Справа № 120/17964/23
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2024-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/17964/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Свентух Віталій Михайлович

Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В.

23 серпня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Сапальової Т.В. Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

Позивач звернувся із позовом до Вінницького окружного адміністративного суду в якому просив:

визнати протиправною відмову Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області від 02.11.2023 вих № 0518- 788/0518 1-23 у прийнятті документів для оформлення посвідки на постійне місце проживання громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 ;

зобов`язати Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області з урахуванням висновків суду, прийняти документи для оформлення та видачі посвідки на постійне місце проживання громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 .

ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22.04.2024 позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області щодо відмови громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 у прийнятті документів для оформлення посвідки на постійне проживання в Україні.

Зобов`язано Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області прийняти та розглянути документи громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 для оформлення посвідки на постійне проживання в Україні, з урахуванням висновків суду наведених в цьому рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог, а саме щодо здійснення видачі посвідки на постійне проживання в Україні відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну звернулась ще 22.05.2021, а відповідне рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну на виконання рішень Вінницького окружного адміністративного суду прийнято 09.10.2023, тому відповідач помилково вважав порушеними строки перебування ОСОБА_1 на території України, оскільки наведені обставини не залежали від волі позивача, а остання реалізовувала захист своїх прав у судовому порядку.

ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що отримання візи типу D є однією із умов при подачі документів для отримання посвідки.

При цьому зазначив, що предметом вирішення спору у справах № 120/8807/21 та 120/294/23, на які посилається суд першої інстанції, була законність перебування позивача на території України на час звернення із заявою про отримання дозволу на імміграцію до України 22.05.2021, а відтак Вінницький окружний адміністративний суд у справах № 120/8807/21 та 120/294/23 вирішував законність перебування громадянки російської федерації на території України під час подачі заяви на імміграцію до України виключно на 22.05.2021, тобто на день подачі позивачем заяви про надання дозволу на імміграцію.

ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому вказано, що отримавши дозвіл на імміграцію від 09.10.2023 згідно рішення №8746, ОСОБА_1 17.10.2023 звернулась до Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області (Жмеринський відділ) з повним пакетом документів для оформлення посвідки на постійне проживання. Проте їй спочатку в усній формі було відмовлено у прийнятті документів, тому ОСОБА_1 написала заяву від 17.10.2023, зареєстровану від 17.10.2023 № Х -22/6/0518-23, для надходження письмової відповіді стосовно причин відмови у прийнятті документів для отримання посвідки на постійне проживання.

ОСОБА_1 протягом трьох років оскаржує рішення Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області. Крім того, було проведено ряд перевірок ініційованих з боку відповідача, тому позивачка фактично не могла виїжджати за межі України, так як тривали судові процеси, був необхідний збір доказів, відповідач викликав її для отримання пояснень, перевіряли правоохоронні органи її місцезнаходження та проживання.

Зазначено, що фактично відповідач сам спричинив такий довготривалий розгляд заяви дозволу на імміграцію, що в свою чергу унеможливлювало звернення ОСОБА_1 за посвідкою про постійне проживання. Підставою для отримання посвідки є дозвіл на імміграцію, який видає Державна міграційна служба України.

Також позивачем вказано, що фактично Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області при видачі дозволу на імміграцію, визнало легальність перебування на території України ОСОБА_1 , що підтверджується рішенням №8746 від 09.10.2023 про надання дозволу на імміграцію в Україну, на підставі п.4 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію».

Крім того зауважено, що ОСОБА_1 в`їжджала до України лише один раз 17.03.2021, тоді віза типу D була не потрібна.

V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою суду від 11.06.2024 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

22.05.2021 позивач звернулась до відповідача із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 4 частини 2 статті 4 Закону України "Про імміграцію", як особа, що є онукою громадянки України.

За результатами розгляду вказаної заяви, відповідачем 23.06.2021 прийнято рішення №8729 про відмову в наданні дозволу на імміграцію на підставі пункту 4 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію", а саме зазначення у заяві свідомо неправдивих відомостей.

