Справа № 140/4691/24
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2024-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року ЛуцькСправа № 140/4691/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 , відповідач) та просить:

визнати протиправною бездіяльність щодо нездійсненні розрахунку розміру грошового забезпечення з 01.01.2020 по 02.06.2023 з врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року (на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023);

зобов`язання провести перерахунок та виплату грошового забезпечення у період 01.01.2020 по 02.06.2023 виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на відповідний рік (на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1-14 до постанови КМУ від 30.08.2017 № 704, з врахуванням вже виплачених сум;

визнати протиправною бездіяльність щодо нездійснення виплати грошової допомоги для оздоровлення за 2020-2023 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально- побутових питань за 2020-2022 роки, грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки у зв`язку зі звільненням з військової служби за 2021-2023 роки, грошової компенсації невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2020-2023 роки обчисливши їх з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року (на 01.01.2020, 01.01.2021,01.01.2022, 01.01.2023) на відповідні тарифні коефіцієнти;

зобов`язання нарахувати та виплатити грошову допомогу для оздоровлення за 2020-2023 роки, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020- 2022 роки, грошову компенсацію за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки у зв`язку зі звільненням з військової служби за 2021-2023 роки, грошову компенсацію невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2020-2023 роки обчисливши їх з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року (на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023) на відповідні тарифні коефіцієнти, з врахуванням вже виплачених сум;

визнати протиправною бездіяльність щодо нездійснення виплати грошової допомоги для оздоровлення за 2022-2023 роки, грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки у зв`язку зі звільненням з військової служби за 2020-2023 роки, грошової компенсації невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2020-2023 роки без включення до складу грошовою забезпечення, з якого вони обчислені додаткової винагороди, передбаченої постановою КМ України від 28.02.2022 №168;

зобов`язання нарахувати та виплатити грошову допомогу для оздоровлення за 2022-2023 роки, грошову компенсацію за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки у зв`язку зі звільненням з військової служби за 2021-2023 роки, грошову компенсацію невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2020-2023 роки включивши до складу грошового забезпечення, з якого вони обчислені додаткову винагороду, передбачену постановою КМ України від 28.02.2022 №168 з урахуванням вже виплачених сум..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 та наказом командира №160 від 02.06.2023 був звільнений та виключений зі списків особового складу та усіх видів грошового забезпечення.

Зазначає, що при звільненні з військової служби відповідачем не було виплачено йому кошти у належному розмірі.

У зв`язку з цим, ОСОБА_1 звернувся до відповідача з листом у якому просив нарахувати та випалатити за період проходження військової служби з 30.01.2020 по 02.06.2023 грошове забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2023 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових-питань за 2020-2022 роки, а також компенсації за невикористанні дні щорічної основної та додаткової відпустки при звільненні з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на відповідний рік на відповідних тарифний коефіцієнт. Крім того просив надати роз`яснення чи обчислювалася грошова допомога на оздоровлення за 2022 рік з розміру грошового забезпечення, враховуючи індексацію та додаткову винагороду згідно Постанови №168.

26.02.2024 відповідач листом повідомив про відмову у перерахунку та виплаті грошового забезпечення та зазначив, що виплата грошового забезпечення здійснювалася з урахуванням прожиткового мінімуму станом на 01 січня 2018 року.

Таку бездіяльність відповідача позивач вважає протиправною і такою, що порушує його права.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 14.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.36).

