Справа № 200/4589/24
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2024-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2024 року Справа№200/4589/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про: визнання протиправним та скасування рішення від 02 липня 2024 року №40 щодо відмови в призначенні пільгової пенсії відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Рішення Конституційного суду від 23 січня 2020 року №1- р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) за Списком №2, зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15), з 01 лютого 2023 року, згідно поданої заяви від 29 травня 2024 року,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення від 02 липня 2024 року №40 щодо відмови в призначенні пільгової пенсії відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Рішення Конституційного суду від 23 січня 2020 року №1- р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) за Списком №2, зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15), з 01 лютого 2023 року, згідно поданої заяви від 29 травня 2024 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 29 травня 2024 року звернулась до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Рішення Конституційного суду від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1- 5/2018 (746/15) (Список №2).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 02 липня 2024 року № 40 відмовлено позивачеві у призначенні пенсії за віком у зв`язку із недосягненням необхідного пенсійного віку.

Позивач вважає спірне рішення відповідача протиправним, у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09 липня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

23 липня 2024 року третя особа надала відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечувала проти позову та просила відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

ОСОБА_1 звернулася із заявою від 24.06.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058-IV)

Звернення було опрацьовано за принципом екстериторіальності, спеціалістами Головних управлінь Пенсійного фонду України в Полтавській області та Одеській області. Страховий стаж позивача на дату звернення становить 34 роки 11 місяців 10 днів, пільговий стаж за Списком № 2 становить 30 років 06 місяців 06 днів. До страхового стажу зараховано всі періоди роботи. До пільгового стажу роботи за Списком № 2 зараховано всі періоди роботи. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 02.07.2024 №40 по зверненню від 24.06.2024 ОСОБА_1 прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058 - IV у зв`язку із недосягненням необхідного пенсійного віку 55 років.

У задоволенні позовних вимог просив відмовити.

25.07.2024 року відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому заперечував проти задоволення позовних вимог з наступних підстав.

29.05.2024 ОСОБА_1 звернулась через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Заяву позивача та додані до неї документи було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та прийнято рішення від 06.06.2024 №40, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю пільгового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку, а також недосягненням відповідного пенсійного віку на дату подання заяви.

24.06.2024 ОСОБА_1 звернулась через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, до якої додала додаткові документи на підтвердження наявного пільгового стажу. Відповідно до пункту 1.8 Порядку №22-1 передбачено, що після дооформлення та надходження у тримісячний строк прийнятих і подання додаткових документів, рішення буде переглянуто щодо підрахунку необхідного стажу роботи, підтвердженого в установленому законодавством порядку. Отже, засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача від 29.05.2024 з урахуванням доданих документів до заяви від 24.06.2024. За результатом розгляду заяви від 29.05.2024 та доданих до неї документів, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення від 02.07.2024 №40, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні дострокової пенсії за віком на пільгових умовах згідно підпункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з недосягненням пенсійного віку, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

Пільговий стаж роботи становить 30 років 06 місяців 06 днів, загальний страховий стаж становить 34 роки 11 місяців 10 днів. Страховий стаж з урахуванням кратності 45 років 04 місяці 23 дні.

З огляду на викладене, вважає, що рішення №40 від 02.07.2024 про відмову ОСОБА_1 в призначенні дострокової пенсії за віком на пільгових умовах згідно підпункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне 6 страхування» в зв`язку з недосягненням пенсійного віку, підтвердженого в установленому законодавством порядку прийнято правомірно.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

З огляду на вищевикладене справа розглядається судом в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Як встановлено судом з матеріалів справи, позивач 29 травня 2024 року звернулась через веб-портал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

24.06.2024 р. позивач повторно звернулась з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з наданням додаткових документів.

Як зазначено відповідачем у відзиві на позовну заяву, вказану заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та прийнято рішення від 06.06.2024 №40, яким відмовлено позивачеві в призначенні пенсії на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю пільгового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку, а також недосягненням відповідного пенсійного віку на дату подання заяви.

Суд зазначає, що вказане рішення позивачем не оскаржується.

За результатами повторного розгляду заяви позивача від 29 травня 2024 року з урахуванням заяви від 24 червня 2024 року та доданих документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішенням від 02 липня 2024 року № 40, яким у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відмовлено у зв`язку із недосягненням пенсійного віку.

