використаного природного газу побутовими споживачами до стандартних умов).
Житлова субсидія у випадку, передбаченому абзацом першим цього підпункту, призначається з початку опалювального (неопалювального) сезону за умови документального підтвердження сплати заборгованості або укладення договору про її реструктуризацію, або оскарження споживачем заборгованості в судовому порядку (ухвали про відкриття провадження у справі) протягом двох місяців з початку такого сезону, в іншому випадку - з місяця, що настає за тим, у якому до уповноваженого органу надійшло документальне підтвердження сплати заборгованості або укладення договору про її реструктуризацію, або оскарження споживачем заборгованості в судовому порядку (ухвали про відкриття провадження у справі) (абзац 4 підпункту 5 пункту 14 Положення №848).
Відповідно до п.50 Положення №848, для призначення житлових субсидій на запит структурних підрозділів з питань соціального захисту населення у п`ятиденний строк з дня його отримання подаються відомості, зокрема, про:
суму простроченої понад три місяці (на дату подання такої інформації) заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, витрат на управління багатоквартирним будинком, строк позовної давності якої не минув, а також суму простроченої понад три місяці (на дату подання такої інформації) заборгованості з оплати абонентського обслуговування для споживачів комунальних послуг, що надаються за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг.
Уповноваженим органом протягом 10 календарних днів з дня подання зазначених документів та отримання інформації відповідно до пункту 50 цього Положення приймається рішення про:
призначення житлової субсидії;
непризначення житлової субсидії (у разі, коли за результатами розрахунку житлової субсидії її розмір має нульове або від`ємне значення);
відмову в призначенні житлової субсидії (п. 60 Положення №848).
У разі прийняття рішення про призначення (непризначення) житлової субсидії уповноважений орган повідомляє заявнику про прийняте рішення протягом трьох календарних днів з дня його прийняття. При цьому уповноважений орган самостійно обирає форму такого повідомлення (в паперовому або електронному (за наявності адреси електронної пошти) вигляді та спосіб для повідомлення (особиста бесіда, поштовий зв`язок, смс-повідомлення, електронні засоби зв`язку, електронна пошта (за наявності), повідомлення через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України або через Портал Дія) (п. 61 Положення №848).
У разі прийняття рішення про відмову в призначенні житлової субсидії уповноважений орган повідомляє заявнику про прийняте рішення протягом трьох календарних днів з дня його прийняття. При цьому уповноважений орган інформує заявника про прийняте рішення в паперовій формі з врученням відповідного повідомлення під особистий підпис із зазначенням причин відмови і порядку оскарження прийнятого рішення або через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України або Портал Дія (п. 61 Положення №848).
Пунктом 78 Положення №848 регламентовано, що після закінчення строку отримання житлової субсидії уповноважені органи самостійно здійснюють призначення житлової субсидії на наступний період для домогосподарств, які отримували житлову субсидію у попередньому періоді, крім домогосподарств:
у складі яких є особи, зазначені у підпункті 3 пункту 14 цього Положення (за винятком осіб, зазначених в абзацах шостому - одинадцятому підпункту 3 пункту 14 цього Положення);
у складі яких є внутрішньо переміщені особи;
у складі яких є задекларовані особи;
у складі яких кількість фактично проживаючих зареєстрованих (задекларованих) осіб менша, ніж кількість зареєстрованих осіб;
які звертаються за призначенням житлової субсидії на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива;
які орендують житлове приміщення для проживання і звертаються за житловою субсидією на оплату житлово-комунальних послуг.
Згідно з п. 79 - 83 Положення №848 уповноважені органи без звернення громадян збирають необхідну інформацію у порядку, передбаченому цим Положенням, і протягом 10 днів після отримання зазначеної інформації приймають рішення з використанням програмних засобів (в автоматичному режимі) про призначення, непризначення, відмову в призначенні житлової субсидії та інформують про прийняте рішення громадян у порядку, визначеному пунктами 61, 62 цього Положення.
Домогосподарствам, зазначеним у пункті 78 цього Положення, призначення житлової субсидії на наступний строк здійснюється після подання нових заяви та декларації.
