Справа № 280/5439/24
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2024-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2024 року Справа № 280/5439/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В. розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України у Тернопільській області (вул. Грушевського, буд. 6, м. Тернопіль, 46001) до ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

11.06.2024 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява за вихідним №04-550/1079 від 05.06.2024 Територіального управління Державної судової адміністрації України у Тернопільській області (далі позивач) до ОСОБА_1 (далі відповідачка), третя особа Державна судова адміністрація України, в якій позивач просить суд:

стягнути з відповідачки на користь позивача суму зайвих відшкодувань витрат на відрядження (добових витрат) в розмірі 90 000,00 гривень.

Крім того, просить розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що відповідно до рішення Голови Верховного Суду №271/0/149-22 від 05.07.2022 відповідачку була відряджена до Кременецького районного суду Тернопільської області з 05 липня 2022 року, при цьому її повноваження на здійснення правосуддя припинилися 01.08.2021 у зв`язку із закінченням строку, на який її було призначено. На сьогодні відповідачка тимчасово обіймає посаду судді в Кременецькому районному суді Тернопільської області, але не здійснює правосуддя у зв`язку із закінченням строку повноважень. З часу зарахування позивачки до штату Кременецького районного суду Тернопільської області, суддя надавала відповідачу звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт (лише добові витрати). За період часу з 07.07.2022 року по 30.06.2023 року відповідачці позивачем було перераховано кошти за даними звітами на загальну суму 90 000,00 грн. 19.01.2024 за вх.№03-489/24 позивачу надійшов лист Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області від 16.01.2024 №131908-14/202-2024 «Про усунення порушень законодавства», в якому, зокрема, вказано, що відповідачку, яка не здійснює правосуддя, відряджено до Кременецького районного суду Тернопільської області з недотриманням норм частини 1 статті 55 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року, що призвело до зайвого відшкодування витрат на відрядження (добових витрат) в сумі 90 000,00 грн., чим завдано збитків позивачу на вказану суму. У зв`язку із зазначеним, Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області вимагає забезпечити відшкодування на користь державного бюджету збитків в розмірі 90 000,00 грн., заподіяних внаслідок зайвих відшкодувань витрат на відрядження (добових витрат), в тому числі з урахуванням норм статей 16, 22 Цивільного кодексу України, статей 130-136 Кодексу законів про працю України. Відповідачка відмовилась вирішити даний спір в позасудовому порядку, через що відповідач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою від 17.06.2024 позов був залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову.

19.06.2024 від позивача до суду надійшла заява на усунення недоліків позову.

Ухвалою від 24.06.2024 було відкрите спрощене позовне провадження у справі, розгляд справи призначено без виклику (повідомлення) сторін.

04.07.2024 від відповідачки до суду надійшов відзив на позов, в якому зазначає, що вона не здійснює правосуддя не з власної вини, а внаслідок закінчення повноважень. Відшкодувань позивачем відповідачці витрат на відрядження передбачене чинним законодавством, а тому вчинене позивачем правомірно. Рішення про тимчасове відрядження відповідачки прийняте Головою Верховного Суду в межах наданих йому на дату прийняття такого рішення повноважень. Також наводить доводи на спростування інших тверджень Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області щодо необґрунтованих виплат, передбачених законодавством доплат до суддівської винагороди, вчинених позивачем відповідачці. Просить відмовити у задоволенні позову.

На підставі матеріалів справи, судом встановлено наступні обставини.

Указом Президента України «Про призначення суддів» № 321/2016 від 01.08.2016 відповідачку призначено на посаду судді Оріхівського районного суду Запорізької області строком на п`ять років.

Наказом голови Оріхівського районного суду Запорізької області від 18.08.2016 року № 97 відповідачку зараховано до штату Оріхівського районного суду Запорізької області на посаду судді Оріхівського районного суду Запорізької області з 18.08.2016.

Повноваження відповідачки на здійснення правосуддя припинилися 01.08.2021 у зв`язку із закінченням строку, на який її було призначено.

З 24.02.2022 в Україні впроваджений воєнний стан.