Вказаним рішенням визначено, що пільговий стаж роботи позивача становить 30 років 06 місяців 06 днів, загальний страховий стаж становить 34 роки 11 місяців 10 днів. Страховий стаж з урахуванням кратності 45 років 04 місяці 23 дні.

Як зазначив відповідач у відзиві на позовну заяву, до Списку № 2 зараховано усі періоди роботи позивача.

Разом з тим, відповідно до розрахунку стажу позивача форми РС-право, який додано відповідачем та третьою особою до матеріалів справи, до пільгового стажу позивача не зараховано наступні періоди: з 21.02.1992 по 09.03.1993, з 10.03.1993 по 01.07.1994, з 02.07.1994 по 30.10.1995, з 31.10.1995 по 11.11.1995, з 12.11.1995 по 10.04.1997, з 11.04.1997 по 30.04.1997, з 01.05.1997 по 26.11.1997, з 28.02.2002 по 01.03.2002, з 01.10.2002 по 31.01.2003, з 01.02.2003 по 31.12.2003, з 13.06.2006 по 12.04.2007, з 25.08.2009 по 26.08.2009, 29.05.2010, 20.10.2010, 13.04.2011, 09.12.2011, з 27.08.2014 по 31.08.2014, 02.04.2015, 26.04.2015, 03.05.2015, 31.05.2015, з 08.04.2022 по 30.04.2022, з 15.04.2023 по 30.04.2023, з 01.07.2023 по 03.07.2023.

Зазначені вище періоди зараховано до страхового стажу позивача.

Періоди роботи позивача з 01.05.2022 по 31.05.2022, з 01.05.2023 по 30.06.2023 не зараховано ані до страхового, ані до пільгового стажу позивача.

Суд зазначає, що відповідно до вказаного розрахунку, періоди трудової діяльності позивача зараховано до 31.03.2024 включно.

Крім того, спірне рішення не містить підстав незарахування до пільгового стажу позивача за Списком № 2 зазначених періодів роботи позивача.

Періоди: з 21.02.1992 по 09.03.1993, з 02.07.1994 по 30.10.1995, з 12.11.1995 по 10.04.1997 з 01.05.1997 по 26.11.1997, з 01.10.2002 по 31.01.2003, зараховано до стажу позивача із поміткою «Працівники охорони здоров`я (інші посади)».

Відповідно до довідки КНП «Інфекційна лікарня м. Костянтинівка» від 21.06.2024 № 23 (далі довідка від 21.06.2024 № 23, пільгова довідка), позивач працює у зазначеній установі з 21 лютого 1992 року по теперішній час на посаді молодша медична сестра палатна (санітарка-прибиральниця) дитячого інфекційного відділення.

Вказаною довідкою підтверджено виконання позивачем робіт, передбачених Списком № 2 за періоди: з 27.11.1997 по 31.05.2001, з 01.06.2001 по 31.09.2002, з 01.02.2003 по 12.06.2006, з 13.04.2007 по 31.09.2009, з 01.10.2009 по теперішній час.

Суд зазначає, що аналогічні відомості містить пільгова довідка № 10 від 31.05.2024.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд враховує, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості, пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов`язків і є однією з форм соціального захисту, цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України «Про пенсійне забезпечення».

Закон України «Про пенсійне забезпечення» № 1788 від 05.11.1991 року, відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування).

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до п. 1.7, 1.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал або засобами Порталу Дія днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі або засобами Порталу Дія заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій, якщо інше не передбачено цим Порядком), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Пунктом 2.1 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; 2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення; 3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 3, 4 до Положення); 4) документи про місце проживання (реєстрації) особи; 5) документи, які засвідчують особливий статус особи; 6) документ уповноваженого органу Російської Федерації про те, що особі не призначалась пенсія за місцем реєстрації на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, та особисту декларацію про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій особам, зазначеним у пункті 1.3 розділу І цього Порядку).

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пункт 3 Порядку № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (надалі - Порядок), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005 № 383 затверджено Порядок застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі Порядок). Цей Порядок регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пунктів «а», «б» статті 13 та статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків (п. 2 Порядку № 383).

При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (приклади у додатках 1, 2).

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637.

Відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць, затвердженого Постановою Кабінетом Міністрів України від 01 серпня 1992 року (який набрав чинності 21 серпня 1992 року) встановлено, що атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Згідно із зазначеним нормативним актами основна мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України.

Атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа.

Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: картка умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Як встановлено судом із записів у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 , позивач з 21.02.1992 року працювала у якості санітарки-буфетниці дитячого інфекційного відділення, 20.05.1997 року посаду перейменовано на молодшу медичну сестру палатну, 27.11.1997 переведена на посаду молодшої медичної сестри дитячого інфекційного відділення у зв`язку із реорганізацією, з 01.01.1999 переведена на посаду молодшої медичної сестри денного стаціонару тимчасово, з 01.06.2001 переведена на посаду молодшої медичної сестри-буфетниці дитячого інфекційного відділення, з 01.10.2002 переведена на посаду молодшої медичної сестри палатної-прибиральниці дитячого інфекційного відділення, з 13.06.2006 переведена на посаду молодшої медичної сестри-господині дитячого інфекційного відділення, 13.04.2007 переведена на посаду молодшої медичної сестри прибиральниці дитячого інфекційного відділення, 01.10.2009 переведена на посаду молодшої сестри медичної палатної інфекційного відділення для дітей, 01.11.2016 упорядковано назву посади на «молодша медична сестра (санітарка-прибиральниця) палатна».

Наказом Міської інфекційної лікарні м. Костянтинівка 21.09.1994 № 002/58 професії медсестри палатної та санітарки палатної атестовано за Списком № 2 (код 226000а).

Суд зазначає, що пільгові довідки КНП «Інфекційна лікарня м. Костянтинівка» від 23.05.2024 № 10, від 21.06.2024 № 23 не містить відомостей щодо роботи позивача за професіями, передбаченими Списком № 2 до 27.11.1997 року.

Разом з тим, однією з умов, необхідних для призначення пенсії на пільгових умовах, є робота зі шкідливими і важкими умовами праці протягом повного робочого дня.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 березня 2019 року у справі № 295/8979/16-а.

В свою чергу, для зарахування періоду роботи позивачки з 21.02.1992 року по 21.08.1992 року проведення атестації робочих місць не є необхідним. Однак, суд звертає увагу на те, що обов`язковим для зарахування зазначеного періоду є підтвердження документами умов праці до 21 серпня 1992 року.

Постановою КМ СРСР від 26.01.1991 №10 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення» до Списку № 2 віднесено молодший медичний персонал (код 2260000а), Розділ XXIV, підрозділ 54б (Працівники, які безпосередньо обслуговують хворих в туберкульозних та інфекційних установах, відділеннях, кабінетах).

Аналогічна норма міститься у Постанові Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах».

Враховуючи наведене, суд доходить до висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до пільгового стажу позивача за Списком № 2 період її роботи з 21.02.1992 по 09.03.1993, з 02.07.1994 по 30.10.1995, з 12.11.1995 по 10.04.1997 з 01.05.1997 по 26.11.1997.

Щодо періоду роботи позивача з 01.10.2002 по 31.01.2003, суд зазначає наступне.

Відповідно до зазначених вище довідок, вказаний період роботи позивача не віднесено до Списку № 2.

Відповідно записів трудової книжки позивача, остання у спірний період працювала у якості молодшої медичної сестри палатної прибиральниці дитячого інфекційного відділення з (01.10.2002 по 12.06.2006), молодшої медичної сестри-господині дитячого інфекційного відділення (з 13.06.2006 по 12.04.2007).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року, професії молодшої медичної сестри, сестри-господині у туберкульозних та інфекційних закладах, відділеннях, кабінетах віднесено до Списку № 2 (код 24а. Розділ ХХIV).

Наказом Міської інфекційної лікарні м. Костянтинівка від 20.09.1999 № 002/65 професію молодшої медсестри атестовано за Списком № 2 (код 2260000а).

Наказом Міської інфекційної лікарні м. Костянтинівка від 13.09.2004 № 002/67 професію молодшої медичної сестри атестовано за Списком № 2.

Таким чином, періоди роботи позивача з 01.10.2002 по 31.01.2003, з 13.06.2006 по 12.04.2007 протиправно не зараховано відповідачем до пільгового стажу позивача за Списком № 2.

Щодо періодів роботи позивача з 31.10.1995 по 11.11.1995, з 11.04.1997 по 30.04.1997, з 28.02.2002 по 01.03.2002, з 25.08.2009 по 26.08.2009, 29.05.2010, 20.10.2010, 13.04.2011, 09.12.2011, з 27.08.2014 по 31.08.2014, 02.04.2015, 26.04.2015, 03.05.2015, 31.05.2015, з 08.04.2022 по 30.04.2022, з 15.04.2023 по 30.04.2023, з 01.07.2023 по 03.07.2023, суд зазначає наступне.

Відповідно до пільгових довідок від 23.05.2024 № 10, від 21.06.2024 № 23,

у вказані періоди позивач перебувала у відпустках без збереження заробітної плати.

Суд зазначає, що у вказаній довідці допущено описки щодо періодів з 27.08.2014 по 31.08.2014 (зазначено з 27.08.2014 по 31.08.20174), з 15.04.2023 по 30.04.2023 (зазначено з 15.04.2023 по 30.04.2024).

Разом з тим, у спірному рішенні не зазначено щодо будь-яких недоліків наданих позивачем до її заяви документів, а на розрахунок стажу позивача вказані недоліки не вплинули.

За приписами ст. 84 КЗпП України, у випадках, передбачених статтею 25 Закону України "Про відпустки", працівнику за його бажанням надається в обов`язковому порядку відпустка без збереження заробітної плати.

За сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.

Як слідує зі ст. 4 Закону України "Про відпустки", відпустки без збереження заробітної плати є одними з видів відпусток.

Відповідно до статей 25 та 26 Закону України "Про відпустки" відпустки без збереження заробітної плати надаються в обов`язковому порядку, або за згодою сторін.

Поряд з цим, в листі Міністерства соціальної політики України від 08.02.2016 р. № 713/039/161-16 надано роз`яснення в якому зазначено, що відповідно до статті 34 Кодексу законів про працю України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році.

У постанові від 19.03.2019 у справі № 295/8979/16-а Верховний Суд, між іншим, зазначив, що час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють у шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше одного місяця в календарному році.

Як встановлено матеріалами справи, відповідач не скористався повноваженнями, наданими йому положеннями ч. 3 ст. 44 Закону №1058-IV щодо витребування відповідних документів від підприємств-роботодавців позивача.

Водночас, п. 4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, встановлює, що при прийманні документів працівник сервісного центру: уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; надсилає запити про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей, передбачених пунктом 2.28 розділу II цього Порядку; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних системах та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповіді органу, який веде відповідний інформаційний реєстр.

Надаючи оцінку доказам наявним в матеріалах справи, суд встановив, що сукупна кількість днів безоплатної відпустки не перевищує одного місяця в календарному році, проте відповідач їх до пільгового стажу позивача не зарахував без зазначення причин та будь-яких дій направлених на з`ясування чи були вони пов`язані з виробничою необхідністю не вчинив, з огляду на що такі дії відповідача, щодо не зарахування цих періодів до пільгового стажу позивача є передчасними.

Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку щодо протиправності дій відповідача в частині незарахування до пільгового стажу позивача за Списком № 2 періодів перебування у відпустках без збереження заробітної плати з 31.10.1995 по 11.11.1995, з 11.04.1997 по 30.04.1997, з 28.02.2002 по 01.03.2002, з 25.08.2009 по 26.08.2009, 29.05.2010, 20.10.2010, 13.04.2011, 09.12.2011, з 27.08.2014 по 31.08.2014, 02.04.2015, 26.04.2015, 03.05.2015, 31.05.2015, з 08.04.2022 по 30.04.2022, з 15.04.2023 по 30.04.2023, з 01.07.2023 по 03.07.2023.

Щодо періодів з 01.05.2022 по 31.05.2022, з 01.05.2023 по 30.06.2023, суд зазначає наступне.

Відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5), у період з 01.05.2022 по 31.05.2022, з 01.05.2023 по 30.06.2023 позивачеві заробітна плата не нараховувалась, страхові внески не сплачувались.

Також суд зазначає, форма ОК-5 не містить відомостей щодо нарахування позивачеві заробітної плати з 01.04.2024 року.

Частиною 1 статті 24 Закону № 1058 визначено, що страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Враховуючи наведене, вказані періоди вірно не зараховано відповідачем до страхового та пільгового стажу позивача.

Суд зазначає, що форма ОК-5 не містить відомостей щодо нарахування та виплати заробітної плати позивачеві з 01.04.2024, та відповідно, відомостей щодо сплати страхових внесків.

Щодо періоду з 10.03.1993 по 01.07.1994, суд зазначає наступне.

Відповідно до пільгової довідки від 21.06.2024 № 23, у вказаний період позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною віком до трьох років.

На підставі статті 11 Закону № 1058 загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які відповідно до законів отримують, зокрема, допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Як визначено частиною 4 статті 24 Закону № 1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно пункту «ж» частини 3 статті 56 Закону № 1788-XII час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку зараховується до стажу роботи.

Відповідно до частини 2 статті 181 КЗпП України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Частиною 6 статті 179 КЗпП України установлено, що у разі, якщо дитина потребує домашнього догляду, одному з батьків дитини в обов`язковому порядку надається відпустка без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку.

Абзацом 1 частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV передбачається, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за тими даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Відтак, час догляду за дитиною у період до 01.01.2004 року (дата набрання чинності Законом № 1058-IV) зараховується до страхового стажу непрацюючій матері (до досягнення нею 3-річного віку) чи працюючій особі, якій у встановленому законом порядку була надана відповідна відпустка по догляду за дитиною до 3 та 6-ти річного віку.

Отже, до спеціального (пільгового) стажу, який дає право на пенсію за вислугу років та на пільгових умовах, зараховується час догляду працюючої особи за дитиною до досягнення нею 3 і 6-ти річного віку (у разі оформлення відповідної відпустки).

З урахуванням викладеного, суд доходить до висновку щодо незарахування до пільгового стажу позивача за Списком № 2 періоду догляду за дитиною, яка не досягла 3-річного віку з 10.03.1993 по 01.07.1994.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , позивач має доньку ОСОБА_2 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи наведене, суд доходить до висновку щодо протиправності незарахування відповідачем до пільгового стажу позивача за Списком № 2 періодів її роботи з 21.02.1992 по 09.03.1993, з 02.07.1994 по 30.10.1995, з 12.11.1995 по 10.04.1997 з 01.05.1997 по 26.11.1997, з 01.10.2002 по 31.01.2003, з 13.06.2006 по 12.04.2007, періоду догляду за дитиною, яка не досягла 3-річного віку з 10.03.1993 по 01.07.1994.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення. Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди призначення пільгових пенсій провадиться за нормами зазначеного закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом "Про пенсійне забезпечення".

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Крім того, 03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон №2148, що доповнив Закон № 1058 розділом XIV-1, який містить п. 2 ч. 2 ст. 114 такого змісту: «На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

За приписами ст. 12 Закону № 1788 право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з п. «б» ст. 13 Закону № 1788 в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

- чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

- жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених робота.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам

Законом № 213, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений п. «б» ст. 13 Закону №1788 вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до п. 1 резолютивної частини Рішення КСУ № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14 пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213.

Згідно з п. 3 резолютивної частини Рішення КСУ №1-р/2020 застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788 в редакції до внесення змін Законом № 213 для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням №1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону №1788, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (п. 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788 з урахуванням Рішення КСУ №1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788 з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058 з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (п. 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, п. 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Велика Палата Верховного Суду відхилила доводи пенсійного органу про те, що відповідно до ст. 5 Закону № 1058 дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону; виключно цим Законом визначаються, зокрема: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком. Адже Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що Закон №1788 був прийнятий раніше за Закон №1058.

Велика Палата Верховного Суду також не погодилась з посиланням пенсійного органу на абзац другий пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058, відповідно до якого положення Закону № 1788 застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148 мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. На думку пенсійного органу, це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону № 1788 відносинами, про які йдеться в цьому пункті. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону № 1788 всі інші положення, чого зроблено не було.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020, а не Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З матеріалів справи встановлено, що на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком від 29 травня 2024 року ОСОБА_3 досягла 50-річного віку, та мала пільговий стаж роботи понад 30 років, загальний страховий стаж понад 34 роки, про що зазначено в оскаржуваному рішенні та не спростовується відповідачем.

Суд наголошує, що відповідно до п. «б» статті 13 Закону № 1788 в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213, жінки мають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 за умови досягнення ними 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених робота.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивач при зверненні із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 29 травня 2024 року, досягла необхідного віку (50 років згідно п. «б» ст. 13 Закону № 1788) та мала пільговий стаж для призначення пенсії (більше 10 років відповідно до п. «б» ст. 13 Закону № 1788), отже мала право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно п. «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Таким чином, суд вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 02 липня 2024 року №40 про відому у призначенні пенсії прийнято без повного з`ясування усіх обставин справи, є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Щодо дати, з якої необхідно призначити пенсію позивачеві, суд зазначає наступне.

Позивач просить суд зобов`язати відповідача призначити пільгову пенсію за віком з 01.02.2023 року.

Разом з тим, суд зазначає наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, первинно позивач звернулась із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах 29 травня 2024 року, яку було розглянуто відповідачем з урахуванням доданих до заяви позивача від 24 червня 2024 року додаткових документів.

Необхідного 50-річного пенсійного віку позивач досягла 31.01.2023 року.

Відповідно до частини 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, зокрема:

1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першої статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

Законом України «Про внесення зміни до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо призначення пенсії особам, які проживають на тимчасово окупованій території або на території, на якій ведуться бойові дії» № 2981-IX від 20 березня 2023 року Пункт 14-6 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" доповнити підпунктом 14-6.2 такого змісту: «14-6.2. Тимчасово, у період дії воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців після його припинення або скасування, для осіб, які проживають/проживали на території, на якій ведуться (велися) бойові дії, та/або на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, у разі якщо звернення за призначенням пенсії відбулося в період дії воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців після його припинення або скасування, за умови що передбачений частиною першою статті 45 цього Закону строк звернення за призначенням відповідної пенсії не сплив станом на 24 лютого 2022 року, пенсія призначається за віком - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку».

Згідно з п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 2981-IX від 20 березня 2023 року, встановити, що особам, які проживають/проживали на території, на якій ведуться (велися) бойові дії, та/або на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України та яким у період з 24 лютого 2022 року до набрання чинності цим Законом, крім тих осіб, у яких строк звернення за призначенням відповідної пенсії сплив станом на 24 лютого 2022 року, пенсію призначено з дня звернення, за їх бажанням пенсія обчислюється з урахуванням положень підпункту 14-6.2 пункту 14-6 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В пояснювальній записці до проекту Закону України «Про внесення зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо призначення пенсії особам, які проживають на тимчасово окупованій території або на території, де ведуться бойові дії» зазначено наступне «у різний період після повномасштабного вторгнення окупованими були близько 20 відсотків території України, а сотні тисяч громадян України опинились в окупації. Однією з гострих проблем для осіб, які досягли пенсійного віку або стали особами з інвалідністю, та які опинились в окупації, є призначення та отримання пенсійних виплат. Проблема полягає в тому, що особи, які досягли пенсійного віку або стали особами з інвалідністю та проживають на тимчасово окупованій території або на території, де ведуться бойові дії, з незалежних від них причин не можуть безпосередньо звернутись до органів Пенсійного фонду України у зв`язку із тимчасовою неможливістю здійснювати свої повноваження такими органами на тимчасово окупованих територіях, а через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України можливості подати заяву та підтверджуючі документи немає можливості у зв`язку із відсутністю на окупованих територіях інтернет-зв`язку та українського мобільного зв`язку. Таким чином, зазначені особи з об`єктивних причин позбавлені можливості звернутись за призначенням пенсії у встановленому станом на даний час порядку».

Тобто, вчинено дії щодо захисту та відновлення прав осіб, які проживають або проживали на окупованій території або в зонах ведення бойових дій, та з незалежних від себе причин не могли безпосередньо звернутися до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії.

Станом на дату досягнення позивачем пенсійного віку та первинного звернення із заявою про призначення пенсії за віком, м. Костянтинівка, де проживає позивач, перебувало на території активних бойових дій, у відповідності до положень «Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», затвердженого 22.12.2022 наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за №1668/39004.

Враховуючи наведене, суд доходить до висновку щодо призначення позивачеві пенсії за віком з 01.02.2023 року, тобто, з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Нормами частини 2 статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Дана правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові у справі № 21-1465а15 від 16 вересня 2015 року.