У разі отримання інформації про наявність заборгованості за житлово-комунальні послуги та/або внесків/платежів об`єднанню на оплату витрат на управління багатоквартирним будинком, що відповідає вимогам, визначеним у підпункті 5 пункту 14 цього Положення, житлова субсидія на наступний період не призначається, про що уповноважений орган інформує громадянина у порядку, визначеному пунктом 62 цього Положення, або відповідна інформація зазначається у платіжному документі.
Якщо протягом двох місяців з дати отримання повідомлення про відмову в призначенні житлової субсидії на наступний період громадянин документально підтвердив сплату заборгованості або уклав договір про її реструктуризацію, або оскаржив наявність заборгованості в судовому порядку, житлова субсидія призначається з початку такого періоду.
Зазначений строк продовжується на час хвороби заявника, що підтверджується документально.
Якщо громадянин документально підтвердив сплату заборгованості або уклав договір про її реструктуризацію, або оскаржив наявність заборгованості в судовому порядку в строк понад два місяці з дати отримання повідомлення про відмову в призначенні житлової субсидії на наступний період, житлова субсидія в такому разі призначається з місяця подання нових заяви і декларації.
Аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що уповноважений орган з питань соціального захисту населення може прийняти рішення про непризначення субсидії особі на наступний строк у разі надходження інформації про наявність у неї заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг. При цьому, сума такої заборгованості має перевищувати 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, наявність такої заборгованості має тривати понад три місяці (на дату надання такої інформації) та строк позовної давності такої заборгованості не минув.
Тільки при наявності сукупності всіх перелічених умов орган з питань соціального захисту населення може прийняти рішення про непризначення субсидії особі на наступний строк.
Отже передумовою прийняття такого рішення є дослідження органом з питань соціального захисту населення, отриманої відповідно до вимог Положення №848 інформації та встановлення таких обставин у сукупності:
- наявність заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, розмір якої перевищує 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
- термін існування такої заборгованості - понад три місяці (на дату надання такої інформації);
- строк позовної давності такої заборгованості не минув.
Судом встановлено, що в листах пенсійного органу підставою для відмови у призначенні житлової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг позивачу на наступний період, зазначено:
- наявність заборгованості з оплати ЖКП понад 40 НМДГ;
- у позивача та/або члена сім`ї із складу домогосподарства позивача на 1 число місяця, з якого призначається житлова субсидія, на депозитному банківському рахунку (рахунках) є кошти у загальній сумі, що перевищують 100 000 грн;
- у домогосподарстві кількість фактично проживаючих зареєстрованих (задекларованих) осіб менша, ніж кількість зареєстрованих (задекларованих) осіб.
Разом з тим, відповідач не надав суду жодного доказу існування інформації, про наявність у позивача простроченої понад три місяці заборгованості розміром понад 40 НМДГ з оплати житлово-комунальних послуг. При цьому позивачем долучено до матеріалів справи Договір №6580 від 14.09.2023 року про реструктуризацію заборгованості та своєчасну сплату поточних платежів за послуги теплопостачання (опалення та гаряче водопостачання), який укладених між ОСОБА_1 та КП «Павлоградтеплоенерго».
Водночас, відповідач не надав доказів, щодо наявності у позивача або членів його сім`ї із складу домогосподарства позивача на 1 число місяця, з якого призначається житлова субсидія, на депозитному банківському рахунку (рахунках) коштів у загальній сумі, що перевищують 100 000 грн. Суд вважає доречним наголосити, що відповідач не конкретизував у кого саме з вказаних осіб на депозитному банківському рахунку (рахунках) коштів у загальній сумі, що перевищують 100 000 грн. Так, вказана інформація не містить ні номерів рахунків у банках, ні приналежність таких рахунків позивачу, ні суми коштів на рахунках.
Тому зазначені дані не підтверджують наявність у заявниці коштів на депозитному рахунку (рахунках) у сумі, що перевищує 100 тис. грн.
Одночасне також не надано доказів, що у домогосподарстві позивача кількість фактично проживаючих зареєстрованих (задекларованих) осіб менша, ніж кількість зареєстрованих (задекларованих) осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відтак, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності дій щодо призупинення субсидії з вказаних вище підстави, зважаючи їх на безпідставність.