У відзиві на позовну заяву від 28.05.2024 представник відповідача проти позову заперечив з наступних підстав (а.с.42-51). В обґрунтування своєї позиції вказав, що з дня набрання законної сили рішенням суду у справі №826/6453/18 пункт 6 Постанови №103 втратив чинність та з 29.01.2020 діє попередня редакція пункту 4 Постанови №704, яка передбачає визначення посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням з урахуванням розрахункової величини розміру прожиткового мінімумів для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), помноженого на відповідний тарифний коефіцієнт. Поряд з тим пунктом 3 розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України (далі Закон №1774-VIII), який набрав чинності 01.01.2017, передбачено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. Норма пункту 3 розділу II Закону №1774-VIII не втратила чинності і за юридичною силою є вищою ніж положення пункту 4 Постанови №704 у редакції до внесення змін Постановою №103. З огляду на викладене та протягом дії спірних правовідносин, розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018 року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина), тобто п. 4 постанови № 704 в первинній редакції, для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується. Тому, на думку відповідача, немає правових підстав для обчислення грошового забезпечення за спірні періоди, враховуючи розміри посадового окладу та окладу за військовим званням, обчислених з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти, відповідно до Постанови №704.

Щодо грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2023, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2022 роки, грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки за 2021- 2023 роки та грошової компенсації невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2020-2023 роки, вказує, що вони були нараховані та виплачені згідно чинного законодавства, виходячи із розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 704.

При цьому вказує, що при розрахунку одноразової грошової допомоги на оздоровлення, грошова компенсація за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки у зв`язку зі звільненням з військової служби за 2021-2023 роки, грошова компенсація невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2020-2023 враховується місячне грошове забезпечення за місяць, у якому військовослужбовця звільняють зі служби, та розрахунок проводиться з постійних виплат. Додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, до таких не відноситься.

У зв`язку з наведеним просив у задоволенні позову відмовити.

Інших заяв по суті справи на адресу суду не надходило.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач з 30.01.2020 по 02.06.2023 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою в/ч НОМЕР_1 та витягом з наказу від 02.06.2022 №160 (а.с.16, 21).

Зі змісту наказу від 02.06.2023 №160 слідує, що ОСОБА_1 при звільненні належить виплатити, зокрема, грошову компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку за 2021-2023 роки, грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2020-2023 роки (а.с.16).

Зі змісту заяв по суті справи та карток особового рахунку військовослужбовця за 2020-2023 роки слідує, що у період проходження позивачем військової служби у в/ч НОМЕР_1 з 30.01.2020 по 02.06.2023 посадовий оклад та оклад за військовим званням позивача обрахований із застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 та не заперечується відповідачем у справі (а.с.23-26).

Як вбачається з особистих карток грошового забезпечення за 2020-2023 роки позивачу було виплачено, зокрема: допомогу на оздоровлення у лютому 2020 року у сумі 14 858,05 грн., у березні 2021 року у сумі 15 375,30 грн., у травні 2022 року у сумі 20 331,30 грн. та у березні 2023 року у сумі 27 944,00 грн.; матеріальну допомогу для вирішення соціально- побутових питань у грудні 2020 року у сумі 1 020,00 грн., у грудні 2021 року у сумі 1 020,00 грн., у грудні 2022 року у сумі 8 030,04 грн.

Крім того, як вбачається з особистої картки грошового забезпечення за 2023 рік позивачу нараховано грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2021-2023 роки та грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2020-2023 роки відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 №160 від 02.06.2023 у сумі 153 692,00 грн. (а.с.26).

На звернення позивача (щодо надання інформації та проведення перерахунку та виплати грошового забезпечення (основних та додаткових видів), матеріальної допомоги для вирішення соціально- побутових питань, допомоги на оздоровлення та грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2021-2023 роки та грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2020-2023 роки (а.с.17) відповідач листами №113/фс, №114/фс від 26.02.2024 повідомив про те, що для обчислення розміру посадового окладу та окладу за військовим званням у 2022-2023 роках тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням множився на розмір прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018 року (а.с.19-20).

Крім того, листом №116/фс від 26.04.2024 повідомлено ОСОБА_1 , що при обчисленні розміру грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік враховувався - оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за вислугу років, надбавка за особливості проходження служби, надбавка за таємність, премія. Індексація та додаткова грошова допомога згідно з постановою КМУ від 28.02.2022 №168 до розрахунку грошової допомоги на оздоровлення не брались. Разом з тим, зазначено, що інформація про нарахування грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2023 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2023 роки, грошової компенсації невикористаної щорічної основної відпустки при звільненні з військової служби, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, наведена в картках особового рахунку за 2020-2023 (а.с.22).

