Справа № 620/6503/24
Суддя: Оксана ТИХОНЕНКО
Дата ухвалення: 2024-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
і м е н е м У к р а ї н и
26 серпня 2024 року м. Чернігів Справа № 620/6503/24
Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Тихоненко О.М., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
У провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебувала справа за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військова частина НОМЕР_1 , в якому позивачі просили: визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене у протоколі від 9 лютого 2024 року № 4/в, про відмову позивачам, членам сім`ї загиблого військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , у призначенні одноразової грошової допомоги; зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити у рівних частинах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як членам сім`ї загиблого 18-19 серпня 2022 року військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , одноразову грошову допомогу, передбачену ч. 2 ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, у розмірі, визначеному положеннями ч. 1 ст. 162 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та п. 5 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, а саме: 750- кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Рішенням суду від 08.08.2024 позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військова частина НОМЕР_1 задоволені частково: визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене у протоколі від 9 лютого 2024 року № 4/в про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги; зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про призначення одноразової грошової допомоги та прийняти рішення з урахуванням висновків суду. В решті позову відмовлено.

15.08.2024 на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, в якій остання просить ухвалити у даній справі додаткове рішення в частині розподілу усіх судових витрат, в тому числі на правничу допомогу адвоката та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України сплачений судовий збір на користь кожного позивача по 1211,20 грн, а також понесені витрати на правничу допомогу адвоката на користь позивача ОСОБА_2 5000,00 грн та на користь заявника 4000,00 грн, що були заявлені у позовній заяві. Заява мотивована тим, що при прийнятті рішення у справі судом не вирішено питання судових витрат.

Вирішуючи вказану заяву по суті, суд враховує таке.

Частина 1 та 3 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до частини 4 та 5 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно із частиною третьою статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Так, відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно частин четвертої та п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В силу частин шостої, сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

За приписами частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 09.03.2021 у справі № 200/10535/19-а.

До заяви про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_1 на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних із розглядом даної справи у розмірі 4000,00 грн суду було надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правничої (правової) допомоги, квитанцію про прийняту плату від ОСОБА_1 за надані послуги від 13.08.2024 на підставі договору від 25.04.2024 в сумі 4000,00 грн.

Разом з тим, суд, зазначає, що наданий договір про надання правничої (правової) допомоги та послуг адвоката та квитанція не містять конкретних посилань на предмет даної справи, тому такі документи не є в розумінні статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними доказами оплати правової допомоги в межах даного адміністративного спору.

З наданих суду документів не можливо ідентифікувати, що правнича допомога надавалась заявнику саме в межах справи №620/6503/24.

Таким чином, витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн не є підтвердженими належними документами, а тому стягненню з відповідача не підлягають.

Натомість, суд зазначає, що за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивачів підлягає стягненню сплачений ними при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 1211,20 грн, кожному, що підтверджується квитанціями до платіжних інструкцій на переказ готівки (а.с.42-43).

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню частково, з ухваленням рішення про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України на користь позивачів судового збору в розмірі 1211,20 грн, кожному.

Керуючись статтями 241-243, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Ухвалити додаткове судове рішення, яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Ухвалити додаткове судове рішення, яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

В решті заяви відмовити.

Додаткове рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Додаткове рішення суду складено 26.08.2024.

Суддя Оксана ТИХОНЕНКО