Рішенням Голови Верховного Суду №271/0/149-22 від 05.07.2022 «Про відрядження судді Оріхівського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 до Кременецького районного суду Тернопільської області» вирішено відрядити позивачку до Кременецького районного суду Тернопільської області з 05 липня 2022 року. Надіслано копію цього Рішення до Державної судової адміністрації України для здійснення перерозподілу видатків між судами.

На виконання рішення Голови Верховного Суду №271/0/149-22 від 05.07.2022 року, наказом в.о голови Кременецького районного суду Тернопільської області №44-к від 07.07.2022 відповідачка вважається відрядженою із Оріхівського районного суду Запорізької області до Кременецького районного суду Тернопільської області з 07.07.2022 року до прийняття рішення про закінчення відрядження судді, з посадовим окладом згідно штатного розпису. Встановлено відповідачці щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 20% посадового окладу судді, як такій, що має стаж роботи станом на 07 липня 2022 року 8 років, 10 місяців, 19 днів.

Наказом голови Кременецького районного суду Тернопільської області №19-к від 01.05.2023 року внесено зміни до наказу суду №44-к від 07.07.2022 року «Про тимчасове переведення в порядку відрядження судді ОСОБА_1 », виклавши пункт 1 даного наказу в такій редакції: «1. Зарахувати ОСОБА_1 , суддю Оріхівського районного суду Запорізької області з 01 травня 2023 року до штату Кременецького районного суду Тернопільської області тимчасово, як таку, що переведена шляхом відрядження, з посадовим окладом згідно штатного розпису».

На сьогодні відповідачка тимчасово в порядку відрядження обіймає посаду судді в Кременецькому районному суді Тернопільської області, але не здійснює правосуддя у зв`язку із закінченням строку повноважень.

З часу зарахування відповідачки до штату Кременецького районного суду Тернопільської області, вона надавала позивачу звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт (лише добові витрати), з додатками.

За період часу з 07.07.2022 по 30.06.2023 відповідачці позивачем було перераховано кошти за даними звітами на загальну суму 90 000,00 грн.

Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області відповідно до п.8.16 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Державної аудиторської служби України за ІІІ квартал 2023 року, затвердженого наказом від 20.06.2023 року №182 (зі змінами), в період з 29.09.2023 року по 21.12.2023 року (із зупиненням на період з 03.10.2023 по 09.10.2023, з 23.10.2023 по 01.11.2023, з 08.11.2023 по 22.11.2023, з 11.12.2023 по 18.12.2023) проводилася ревізія окремих питань фінансово-господарської діяльності позивачка за період з 01.01.2021 по 30.06.2023, якою встановлено деякі порушення та недоліки, що відображені в Акті ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Територіального управління від 28.12.2023 року №131908-23/2 за період з 01.01.2021 по 30.06.2023, який підписано позивачем 02.01.2024 із запереченнями (далі - Акт ревізії).

Зокрема, зазначеним Актом ревізії встановлено, що в період з 01.01.2021 по 30.06.2023 до місцевих судів Тернопільської області відряджено 6 суддів, 5 із яких відповідно до рішень Голови Верховного Суду для здійснення правосуддя.

Водночас Головою Верховного Суду ОСОБА_2 прийнято рішення «Про відрядження судді Оріхівського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 до Кременецького районного суду Тернопільської області» від 05.07.2022 №271/0/149-22.

Пунктом 1 вказаного рішення передбачено: «Відрядити суддю Оріхівського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 до Кременецького районного суду Тернопільської області з 5 липня 2022 року».

Відповідно до Указу Президента України від 01.08.2016 №321/216 відповідачка працювала на посаді судді Оріхівського районного суду Запорізької області, проте з 01.08.2021 не здійснювала правосуддя, у зв`язку із закінченням строку, на який її було призначено (5 років).

Зазначає, що відповідачку, яка не здійснює правосуддя відряджено з недотриманням норм частини 1 статті 55 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (із змінами), що призвело до зайвого відшкодування витрат на відрядження (добових витрат, КЕКВ 2250) за період з 07.07.2022 по 30.06.2023 в сумі 90 000,0 грн (51 000,0 грн загальний фонд, 39 000,0 грн спеціальний фонд), чим завдано збитків позивачу на вказану суму.

Звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт затверджувались начальником позивача, перевірка звітів про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт здійснювалась т.в.о. начальника відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності відповідача.

Рішення про відрядження відповідачки до Кременецького районного суду Тернопільської області, у якому відсутні вакансії, прийнято Головою Верховного суду за погодженням голови Кременецького районного суду Тернопільської області.

Операції з відшкодування витрат на відрядження відображено в меморіальному ордері №8 «Накопичувальна відомість за розрахунками з підзвітними особами» за грудень 2022 року, квітень, травень, червень 2023 року. У фінансовій звітності у звітах форми №2д «Звіт про надходження та використання коштів загального фонду» та №4-3д «Звіт про надходження і використання інших надходжень спеціального фонду» за 2022 рік та І півріччя 2023 року по КПКВ 0501020 «Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя», КЕКВ 2250 «Видатки на відрядження».

Станом на дату завершення ревізії порушення не усунуто.

До позивача 19.01.2024 за вх.№03-489/24 надійшов лист Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області від 16.01.2024 №131908-14/202-2024 «Про усунення порушень законодавства», в якому, зокрема, вказано, що відповідачку, яка не здійснює правосуддя, відряджено до Кременецького районного суду Тернопільської області з недотриманням норм частини 1 статті 55 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року, що призвело до зайвого відшкодування витрат на відрядження (добових витрат) в сумі 90 000,00 грн., чим завдано збитків ТУ ДСА України в Тернопільській області на вказану суму.

У зв`язку із зазначеним, Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області вимагає забезпечити відшкодування на користь державного бюджету збитків в розмірі 90 000,00 грн., заподіяних внаслідок зайвих відшкодувань витрат на відрядження (добових витрат), в тому числі з урахуванням норм статей 16, 22 Цивільного кодексу України, статей 130-136 Кодексу законів про працю України.

Листом від 30.01.2024 №03-244/24 позивач поінформував відповідачку про зупинення відшкодування витрат на відрядження (добових витрат) та повернув поданий звіт про використання, виданих на відрядження або під звіт щодо відшкодування добових витрат за січень 2024 року відповідачці в сумі 9 300,00 грн без виконання.

Листом від 16.05.2024 №03-694/24 позивач просив відповідачу поінформувати про відшкодування на користь державного бюджету збитків в сумі 90 000,00 грн, заподіяних внаслідок зайвих відшкодувань витрат на відрядження (добових витрат).

Листом від 17.05.2024 відповідачка поінформувала позивача про те, що вважає, що кошти для відшкодування витрат на відрядження були їй виплачені на законних підставах, тому в добровільному порядку поверненню не підлягають.

Вважаючи, що відповідачкою мають бути відшкодовані зазначені витрати на відрядження (добові витрати) до державного бюджету, відповідач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

У преамбулі Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 року №1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

За частиною першою статті 4 Закону № 1402-VIII судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.

Статтею 55 Закону № 1402-VIII визначено, що у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, виявленням надмірного рівня судового навантаження у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами, за рішенням Вищої ради правосуддя, ухваленим на підставі подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, суддя може бути, за його згодою, відряджений до іншого суду того самого рівня і спеціалізації для здійснення правосуддя.

У період дії надзвичайного чи воєнного стану і за умови зміни територіальної підсудності судових справ, що розглядаються у відповідному суді, в порядку, передбаченому частиною сьомою статті 147 цього Закону, суддя суду, територіальна підсудність справ якого змінюється, може бути без його згоди відряджений для здійснення правосуддя до суду, якому визначається територіальна підсудність справ, що перебували у провадженні суду, в якому працює суддя, а в разі відсутності вакансій у цьому суді - до іншого суду того самого рівня і спеціалізації.

Відрядження судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації здійснюється на строк, що визначається Вищою радою правосуддя, але не більше ніж на один рік, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.

Якщо обставини, що були підставою відрядження судді, продовжують існувати, за зверненням голови суду, до якого суддя відряджений, та за згодою такого судді Вища рада правосуддя продовжує строк відрядження, але не більше ніж на один рік. Загальний строк відрядження не може перевищувати два роки.