Вважаючи незаконною відмову відповідача у наданні їй дозволу на імміграцію в Україну, позивач за захистом своїх прав, свобод та інтересів звернулась до суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду, яке набрало законної сили, від 01.11.2021 у справі № 120/8807/21-а визнано протиправним та скасовано рішення Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області від 23.06.2021 №8729 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 . Зобов`язано Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні, повторно розглянути заяву громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 від 22.05.2021 про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі положень п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону України від 07.06.2001 № 2491-III "Про імміграцію".

На виконання вищевказаного рішення суду, відповідач повторно розглянув заяву позивача та прийняв рішення від 22.12.2022 № 8729 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 на підставі пункту 6 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію".

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10.04.2023 у справі №120/294/23 визнано протиправним та скасовано рішення Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області від 22.12.2022 №8729 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 . Зобов`язано Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області повторно розглянути заяву громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 від 22.05.2021 про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі положень пункту 4 частини 2 статті 4 Закону України "Про імміграцію", з урахуванням висновків суду, наданих в цьому рішенні.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2023 апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області залишено без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10.04.2023 - без змін.

На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10.04.2023 Управлінням Державної міграційної служби України у Вінницькій області прийнято висновок від 26.05.2023 та поновлено розгляд заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на імміграцію в Україну від 22.05.2021.

09.10.2023 за результатами повторного розгляду заяви, на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/294/23, громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 надано дозвіл на імміграцію в Україну.

17.10.2023 позивач звернулась до Жмеринського відділу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області із заявою про отримання посвідки на постійне місце проживання з підстав отримання дозволу на імміграцію до України.

Однак, відповідач листом від 02.11.2023 відмовив у прийнятті документів щодо оформлення посвідки на постійне проживання, оскільки позивач перебуває на території України з порушенням строку перебування.

Позивач вважає, що відповідачем протиправно відмовлено у прийнятті документів для оформлення посвідки на постійне місце проживання, а тому звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі вказаної норми апеляційний суд не надає правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позову за такими доводами.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 8 частини 1 статті 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI) визначено, що іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом.

Згідно частини 1 статті 4 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах першій та сімнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на постійне проживання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321 "Про затвердження зразка, технічного опису бланка та Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання" затверджено, зокрема, Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання (далі - Порядок №321), відповідно до пункту 1 якого посвідка на постійне проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Згідно з пунктом 3 Порядку №321 посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які мають дозвіл на імміграцію в Україну.

Посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України та які:

- досягли 16-річного віку, - на підставі заяв-анкет, поданих ними особисто;

- не досягли 16-річного віку або визнані обмежено дієздатними чи недієздатними, - на підставі заяв-анкет одного з батьків (усиновлювачів), з ким проживають особи на підставі дозволу на імміграцію, опікунів, піклувальників.

Положеннями пунктів 16-17 Порядку №321 передбачено, що документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт), територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС, за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.

Документи для оформлення посвідки подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування/проживання в Україні.

Згідно з пунктом 21 Порядку №321 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування/проживання іноземця або особи без громадянства на території України, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.

У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі.

Положеннями пункту 32 Порядку №321 визначено, що для оформлення посвідки іноземець або особа без громадянства подають:

1) дійсний паспортний документ іноземця (або паспортні документи - у разі, коли іноземець має одночасно громадянство (підданство) кількох держав (множинне громадянство) або документ, що посвідчує особу без громадянства, з візою типу D, якщо інше не передбачено законодавством і міжнародними договорами України;

2) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, у разі подання документів законним представником;

3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку;

4) копію рішення про надання дозволу на імміграцію;

5) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати;

6) документ, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, з даними про реєстраційний номер облікової картки платника податків (у разі наявності).

Іноземець або особа без громадянства під час подання документів для оформлення посвідки пред`являють працівникові територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта оригінали документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 5 і 6 цього пункту.

До заяви-анкети додаються оригінали документа, зазначеного у підпункті 3 цього пункту, і документа, що підтверджує сплату адміністративного збору, та копії документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 і 6 цього пункту, та документа про звільнення від сплати адміністративного збору, засвідчені працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта шляхом проставлення відмітки "Згідно з оригіналом" та підпису із зазначенням його посади, прізвища, ініціалів та дати.

