Справа № 280/4206/23
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2024-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 серпня 2024 року м. Дніпросправа № 280/4206/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 року (суддя Бойченко Ю.П.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області щодо відмови виплати ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, обчислених згідно із статтями 27 і 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», станом на день її призначення, передбаченої п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 та постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1119 «Про затвердження Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій, обчислених згідно із статтями 27 і 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», станом на день її призначення, передбаченої п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 та постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1119 «Про затвердження Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 09.04.2023 ОСОБА_1 перебуває на обліку в органі Пенсійного фонду України у зв`язку з призначенням пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому, позивач має право на отримання грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій, передбаченої п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відмовив у виплаті даної допомоги, посилаючись на те, що заклад, в якому працює позивач, відсутній в переліку закладів і установ, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909. Позивач із такою відмовою не погоджується, оскільки бібліотека, в якій вона працює, відноситься до комунальних установ, а вимог щодо статусу бібліотеки як самостійної юридичної особи законодавство не містить. За таких обставин, вважає позовні вимоги обґрунтованими та просить задовольнити позов.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 06.06.2023 № 15.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти її місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є не обґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм права. Апелянт вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини у справі, оскільки за наслідком розгляду наданого пакету документів було встановлено, що при звернені до уповноваженого органу Пенсійного фонду України позивачка надала довідку Департаменту культури і туризму Запорізької міської ради від 29.05.2023 № 14 за період роботи завідувачем бібліотеки в КУ «Міська публічна бібліотечна система м. Запоріжжя» з 01.12.1990 по теперішній час. Проте, вказана довідка не містить відомостей щодо того, що «Міська публічна бібліотечна система м. Запоріжжя» віднесена до закладів освіти. Інших відомостей підтверджуючих те, що позивачка у вказаний період працювала бібліотекарем в закладі освіти до управління не надходило. Враховуючи зазначене, управлінням було прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 , оскільки заклад, в якому працює заявниця, відсутній в переліку закладів і установ, затвердженому Постановою КМУ від 04.11.1993 № 909».

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 09.04.2023 перебуває на обліку в органі Пенсійного фонду України у зв`язку з призначенням пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

29.05.2023 позивач, надавши додаткові документи, звернулася до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення виплати грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій, передбаченої п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Заяву, за принципом екстериторіальності, розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 06.06.2023 № 15 у виплаті грошової допомоги відмовлено.

В обґрунтування рішення зазначено, що періоди роботи на посадах бібліотекарів зараховуються до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, якщо бібліотека має статус самостійної юридичної особи. Заявниця надала довідку Департаменту культури і туризму Запорізької міської ради від 29.05.2023 № 14 за період роботи завідувачем бібліотеки в КУ «Міська публічна бібліотечна система м. Запоріжжя» з 01.12.1990 по теперішній час. Враховуючи зазначене, прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії, оскільки заклад, в якому працює заявниця, відсутній в переліку закладів і установ, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909.

Про прийняття зазначеного рішення позивача поінформовано повідомленням ГУ ПФУ в Запорізькій області (Відділу обслуговування громадян № 4) від 07.06.2023 № 0800-0218-8/34193.

Позивач не погодившись зі спірним рішенням, позивачка звернулася до суду.

Надаючи оцінку спірним відносинам, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Пунктом 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 23.11.2011 № 1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (далі - Порядок № 1191), який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені, зокрема, Переліком №909.

Пунктом 5 вказаного Порядку № 1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

За приписами пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років.

З аналізу наведених норм законодавства колегія суддів приходить висновку, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 червня 2022 року у справі № 200/854/19-а.

Відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909, до посад у освітніх закладах, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, віднесено бібліотекарів, завідувачів бібліотек.

Зі змісту рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 06.06.2023 № 15 слідує, що підставами для відмови у призначенні грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій стало те, що заклад, в якому працює заявниця, відсутній в переліку закладів і установ, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909.

Однак, колегія суддів з такою позицію скаржника не погоджується та зазначає з цього приводу наступне.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується відповідачами, що згідно трудової книжки НОМЕР_1 , та довідок про роботу працівника в установі ОСОБА_1 має 42 роки 3 місяці 8 днів трудового стажу, з яких 6 місяців, 18 днів працювала в якості вихователя, 5 років 6 місяців 27 днів в якості бібліотекара та більше 32 років в якості завідуючої бібліотеки з 1990 року по тепер.