Вища рада правосуддя на підставі подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України може ухвалити рішення про дострокове закінчення відрядження судді, якщо обставини, що були підставою відрядження судді, припинилися, про що повідомляється суддя.

Суддя, строк відрядження якого закінчився або стосовно якого Вищою радою правосуддя ухвалено рішення про дострокове закінчення відрядження судді, повертається на роботу до суду, з якого був відряджений. У такому разі визначення нового судді (колегії суддів) для розгляду справ, які знаходилися на розгляді у судді та не розглянуті ним по суті, здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою в порядку, визначеному процесуальним законом.

У разі припинення роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами суддя, якого було відряджено з такого суду, має бути переведений на постійне місце роботи до закінчення строку відрядження.

Суддя, який відряджений до іншого суду того самого рівня і спеціалізації, здійснює правосуддя та отримує суддівську винагороду в суді, до якого його відряджено.

Порядок відрядження судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації затверджується Вищою радою правосуддя за поданням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, погодженим з Державною судовою адміністрацією України.

Разом з тим, п. 56 Розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VIII визначено, що тимчасово встановити, що в період дії надзвичайного чи воєнного стану та протягом 30 днів після дня його скасування (припинення) і за умови відсутності повноважного складу Вищої ради правосуддя, визначеного статтею 131 Конституції України, Голова Верховного Суду або особа, яка виконує повноваження Голови Верховного Суду, здійснює такі повноваження:

1) призначає на посаду без проведення конкурсу і звільняє з посади Голову Державної судової адміністрації України, його заступників;

2) приймає рішення про відрядження судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації та про дострокове закінчення відрядження судді. У період відсутності повноважного складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України такі рішення приймаються без подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України. Положення абзацу другого частини другої статті 55 цього Закону щодо граничного строку відрядження судді не застосовуються;

3) проводить перевірку повідомлень суддів про втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя, оприлюднює результати та приймає відповідні рішення;

4) вносить до відповідних органів чи посадових осіб подання про виявлення та притягнення до встановленої законом відповідальності осіб, якими вчинено дії або допущено бездіяльність, що порушує гарантії незалежності суддів або підриває авторитет правосуддя;

5) звертається до прокуратури та органів правопорядку щодо надання інформації про розкриття та розслідування злочинів, вчинених щодо суду, суддів, членів їх сімей, працівників апаратів судів, злочинів проти правосуддя, вчинених суддями, працівниками апарату суду;

6) затверджує Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положення, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), а також затверджує внесення змін до зазначених документів;

7) опубліковує у газеті "Голос України" та на веб-порталі судової влади України оголошення про створення та забезпечення функціонування відповідної підсистеми (модуля) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, а також оголошення про початок функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи у складі всіх необхідних для її повного функціонування підсистем (модулів).

Секретаріат Вищої ради правосуддя здійснює організаційне, інформаційно-довідкове та інше забезпечення діяльності Голови Верховного Суду або особи, яка виконує повноваження Голови Верховного Суду, в частині виконання зазначених повноважень Вищої ради правосуддя.

Зі змісту рішення Голови Верховного Суду від 05.07.2022 №271/0/149-22, копія якого додана до позову, вбачається, що на підставі ст. 55 та п. 56 Розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VIII, відповідачку було відряджено до Кременецького районного суду Тернопільської області з 05.07.2022, при цьому копія цього рішення була надіслана до ДСА України для здійснення перерозподілу видатків між судами,

Суд зазначає, що загальновідомим є факт відсутності повноважного складу Вищої ради правосуддя, визначеного статтею 131 Конституції України, станом на дату прийняття рішення Голови Верховного Суду від 05.07.2022 №271/0/149-22.

Відповідно суд висновує про законність рішення Голови Верховного Суду від 05.07.2022 №271/0/149-22.

Слід зазначити, що Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області також вважало неправомірним нарахування відповідачці і доплати за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу у зв`язку із відсутністю в неї повноважень на здійснення правосуддя, у зв`язку із чим позивачем було припинено таке нарахування із січня 2024 року.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 09.04.2024 року у справі №500/749/24 визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України у Тернопільській області щодо не здійснення з 01.01.2024 року виплати суддівської винагороди відповідачці у розмірі посадового окладу з урахуванням доплати за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу (щомісячно), у відповідності до наказу в.о. голови Кременецького районного суду Тернопільської області № 48-к від 18 серпня 2023 року. Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Тернопільській області провести з 01.01.2024 нарахування та виплату суддівської винагороди відповідачці з урахуванням доплати за вислугу років на підставі частин 2, 5 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та у відповідності до наказу в.о. голови Кременецького районного суду Тернопільської області № 48-к від 18 серпня 2023 року.

Вказане судове рішення не оскаржувалося ТУ ДСА України в Тернопільській області, набрало законної сили 10.05.2024 року та виконане, про що зазначає відповідачка у своєму відзиві.

Тобто, відповідачка продовжую отримувати суддівську винагороду із доплатою за вислугу років в Кременецькому районному суді Тернопільської області.

Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області не є тим органом, який може оцінювати законність рішення голови Верховного Суду, яке є чинним і на цей час.

У Кременецького районного суду Тернопільської області та у позивача відсутні будь-які підстави чи механізми щодо невиконання рішення голови Верховного Суду від 05.07.2022 року, яке винесено згідно до наявних на той час повноважень голови Верховного Суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 121 КЗпП України працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку з службовими відрядженнями.

Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством.

Відповідно до п.п. 1- 3 розділу VI Порядку відрядження судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації (як тимчасового переведення), затвердженого рішенням Вищої Ради Правосуддя №54/0/15-17 від 24.01.2017, визначено, що суддям, які направляються у відрядження як тимчасове переведення судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації, виплачується суддівська винагорода та відшкодовуються витрати в порядку і розмірі, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 2 лютого 2011 року № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів».

Розмір суддівської винагороди, що підлягає виплаті в суді, до якого суддю відряджено, визначається Законом України «Про судоустрій і статус суддів», але не може бути меншим за розмір суддівської винагороди, що виплачувалась (підлягала сплаті) судді в суді, з якого його було відряджено.

Зазначені виплати здійснюються судом, до якого відряджений суддя.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 за №98 Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів затверджено суми витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів, згідно з додатком 1.

Додатком №1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 2 лютого 2011 року № 98 визначено, що сума добових витрат в межах України складає 300 грн.

Отже законодавством прямо, чітко та зрозуміло передбачено, що суддя, який був направлений у відрядження як тимчасове переведення до іншого суду має право на відшкодування витрат в порядку і розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 2 лютого 2011 року № 98.

Жодних виключень для відшкодування витрат на відрядження, таких як відсутність повноважень на здійснення правосуддя, вищезазначені нормативні акти не містять.

При цьому, відповідачка не здійснює правосуддя з у зв`язку із закінченням строку, на який її було призначено, тобто, через не залежні від неї причини.

Щодо посилання позивача на приписи Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 №59, суд зазначає, що за вищенаведеними приписами ст. 55 Закону № 1402-VIII Порядок відрядження судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації затверджується Вищою радою правосуддя за поданням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, погодженим з Державною судовою адміністрацією України.

Порядок відрядження судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації (як тимчасового переведення) затверджений рішенням Вищої Ради Правосуддя №54/0/15-17 від 24.01.2017.

Отже, жоден інший порядок не регламентує відрядження суддів України, а тому посилання позивача (а так само Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області) на інструкцію, яка не підлягає застосуванню до суддів, є очевидно необґрунтованим та безпідставним.

З урахуванням викладеного, суд висновує, про необґрунтованість заявленого позову та відсутність правових підстав для його задоволення.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, а також те, що позивачем є суб`єкт владних повноважень, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Територіального управління Державної судової адміністрації України у Тернопільській області (вул. Грушевського, буд. 6, м. Тернопіль, 46001) до ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення суми відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 23.08.2024.

Суддя Р.В. Кисіль