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-XII).

Згідно зі статтею 9 Закону 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів (пункт 1).

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (пункт 2).

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (пункт 3).

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (пункт 4).

30.08.2017 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №704.

Відповідно до пункту 2 Постанови №704 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пункт 4 Постанови №704, в редакції, чинній на день її прийняття, визначав, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14. Також додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови №704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

21.02.2018 Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №103 (набрала чинності 24.02.2018), якою внесено зміни до Постанови №704, зокрема, пункт 4 викладено в новій редакції, якою установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 (пункт 6 Постанови №103).

На момент набрання чинності Постановою №704 (01.03.2018) пункт 4 було викладено в редакції змін, викладених згідно з пунктом 6 Постанови №103.

Отже, станом на 01.03.2018 пункт 4 Постанови №704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018.

Також пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України»(далі Закон №1774-VIII) встановлена заборона використання мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення розміру посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Тобто, згідно із внесеними змінами розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням як складових грошового забезпечення став розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений на 01.01.2018, який був сталою незмінною величиною. При цьому мінімальна заробітна плата для розрахунків розмірів цих окладів не застосовувалася взагалі.

Щодо правомірності дій відповідача щодо обчислення та виплати позивачу у період з січня 2020 року по 02.06.2023 грошового забезпечення (основних та щомісячних додаткових видів, одноразових додаткових видів грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань) з урахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням, обчислених із застосуванням розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 (тобто 1762,00 грн), а не з розміру прожиткового мінімуму станом на 01 січня календарного року виплати (станом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, та 01.01.2023).

При вирішенні спору суд враховує, що відповідно до статті 6 Закону України від 05.10.2000 №2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі Закон №2017-III) базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти.

Частиною другою статті 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України встановлюються, Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1) та порядок встановлення державних стандартів (пункт 3).

Звідси слідує, що Кабінет Міністрів України не наділений повноваженнями встановлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

Пунктом 8 розділу «Прикінцеві положення» Закону України від 23.11.2018 №2629-VIII Про Державний бюджет України на 2019 рік» було передбачено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 01 січня 2018 року.

Однак Закон України від 14 листопада 2019 року №294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік», Закон України від 15 грудня 2020 року №1082-ХІ «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Закон України від 02 грудня 2021 року №1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік» Закон України від 03.11.2022 №2710-ІХ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2018, у 2020 - 2023 роках не містять.

Тобто, положення пункту 4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для обчислення розмірів посадових окладів, розрахованих відповідно до цієї постанови, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 до 01.01.2020 - набрання чинності Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.

Судом враховано правові висновки Верховного Суду у постанові від 02.08.2022 у справі №440/6017/21 в частині застосування норм права щодо розрахункової величини для визначення посадових окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням згідно з Постановою №704. Так Верховний Суд сформулював висновок, що з 01.01.2020 положення пункту 4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою №704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік, у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів. При цьому, Верховний Суд звернув увагу на те, що встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується, як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.

Верховний Суд у постанові від 19.10.2022 у справі №400/6214/21 (за позовом військовослужбовця до військової частини у спорі щодо незастосування відповідачем при визначенні посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням відповідно до пункту 4 Постанови №704 розрахункової величини - розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (на 2020, 2021 рік)) дійшов таких же висновків.

Також у постанові від 15.03.2023 у справі № 420/6572/22 Верховний Суд зазначив, що з 01.01.2020 розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704, є прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року, побудований головним чином - як випливає з їх змісту - на принципі подолання правової колізії, за яким перевагу у застосуванні має нормативний акт вищої юридичної сили.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови №103, яким були внесені зміни до пункту 4 Постанови №704. Тобто, з 29.01.2020 (з дати набрання законної сили судовим рішенням у справі №826/6453/18) діє пункт 4 Постанова №704 щодо розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням в редакції, яка була чинна до набрання чинності Постановою №103.

При цьому встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VIII обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів розрахованих згідно з Постановою №704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом саме на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.

У цій справі судом встановлено, а відповідачем не спростовано, що у спірному періоді (у 2020 - 2023 роках) позивачу грошове забезпечення виплачувалося з урахуванням посадового окладу та окладу за військове (спеціальне) звання, які розраховані згідно з Постановою №704, виходячи з розрахункової величини прожиткового мінімуму, встановленого станом на 01.01.2018 для працездатних осіб.

ОСОБА_1 з січня 2020 року за посадою командир взводу встановлено посадовий оклад 3 260,00 грн., посадовий оклад за військовим (спеціальним) званням «старший прапорщик» встановлено у розмірі 950,00 грн; з 01.01.2021 по 02.06.2023 року за посадою командир взводу встановлено посадовий оклад 3 440,00 грн., посадовий оклад за військовим (спеціальним) званням «старший прапорщик» з 01.01.2021 по 01.05.2022 визначено у розмірі 1 020,00 грн., а з 01.06.2022 по 02.06.2023 у розмірі 1 040,00 грн., що слідує з особистих карток грошового забезпечення (а.с.23-26).

Статтею 7 Закону України від 07 грудня 2017 року №2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення: працездатних осіб з 1 січня 2018 року - 1762 гривні.

Натомість статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2 270,00 грн; статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2 481,00 грн; статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено з 01 січня прожитковий мінімум для працездатних осіб 2 684,00 грн.

Пунктом 2 розділу I Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року №558 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 липня 2018 року за №854/32306; далі - Інструкція №558, зі змінами), установлено, що грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Місячне грошове забезпечення - грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством. Місячне грошове забезпечення складається із: основних видів грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням); щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія).

У розділі IV Інструкції №558 визначені порядок, умови та розміри виплати одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 1 глави 7 розділу IV Інструкції №558 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Право на виплату грошової компенсації за невикористані дні відпустки визначене абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-XII.

Відповідно до пункту 6 глави 8 розділу V Інструкції №558 у рік звільнення зі служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) зазначеним у пунктах 4, 5 цієї глави, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей. Грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки провадиться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Розмір, підстави, порядок виплата одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби відповідно до пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII регламентовано главою 9 розділу V Інструкції №558.

Так пунктом 1 глави 9 розділу V Інструкції №558 установлено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу жінкою-військовослужбовцем, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше (у цьому та інших пунктах цієї глави мається на увазі наявність календарної вислуги років).

Отже, виплата допомоги для оздоровлення, а також одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток здійснюється з місячного грошового забезпечення, до складу якого входять посадовий оклад та оклад за військовим (спеціальним) званням, тобто розмір останніх безпосередньо впливає на розмір одноразових видів грошового забезпечення та виплат при звільненні.

Як уже зазначалося судом, ОСОБА_1 була виплачена грошова допомога для оздоровлення у лютому 2020 року у сумі 14 858,05 грн., у березні 2021 року у сумі 15 375,30 грн., у травні 2022 року у сумі 20 331,30 грн. та у березні 2023 року у сумі 27 944,00 грн.; матеріальну допомогу для вирішення соціально- побутових питань у грудні 2020 року у сумі 1 020,00 грн., у грудні 2021 року у сумі 1 020,00 грн., у грудні 2022 року у сумі 8 030,04 грн.

Крім того, як вбачається з особистої картки грошового забезпечення за 2023 рік позивачу нараховано грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2021-2023 роки та грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2020-2023 роки відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 №160 від 02.06.2023 у сумі 153 692,00 грн. (а.с.26).