Відповідно до довідки Департаменту культури і туризму Запорізької міської ради від 29.05.2023 № 14 позивачка працює завідувачем бібліотеки в КУ «Міська публічна бібліотечна система м. Запоріжжя» з 01.12.1990 по теперішній час.

Отже, доказами у справі підтверджено факт трудової діяльності позивачки у спірний період на посаді вихователя, бібліотекаря.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про бібліотеки і бібліотечну справу», бібліотека - інформаційний, культурний, освітній заклад (установа, організація) або структурний підрозділ, що має упорядкований фонд документів, доступ до інших джерел інформації та головним завданням якого є забезпечення інформаційних, науково-дослідних, освітніх, культурних та інших потреб користувачів бібліотеки.

Крім того, за нормами ст. 6 Закону України «Про бібліотеки та бібліотечну справу», за призначенням бібліотеки поділяються на: публічні (загальнодоступні); спеціальні академій наук, науково-дослідних інститутів, навчальних закладів, підприємств, установ, організацій); спеціалізовані (для дітей, юнацтва, осіб з фізичними вадами). Публічні, спеціальні та спеціалізовані бібліотеки можуть об`єднуватися у централізовані бібліотечні системи.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про бібліотеки та бібліотечну справу», бібліотеки створюються з урахуванням соціально-економічних, національних, культурно-освітніх і виробничих потреб суспільства згідно з соціальними нормативами, встановленими відповідними органами державної влади. Бібліотеки можуть створюватися на основі усіх форм власності, передбачених законами України, засновниками бібліотек можуть бути органи державної влади, органи місцевого самоврядування, самоврядні організації, фізичні та юридичні особи, у тому числі поземні, в порядку, передбаченому законом. Бібліотека може не мати статусу юридичної особи та перебувати у складі підприємства, установи або організації.

Тож, з наведеного слідує, що за вимогами Закону України «Про бібліотеки та бібліотечну справу», бібліотека не обов`язково повинна бути юридичною особою, а також може бути при установі чи при підприємстві, з огляду на що, доводи сторони відповідача який ототожнює поняття бібліотека лише з окремою юридичною особою є необґрунтованими та не спростовують обставин роботи позивача в бібліотеці, незважаючи її приналежність до закладу освіти.

Так, судом першої інстанції було правильно вказано на те, що відповідно до розділу І «Освіта» Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №909 від 04.11.1993, до вказаного Переліку включено бібліотеки та посади завідуючого та бібліотекаря.

У прим. 2 Постанови № 909, вказано, що робота в установах і на засадах, передбачених переліком посад в даній постанові, дає право на пенсію за вислугою років незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

З урахуванням викладеного, судом першої інстанції, також правильно зазначено, що за вимогами Закону України «Про бібліотеки та бібліотечну справу» бібліотека не обов`язково повинна бути юридичною особою, а також може бути при установі чи при підприємстві, з огляду на що, доводи апелянта який ототожнює поняття бібліотека лише з окремою юридичною особою є необґрунтованими та не спростовують обставин роботи позивача в бібліотеці, яка належить закладу освіти.

У постанові від 19.03.2019 по справі №466/5637/17 Верховний Суд дійшов висновку, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах і виходом на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058 будь-якого іншого виду пенсії.

Крім того, колегія суддів зазначає, що право на отримання відповідної грошової допомоги не залежить та не пов`язується із призначенням саме пенсії за вислугою років, а є окремим правовим механізмом відповідної соціальної виплати, який також може реалізовуватись при призначенні пенсії по віку.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 12.03.2019 року у справі №127/9277/17.

Тому, колегія суддів вважає, що період роботи позивачки на вказаній посаді мав би враховуватися пенсійним органом у випадку вирішення питання стосовно призначення та виплати одноразової грошової допомоги, однак цього протиправно не було зроблено, що слугувало підставою для прийняття відмови у задоволені звернення позивачки.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що посилання відповідача на те, що бібліотека повинна мати статус самостійної юридичної особи є необґрунтованими.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачка має всі необхідні умови для призначення та виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, яка передбачена п. 7-1 Перехідних положень Закону № 1058-IV, а прийняте рішення про відмову у виплаті грошової допомоги є протиправним.

Колегія суддів також вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що належним способом захисту порушеного права позивачки у даному випадку є скасування рішення про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги та зобов`язання орган пенсійного забезпечення призначити та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі 10 пенсій як працівнику освіти.

За таких обставин, доводи скаржника не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, висновків суду першої інстанції не спростовують, через що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, колегія суддів враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров