Справа № 260/9449/23
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2024-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/9449/23 пров. № А/857/20057/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Качмара В.Я., Курильця А.Р.,

з участю секретаря судового засідання Кулабухової М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в електронній формі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 липня 2024 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 260/9449/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії (ухвала суду першої інстанції постановлена суддею Іванчулинцем Д.В. в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження у м. Ужгороді Закарпатської області 17 липня 2024 року), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі також ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), в якому просив суд:

- визнати бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо проведення перерахунку та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 03.03.2022 по 17.10.2022, одноразової грошової допомоги в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за 31 календарний місяць служби, грошової компенсації за 15 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом на 01 січня 2022 року на відповідний тарифний коефіцієнт протиправною;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення за період з 03.03.2022 по 17.10.2022, одноразової грошової допомоги в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за 31 календарний місяць служби, грошової компенсації за 15 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом на 01 січня 2022 року на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням проведених раніше виплат;

- визнати бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за серпень 2022 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі також Постанова № 168) - протиправною;

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди за серпень 2022 року згідно з Постановою № 168;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 03.03.2022 року по день фактичної виплати суми недоотриманого грошового забезпечення.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 липня 2024 року позовну заяву залишено без розгляду.

Не погодившись із постановленою ухвалою, її оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить таку скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У доводах апеляційної скарги вказує, що підстави для застосування наслідків пропуску строку звернення до суду за захистом порушеного права позивача, виходячи з матеріалів справи немає.

У відповідь на подану апеляційну скаргу відповідач подав відзив, в якому заперечує проти вимог скарги, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, просить відмовити у задоволенні вимог апелянта, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на ухвалу суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду, суд апеляційної інстанції, у відповідності до частини другої статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України), призначив справу до розгляду у судовому засіданні.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи апеляційним судом, однак в судове засідання не з`явилися.

Згідно положень частини другої статті 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, 30 жовтня 2023 року ОСОБА_1 через підписистему «Електронний суд» звернувся до адміністративного суду з позовом про ненарахування та невиплати щомісячного грошового забезпечення позивача під час проходження ним військової служби у ВЧ НОМЕР_1 в період з 03.03.2022 по 17.10.2022, одноразової грошової допомоги в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за 31 календарний місяць служби, грошової компенсації за 15 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік, додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, за серпень 2022 року та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі та надано відповідачеві строк, в разі заперечення проти позову, для подання відзиву.

Від представника відповідача на адресу суду надійшло клопотання про залишення позову без розгляду. Клопотання обґрунтоване тим, що наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.10.2022 № 283 солдата ОСОБА_1 з 17 жовтня 2022 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тобто, підстави, які зумовили звернення позивача до суду з цим позовом, виникли саме 17 жовтня 2022 року. Однак, до адміністративного суду позивач звернувся з цим позовом лише 30 жовтня 2023 року. Тобто, більше ніж через рік після звільнення. Відтак, відповідач вважає, що даний позов підлягає залишенню без розгляду через пропущений строк позивачем на звернення до суду.

10 липня 2024 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду залишено дану позовну заяву без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків шляхом подачі до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням причин поважності пропуску цього строку (у разі наявності таких).

16 липня 2024 року, на виконання ухвали Закарпатського окружного адміністративного суду про залишення позовної заяви без руху від 10 липня 2024 року, представник позивача надіслав до суду заяву про усунення недоліків, в якій вказав, що в даному випадку буде наявний початок перебігу строку звернення до адміністративного суду, лише після отримання письмового повідомлення про суми нарахованих та виплачених сум при звільненні. Відповідач як при звільненні, так і після того не надавав письмового повідомлення позивачу про суми нарахованих та виплачених сум. Відтак вважає, що позивачем не пропущений встановлений статтею 122 КАС України строк на звернення до суду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 липня 2024 року позовну заяву залишено без розгляду.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивача з публічної служби звільнено 17.10.2022, а до суду з позовом про нарахування та виплату щомісячного грошового забезпечення під час проходження військової служби у ВЧ НОМЕР_1 в період з 03.03.2022 по 17.10.2022 та виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, за серпень 2022 року у вересні 2022 року, позивач звернувся лише 30.10.2023, ним пропущено місячний строк звернення до суду.

Перевіривши за наявними в електронній справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частинами третьою та п`ятою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються нарахування та виплати щомісячного грошового забезпечення під час проходження військової служби у ВЧ НОМЕР_1 в період з 03.03.2022 по 17.10.2022 та виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, за серпень 2022 року у вересні 2022 року.