У вказаному рішенні Верховний Суд України наголосив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалось примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України Відповідно суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, з урахуванням положень ст. 9 КАС України, з метою остаточного вирішення спору між сторонами, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, змінити обраний позивачем спосіб захисту її порушеного права та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 02 липня 2024 року №40, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29 травня 2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції згідно рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 з 01 лютого 2023 року, зарахувавши до її пільгового стажу за Списком № 2 періоди її роботи з 21.02.1992 по 09.03.1993, з 02.07.1994 по 30.10.1995, з 12.11.1995 по 10.04.1997 з 01.05.1997 по 26.11.1997, з 01.10.2002 по 31.01.2003, з 13.06.2006 по 12.04.2007, періоду догляду за дитиною, яка не досягла 3-річного віку з 10.03.1993 по 01.07.1994 та періоди перебування у відпустках без збереження заробітної плати з 31.10.1995 по 11.11.1995, з 11.04.1997 по 30.04.1997, з 28.02.2002 по 01.03.2002, з 25.08.2009 по 26.08.2009, 29.05.2010, 20.10.2010, 13.04.2011, 09.12.2011, з 27.08.2014 по 31.08.2014, 02.04.2015, 26.04.2015, 03.05.2015, 31.05.2015, з 08.04.2022 по 30.04.2022, з 15.04.2023 по 30.04.2023, з 01.07.2023 по 03.07.2023.

Суд зазначає, що вказаний спосіб захисту буде належним та достатнім для поновлення порушених прав позивача.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки підставою звернення до суду стало протиправне рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, суд приходить висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області судовий збір в розмірі 968,96 грн.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 02 липня 2024 року №40, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29 травня 2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції згідно рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 з 01 лютого 2023 року, зарахувавши до її пільгового стажу за Списком № 2 періоди її роботи з 21.02.1992 по 09.03.1993, з 02.07.1994 по 30.10.1995, з 12.11.1995 по 10.04.1997 з 01.05.1997 по 26.11.1997, з 01.10.2002 по 31.01.2003, з 13.06.2006 по 12.04.2007, періоду догляду за дитиною, яка не досягла 3-річного віку з 10.03.1993 по 01.07.1994 періоди перебування у відпустках без збереження заробітної плати з 31.10.1995 по 11.11.1995, з 11.04.1997 по 30.04.1997, з 28.02.2002 по 01.03.2002, з 25.08.2009 по 26.08.2009, 29.05.2010, 20.10.2010, 13.04.2011, 09.12.2011, з 27.08.2014 по 31.08.2014, 02.04.2015, 26.04.2015, 03.05.2015, 31.05.2015, з 08.04.2022 по 30.04.2022, з 15.04.2023 по 30.04.2023, з 01.07.2023 по 03.07.2023 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 02 липня 2024 року №40.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) від 29 травня 2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та призначити ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції згідно рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 з 01 лютого 2023 року, зарахувавши до її пільгового стажу за Списком № 2 періоди її роботи з 21.02.1992 по 09.03.1993, з 02.07.1994 по 30.10.1995, з 12.11.1995 по 10.04.1997 з 01.05.1997 по 26.11.1997, з 01.10.2002 по 31.01.2003, з 13.06.2006 по 12.04.2007, періоду догляду за дитиною, яка не досягла 3-річного віку з 10.03.1993 по 01.07.1994 та періоди перебування у відпустках без збереження заробітної плати з 31.10.1995 по 11.11.1995, з 11.04.1997 по 30.04.1997, з 28.02.2002 по 01.03.2002, з 25.08.2009 по 26.08.2009, 29.05.2010, 20.10.2010, 13.04.2011, 09.12.2011, з 27.08.2014 по 31.08.2014, 02.04.2015, 26.04.2015, 03.05.2015, 31.05.2015, з 08.04.2022 по 30.04.2022, з 15.04.2023 по 30.04.2023, з 01.07.2023 по 03.07.2023.

В задоволенні позовних вимог про призначення пенсії з 01.02.2023 року відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській (, місцезнаходження: вул. Гоголя, буд. 34, м. Полтава, 36000) області на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) 96 грн.

Повний текст рішення складено та підписано 27 серпня 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Олішевська