Зважаючи на те, що у даному випадку позивачу була призупинена субсидія на оплату житлово-комунальних послуг на наступний період, а не прийнято відповідне рішення, яким відмовлено, суд вважає, що, з урахуванням ч. 2 ст. 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог з метою ефективного захисту прав позивача буде зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області поновити з 01.05.2023 року житлові субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг та виплатити утворену заборгованість.
Щодо вимоги про стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн, суд зазначає наступне.
За правилами ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.
Верховним Судом в постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 02.06.2022 року по справі № 380/3142/20, від 02.02.2023 року по справі № 120/4765/21-а.
Однак, матеріали справи не містять доказів оплати позивачем наданих адвокатом послуг.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, потребують належного документального підтвердження, на чому неодноразово наголошував Верховний Суд у судових рішеннях. Визначений у них орієнтир, яким мають керуватися суди нижчих інстанцій при вирішенні питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу адвоката, головним чином вимагає повного і всебічного дослідження доказів, якими підтверджується надання правничої допомоги, особливо її вартість і оплата. Зважаючи на те, що понесені витрати відшкодовуватиме інша сторона, дослідження цих доказів вимагає ретельного підходу, адже їх стягнення, з одного боку, є компенсацією (певною мірою вимушених) фінансових затрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення, але водночас ця компенсація не може бути надмірною. Тож окрім того, що витрати на правничу допомогу мають бути документально доведеними, вони мають відповідати також критерію співмірності у розумінні частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України.
Таким чином, витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. не є підтвердженими належними документами, а тому стягненню з відповідача не підлягають.
Щодо вимоги позивача про стягнення на її користь з пенсійного органу моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн.
Згідно з положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Водночас варто зазначити про те, що поєднувати в одному провадженні дві пов`язані вимоги, як-от про визнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної шкоди, є правом позивача. Якщо він не скористався цією можливістю одразу при зверненні з позовом про оскарження дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень, то вдруге заявляти адміністративний позов вже з вимогою про стягнення моральної шкоди, заподіяної цією протиправною дією/бездіяльністю (якщо адміністративний суд це встановить) позивач не може, оскільки ця вимога тепер може розглядатися тільки в порядку цивільного або господарського судочинства (залежно від суб`єктного складу сторін).
Таким чином, питання про стягнення моральної шкоди в адміністративній справі не може бути самостійною (окремою) позовною вимогою, якщо вона не пов`язана і не заявлена одночасно з вимогами про визнання дій/бездіяльності протиправними (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10.03.2020 року по справі №818/699/17).
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України) (п.57).
У відповідності до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.
Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.
Необхідною умовою виникнення відповідальності у вигляді обов`язку відшкодувати заподіяну майнову і немайнову шкоду є неправомірність дій або бездіяльність особи, яка заподіяла шкоду, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою, вини особи у заподіянні шкоди.
Слід зазначити що сама лише констатація у судовому рішенні порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно (Постанова ВС від 10.06.2021 року по справ №640/963/19).
Позивач пояснює, що вона постійно перебуває в напрузі через те, що їй немає чим оплачувати комунальні послуги і від цього суттєво постраждало її здоров`я: почались напади епілепсії, що підтверджується довідкою, виданою психіатром. Також, на нервовому підґрунті значно погіршився зір, почала розвиватись каракта обох очей. Також відбулось загострення інших хвороб, що призвело до есенціального тремору.
Судом досліджено консультативний висновок експерта, на який посилається позивач, однак з матеріалів справи не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між призупиненням спірної субсидії та висновком спеціаліста.
Судом наголошується, що матеріалами справи не підтверджені моральні страждання позивача, наприклад, висновком експертизи моральної шкоди, консультативними висновками лікарів тощо.
Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги щодо відшкодування моральної шкоди.
За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. Тобто, обов`язок доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень одночасно покладено на усіх учасників процесу.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд звертає увагу позивача, що хоча на відповідача покладається обов`язок доведення правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, не виконання ним такого обов`язку не звільняє позивача від обов`язку доведення тих обставин, на яких ґрунтуються його вимоги.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо блокування субсидії на оплату житлово-комунальних послуг ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити ОСОБА_1 з 01.05.2023 року житлові субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг та виплатити утворену заборгованість.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко