Справа № 260/3598/24
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2024-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2024 рокум. Ужгород№ 260/3598/24

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Рейті С.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі відповідач 1, ГУ ПФУ в Закарпатській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі відповідач 2, ГУ ПФУ в Сумській області), в якому просить:

1) Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про відмову у призначенні пенсії від 17.04.2024 року № 65 (17.04.2024 року 10314/03-16);

2) Зобов`язати ГУ ПФУ в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди її роботи з 22.08.1994 року по 20.10.1996 року в ФСП «ФОКУС» (запис №13-14 трудової книжки НОМЕР_1 від 17.08.1981 року) та призначити їй пенсію за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дати набуття права на пенсію за віком - з 11.01.2024 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.01.2024 року позивач звернулася до ГУ ПФУ в Закарпатській області, як до територіального органу Пен сійного фонду України, за місцем своєї реєстрації, із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та на підтвердження страхового стажу надала визначені Порядком подання та оформлення документи для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 документи.

Рішенням ГУ ПФУ в Сумській області про відмову у призначенні пенсії за № 65 від 17.04.2024 року відмовлено в призначенні позивачу пенсії по віку згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із-за відсутності необхідного стажу роботи.

Так, до страхового стажу не зарахований період роботи з 22.08.1994 року по 20.10.1996 року по трудовій книжці НОМЕР_1 , оскільки наказ про прийняття на роботу дописаний.

Як наслідок, з наявних у позивача понад 31 рік страхового стажу, відповідачем 2 зараховано тільки 29 років 2 дні, що у відповідності до ст.26 Закон України №1058-IV дає право на призначення пенсії тільки при досягненні позивачем 63 років.

Позивач вважає безпідставними дії відповідачів щодо не зарахування до трудового та страхового стажу в повному обсязі всіх періодів її роботи, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 17.08.1981 року, зокрема: з 22.08.1994 року по 20.10.1996 року в ФСП «ФОКУС» (записи № 13-14 трудової книжки), що в сукупності призвело до прийняття відповідачем 2 протиправного рішення №65 від 17.04.2024 року (17.04.2024 року 10314/03-16) про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного стажу.

Ухвалою судді від 30.05.2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

17.06.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, не погоджується з доводами, викладеними в позовній заяві, виходячи з наступного.

Зазначає, що розглянувши документи подані для призначення пенсії ОСОБА_1 , Головним управлінням в Сумській області (структурного підрозділу, що розглядав заяву позивача за принципом екстериторіальності) встановлено, що загальний страховий стаж відповідно до ст.24 Закону України від 09.07.2003 pоку №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 29 років 2 дні. Наявного стажу роботи є недостатньо для призначення пенсії за віком. Згідно частини 1 статті 26 Закону України від 09.07.2003 pоку №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу роботи з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 рік.

За результатами розгляду документів до трудового стажу не зараховано період роботи з 22.08.1994 року по 20.10.1996 року в ФСП «ФОКУС» згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки наказ про прийняття на роботу дописаний.

У зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, який необхідний позивачці для призначення пенсії Головним управлінням в Сумській області прийнято рішення за №65 від 17.04.2024 року про відмову у призначенні пенсії.

Відзиву на позовну заяву відповідачем 2 у встановлений судом строк не надано.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

10.04.2024 року позивачка звернулась до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 pоку № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

За принципом екстериторіальності вказану заяву було розглянуто ГУ ПФУ в Сумській області, рішенням якого за № 65 від 17.04.2024 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

При цьому, зі змісту спірного рішення, страховий стаж позивача складає 29 років 2 дні.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано період роботи з 22.08.1994 по 20.10.1996 по трудовій книжці НОМЕР_1 , оскільки наказ про прийняття на роботу дописаний.

Вважаючи відмову в призначенні пенсії протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом про визнання такої протиправною та зобов`язання призначити їй пенсію.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (надалі також - Закон №1058-IV, в редакції станом на час спірних правовідносин).

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років (частина 2 статті 26 Закону 1058-IV).

Згідно із частиною 4 статті 26 Закону 1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

За змістом абзацу 1 частини 1, абзацу 1 частини 2 статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (надалі також - Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно із статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (надалі також - Порядок №637), Основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Пунктом 3 вказаного Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

20.06.1974 року постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань № 162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (надалі також - Інструкція №162, яка діяла у період роботи позивача з 22.08.1994 року).

Відповідно до пункту 2.3. Інструкції №162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно із пунктами 2.25, 2.26 Інструкції №162 записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (абзац 1 пункту 4.1. Інструкції № 162).

Аналогічні вимоги містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 (надалі також - Інструкція №58, в редакції, чинній в період роботи позивача по 20.10.1996).

Згідно пункту 1.1. цієї Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3 Інструкції №58).

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи (п.2.26 Інструкції №58).

Суд звертає увагу, що і за приписами пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» (відповідно до якої прийнято Інструкцію №58), відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Як слідує із записів № 13 14 трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 17.08.1981 року ОСОБА_1 у спірний період:

- 22.08.1994 року прийнята на роботу в кафе «Вітерець» на посаду буфетчиці ІІ розряду;

- 20.10.1996 року звільнена з посади буфетчиці за власним бажанням.

У спірному рішенні зазначено, що вказаний період неможливо зарахувати до страхового стажу, оскільки наказ про прийняття на роботу дописаний.

Слід вказати, що записи про прийняття ОСОБА_1 на роботу та про звільнення з роботи із вказаного кафе завірені печаткою Кафе «Вітерець» та заповнені без виправлень/підтирань і містять підпис уповноваженої особи.

Суд зазначає, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11.05.2022 року у справі № 120/1089/19-а.

Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 року по справі №677/277/17.

Також Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 року у справі №423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 року у справі № 593/283/17, від 11.07.2019 року у справі №607/14795/16-а, від 31.07.2019 року у справі №750/10916/16-а, від 19.09.2019 року у справі №229/1905/17, від 30.09.2019 року у справі №638/18467/15-а та від 15.11.2019 року у справі №495/5161/17, від 27.02.2020 року у справі №545/4197/16-а.

У розглядуваному випадку суд звертає увагу, що дописаним є номер і дата наказу. Сам запис про дату прийняття на роботу 22.08.1994 року, посада і підпис посадової особи дописувань і виправлень не містять. При цьому, дописування номеру і дати наказу та запис про дату прийняття на роботу, за візуальним порівнянням здійснено схожим почерком.

За встановлених судом обставин, твердження Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про наявність вказаних вище недоліків (дописаний наказ про прийняття на роботу) як підстави для не зарахування періоду роботи з 22.08.1994 року по 20.10.1996 року до страхового стажу позивача, суд вважає необґрунтованими та безпідставними.

Отже, пенсійним органом протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 22.08.1994 року по 20.10.1996 року, відтак, слід скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 17.04.2024 року № 65 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Разом з цим, враховуючи, що суд не може підміняти державний орган та приймати замість нього рішення, зокрема й вираховувати страховий стаж, який дає право на пенсію, суд виснує, що позовна вимога про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити позивачу пенсію за віком задоволенню не підлягає.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3 Порядку № 22-1 встановлено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до п. 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.

Відповідно до пунктів 4.8, 4.10 Порядку №22-1 заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, що формується та ведеться відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги» та «Про захист персональних даних». Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій.

Після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Із вказаного слідує, що після реєстрації 10.04.2024 року заяви ОСОБА_1 , органом пенсійного забезпечення, який її розглядав і вирішував за принципом екстериторіальності питання про наявність чи відсутність права на пенсію, є Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області.

Отже, належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.04.2024 року про призначення пенсії за віком, зарахувавши до її страхового стажу період роботи з 22.08.1994 року по 20.10.1996 року, із врахуванням встановлених обставин та викладених судом висновків у цій справі.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Фактично предметом позову є одна вимога немайнового характеру, яка хоч і задоволена частково, але розмір компенсації за сплачений судовий збір суд визначає, виходячи з кількості (а не з розміру) задоволених (незадоволених) позовних вимог. Саме такий механізм розподілу витрат зі сплати судового збору застосовано Верховним Судом у рішенні від 16.06.2020 року по справі №620/1116/20.

При зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 968,97 грн., який підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4 ), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (Сумська область, м. Суми, вул. Степана Бандери, буд. 43 ), про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 65 від 17.04.2024 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком відповідно до пункту 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи з 22.08.1994 року по 20.10.1996 року.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.04.2024 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

5. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

6. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968,97 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто сім копійок).

7. Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 255 КАС України, та може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

СуддяС.І. Рейті