Водночас, у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (грошового забезпечення) у разі порушення законодавства про оплату праці.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

У постанові Верховного Суду в складі Касаційного адміністративного суду від 27.04.2023 у справі № 420/14777/22 зазначено про те, що положення статті 122 КАС України не містять норм, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

Відповідно до абзацу 1 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно з частиною першою статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються з частиною першою статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (далі також - Закон № 108/95-ВР), заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до вимог статті 2 Закону № 108/95-ВР в структуру заробітної плати входять:

-основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

-додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

-інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язана із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Отже, до «усіх виплат», право на отримання яких має працівник відповідно до умов трудового договору та державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (посадовий оклад, оклад за військовим званням, компенсація за невикористані відпустки, інші виплати), також належить і виплата одноразової грошової допомоги та додаткової винагороди, які, відповідно, є складовою заробітної плати.

Таким чином, залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції помилково вважав, що на спірні правовідносини поширюється місячний строк звернення до суду, встановлений частиною п`ятою 122 КАС України.

Натомість, такі відносини врегульовано КЗпП України, відповідно до частин першої та другої статті 233 якого у редакції, яка діяла до 19.07.2022, передбачалось, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

При цьому Конституційний Суд України у рішенні від 15.10.2013 у справі № 1-18/2013 надав офіційне тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України і роз`яснив, що в аспекті конституційного звернення положення вказаної норми слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Тобто, у разі невиплати складових грошового забезпечення або компенсації втрати частини доходів заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати строк звернення до адміністративного суду не застосовується.

Разом із тим, Законом України від 1 липня 2022 року № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі також - Закон № 2352-IX), який набрав чинності 19.07.2022, до КЗпП України внесено зміни, частину першу та другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, Законом № 2352-IX внесено зміни до статті 233 КЗпП України, а відтак змінено нормативне регулювання правовідносин, які стосуються стягнення (виплати) заробітної плати (її складових).

Тобто, починаючи з 19.07.2022, у КЗпП України відсутня норма, яка б передбачала право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці, без обмеження будь-яким строком.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 липня 2024 року у справі № 990/156/23 зазначила, що чіткою та передбачуваною є позиція щодо необхідності застосування приписів статті 233 КЗпП України під час визначення строків звернення до адміністративних судів для вирішення спорів, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, в тому числі і за позовами осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі.

Більше того, у вказаному вище судовому рішенні Велика Палата Верховного Суду виклала правову позицію, відповідно до якої до вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період по 19 липня 2022 року застосуванню підлягають норми частини другої статті 233 КЗпП України у редакції норми до змін, внесених згідно із Законом № 2352-IX, якою визначено, що особа (працівник, службовець) має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

До вимог щодо стягнення середнього заробітку за період з 19 липня 2022 року застосуванню підлягають норми частини першої статті 233 КЗпП України у редакції після 19 липня 2022 року, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня, коли особа (працівник, службовець) дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

З позовної заяви слідує, що позовні вимоги стосуються таких виплат:

- грошове забезпечення, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом на 01 січня 2022 року на відповідний тарифний коефіцієнт за період з 03.03.2022 по 17.10.2022;

- одноразова грошова допомога в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за 31 календарний місяць служби, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом на 01 січня 2022 року на відповідний тарифний коефіцієнт;

- компенсація за 15 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом на 01 січня 2022 року на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням проведених раніше виплат;

- додаткова винагорода за серпень 2022 року згідно з Постановою № 168;

- компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 03.03.2022 року по день фактичної виплати суми недоотриманого грошового забезпечення.

Відповідно до витягу із наказу ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 283 від 17.10.2022 солдата ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу ВЧ і всіх видів грошового забезпечення, наказано виплатити, зокрема, одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за 31 календарний місяць служби та компенсацію за 15 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік.

Згідно з Карткою особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 № 3925 за 2022 рік позивачу у листопаді 2022 року за жовтень 2022 року виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 21120,18 грн та компенсацію за невикористані дні відпустки у розмірі 8516,20 грн.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів констатує, що згідно з наведеною вище позицією Великою Палати Верховного Суду до позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності ВЧ НОМЕР_1 та зобов`язання провести перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення за період з 03.03.2022 по 18.07.2022, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом на 01 січня 2022 року на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням проведених раніше виплат застосуванню підлягають норми частини другої статті 233 КЗпП України, у редакції норми до змін, внесених згідно із Законом № 2352-IX, якою визначено, що особа (працівник, службовець) має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відтак, до позовної вимоги про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 03.03.2022 року по день фактичної виплати суми недоотриманого грошового забезпечення також не застосовується строк звернення до суду.

Разом з тим, до вимог що стосуються перерахунку та виплати позивачу грошового забезпечення за період з 19.07.2022 по 17.10.2022, одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за 31 календарний місяць служби, компенсації за 15 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік (виплачених у листопаді 2022 року) та додаткової винагороди за серпень 2022 року згідно з Постановою № 168 належить застосувати норми частини першої статті 233 КЗпП України у редакції після 19 липня 2022 року, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня, коли особа (працівник, службовець) дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

При цьому колегія суддів враховує, що відповідно до пункту 1 глави XIX КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Наведеною нормою визначено імперативний припис щодо продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), без будь-яких винятків.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 р. № 1423 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236» дію карантину через COVID-19 продовжено до 30.04.2023.

Постановою від 25.04.2023 № 383 Кабінет Міністрів України через COVID-19 продовжив режим надзвичайної ситуації в єдиній державній системі цивільного захисту, а також карантин на всій території України до 30.06.2023.

Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

У розглядуваній справі необхідно врахувати, що позивач мав право звернутися до суду за захистом своїх прав з урахуванням процесуальних строків, визначених пунктом 1 глави XIX КЗпП України, у тримісячний строк з дня завершення дії карантину, тобто до 02.10.2023 (з урахуванням того факту, що 30 вересня та 01 жовтня 2023 року були вихідними днями), однак позовну заяву позивач подав до адміністративного суду лише 30.10.2023, тобто з пропуском тримісячного строку звернення до суду.

Відносно доводів апелянта про те, що перебігу строку звернення до адміністративного суду ще не розпочався, оскільки відповідач, як при звільненні, так і після того, не надавав письмового повідомлення позивачу про суми нарахованих та виплачених сум, колегія суддів визнає такі доводи необґрунтованими, з врахуванням наступного.

Згідно з пунктом 8 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260, грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Отже, з отриманням грошового забезпечення позивачу достеменно було відомо про розмір виплаченого грошового забезпечення.

При цьому, Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 17.10.2022 № 283 позивача виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. Із змісту цього наказу позивачу було відомо про належні йому до виплати суми грошового забезпечення.

Однак, лише 30 жовтня 2023 року позивач розпочав вчиняти активні дії щодо реалізації права судового захисту відносно порушених, на думку позивача, прав та інтересів.

Апеляційний суд зауважує, що за загальним правилом поважними причинами визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з даним позовом.

Позивачу недостатньо послатися на необізнаність про порушення своїх прав, свобод та інтересів. При зверненні до суду особа повинна довести той факт, що не могла дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернулася за його захистом до суду протягом визначеного законом строку звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

При цьому, як вже було зазначено вище, позивач звернувся до суду лише 30.10.2023 з порушенням тримісячного строку звернення до суду, визначеного частиною другою статті 233 КЗпП України.

У розрізі наведеного, колегія суддів вважає, що позовну заяву в частині зобов`язання перерахунку та виплати грошового забезпечення за період з 19.07.2022 по 17.10.2022, одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за 31 календарний місяць служби, компенсації за 15 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік та нарахування та виплати додаткової винагороди за серпень 2022 року згідно з Постановою № 168 слід залишити без розгляду.

У заяві про поновлення строку звернення до суду позивач не обґрунтував належними доказами поважності причин пропуску строку звернення до суду, які пов`язані з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо мотивування судового рішення.

Так, мотивуючи судове рішення, суд першої інстанції вказав, що спеціальним строком звернення до суду з цим позовом є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що положення статті 122 КАС України не містять норм, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

Більше того, Велика Палата Верховного Суду в чергове підтвердила висновок про те, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні над частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог що стосуються перерахунку та виплати позивачу грошового забезпечення за період з 19.07.2022 по 17.10.2022, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні відпустки та додаткової винагороди згідно з Постановою № 168 є правильними по суті, хоча зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до пункту 4 частини першої, частини четвертої статті 317 КАС підставами для зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права; зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Відповідно до статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 312, 315, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 липня 2024 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 260/9449/23 в частині залишення без розгляду позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 03.03.2022 по 18.07.2022, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом на 01 січня 2022 року на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням проведених раніше виплат та про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 03.03.2022 року по день фактичної виплати суми недоотриманого грошового забезпечення скасувати, а справу в цій частині направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В іншій частині ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 липня 2024 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 260/9449/23 змінити, виклавши її в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді В. Я. Качмар
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 22.08.24