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що при визначенні розмірів посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням ОСОБА_1 відповідач протиправно не врахував розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на січень 2020 року, січень 2021 року, січень 2022 року, січень 2023 року як розрахункової величини що призвело до виплати місячного грошового забезпечення за період з 30.01.2020 по 02.06.2023 року, а так само виплати одноразової допомоги для оздоровлення за 2020-2023 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально- побутових питань за 2020-2022 роках та компенсації щорічної та додаткової відпусток у меншому, ніж належить, розмірі. Таким чином, ці види грошового забезпечення та виплат підлягають перерахунку.

При цьому щодо врахування щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, при здійсненні перерахунку компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток та допомоги на оздоровлення за 2022-2023 роки та суд зазначає таке.

Пунктом 1 Постанови №168 (в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

З особистих карток грошового забезпечення за 2022-2023 роки слідує, що ОСОБА_1 виплачувалася додаткова винагорода відповідно до Постанови №168 з березня 2022 року по липень 2023 року (а.с.25-26).

З огляду на зміст пункту 1 Постанови №168, яким регламентовано підстави та порядок виплати додаткової винагороди, така винагорода виплачується лише у період дії воєнного стану, її розмір не є сталим, вона виплачується в залежності від виконання завдань та визначається наказами командирів (начальників), що сукупно свідчить про тимчасовий характер такої додаткової винагороди.

Окрім цього, на таке тлумачення вказаної норми вказує подальший підхід держави до вказаної виплати, наприклад, в наказі Міністерства оборони України від 25 січня 2023 №44 «Про внесення змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 січня 2023 року №177/39233) перелік одноразових додаткових видів грошового забезпечення доповнено додатковою винагородою на період дії воєнного стану.

Суд приймає до уваги те, що виходячи із приписів пункту 2 статті 9 Закону №2011-ХІІ, пункту 2 Постанови №704, до складу грошового забезпечення входять щомісячні додаткові види грошового забезпечення, зокрема, винагороди, які мають постійний характер.

Поряд з тим жодним нормативно-правовим актом не передбачено включення до складу місячного грошового забезпечення (компенсація щорічної та додаткової відпусток, одноразова грошова допомога для оздоровлення) додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168.

На думку суду, оскільки до складу місячного грошового забезпечення включаються винагороди, які мають постійний характер, а додаткова винагорода в розмірі до 100 000,00 грн має тимчасовий характер (виплачується лише у період дії воєнного стану, а її розмір не є сталим та визначається наказами командирів (начальників)), тому відсутні правові підстави для включення додаткової винагороди, передбаченої Постанови №168, до складу грошового забезпечення, з якого повинна бути обрахована компенсація за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, допомоги для оздоровлення за 2022-2023 роки.

З огляду за вказане в цій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин першої другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів суду правомірність своїх дій, тому, виходячи із наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом прийняття рішення про визнання протиправними дій відповідача щодо обчислення, нарахування та виплати позивачу у період з січня 2020 року по 02.06.2023 грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток як учаснику бойових дій із застосуванням розрахункової величини для визначення посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018; зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) за період з січня 2020 року по 02.06.2023 грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення за 2020-2023 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2022 роки, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2021-2023 роки та грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2020-2023 роки виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 на відповідні тарифні коефіцієнти, з урахуванням виплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити.

Крім того, зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 місячного грошового забезпечення з 30 січня 2020 року по 02 червня 2023 року, грошової допомоги для оздоровлення за 2020-2023 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2022 роки, компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпусток із застосуванням розрахункової величини для визначення посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату місячного грошового забезпечення з 30 січня 2020 року по 02 червня 2023 року, грошової допомоги для оздоровлення за 2020-2023 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2022 роки, компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпусток із застосуванням розрахункової величини для визначення посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням із застосуванням розрахункової величини для визначення посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року їх виплати (з урахуванням раніше виплачених сум).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Суддя А.Я. Ксензюк