Оригінали документів, зазначених у підпунктах 1 і 2 цього пункту, та документа про звільнення від сплати адміністративного збору повертаються іноземцеві або особі без громадянства.

Замість документів, зазначених в абзацах другому, четвертому та шостому цього пункту, особа, визнана особою без громадянства відповідно до статті 6-1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", подає рішення про визнання особою без громадянства, оформлене в установленому порядку.

Іноземець або особа без громадянства можуть подати також інші документи, які підтверджують наявність підстав для отримання посвідки або підтверджують інформацію, зазначену в заяві-анкеті (зокрема, документи, що підтверджують право власності на житло, договір наймання (піднаймання, оренди) тощо). Копії таких документів долучаються до заяви-анкети.

Отже посадова особа відповідача за результатами розгляду поданих документів для оформлення посвідки на постійне місце проживання в Україні наділена повноваженнями на встановлення їх відповідності, своєчасності їх подання, наявності підстав для оформлення та видачі посвідки, наявності відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування/проживання іноземця або особи без громадянства на території України, звіряння відомостей про іноземця або особу без громадянства, зазначених в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті, наслідком чого є прийняття відповідного рішення про прийняття таких документів або відмову у їх прийнятті.

Згідно матеріалів справи за результатами розгляду поданих позивачем документів щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні, відповідач керуючись абзацом 2 пункту 21 Порядку №321 відмовив у прийнятті таких документів, оскільки позивач перебуває на території України з порушенням строку перебування.

В обґрунтування підстав для відмови у прийнятті документів щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні відповідач вказав, що подані документи не відповідають вимогам законодавства, а саме пункту 32 Порядку 321, у паспорті громадянина Російської Федерації № НОМЕР_1 ОСОБА_1 відсутня віза типу D, на сторінці 46 проставлено штампи про перетин кордону у напрямку "виїзд" 17.03.2021 та "в`їзд" 17.03.2021, а також, що у наданому паспортному документі відсутня відмітка про продовження строку перебування в Україні, тобто особа перебуває на території України без документів, які дають її право на законне проживання на території України.

Також вказано, що ОСОБА_1 за відомостями інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон України (система "Аркан") перетинала державний кордон України за останні п`ять років з 01.01.2018 по 11.12.2023 лише один раз 17.03.2021 у напрямку "виїзд" та цього ж дня 17.03.2021 у напрямку "в`їзд" через пункт пропуску "Могилів-Подільський", що підтверджує її незаконне перебування на території України.

Проте рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01.11.2021 по справі №120/8807/21-а встановлено, що у період з 2011 року по 2020 рік ОСОБА_1 перебувала на території України законно як особа, громадянство якої підтверджувалося належним документом - паспортом громадянина України.

Поряд з цим, визнання через багато років вказаного паспорта таким, що був виданий з порушенням чинного на той час законодавства та із вини офіційної посадової особи - начальника Жмеринського РВ УМВС України у Вінницькій області, аж ніяк не може свідчити про нелегальність перебування позивачки на території України, як помилково вважає відповідач.

Водночас судом першої інстанції вірно вказано, що саме ця, незалежна від волі позивачки подія - прийняття органами ДМС України рішення від 09.11.2020 про вилучення, анулювання та знищення паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , поставила позивачку у становище, при якому, маючи стійкий зв`язок з державою Україною, обумовлений понад 20-річним проживанням позивачки на її території разом з матір`ю та бабусею-громадянкою України, позивачка була змушена узаконювати своє перебування в Україні.

За наслідками розгляду справи №120/8807/21-а, суд дійшов висновку, що за обставин, коли позивачка 9 років проживала на території України на підставі паспорта громадянина України, який був виданий їй державним органом у визначеному законодавством порядку, але в подальшому визнаний недійсним через недбалість посадових осіб цього органу, які допустили порушення, то негативні наслідки від такої помилки або зловживання не можуть перекладатися на особу (позивачку справі) та виправлятися за рахунок порушення її прав, свобод та інтересів.

Так, норми статті 78 КАС України визначають підстави звільнення від доказування, серед яких вказано, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справ, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, обставини, встановлені рішенням Вінницького окружного адміністративного суду №120/8807/21-а від 01.11.2021 не потребують доказування.

Тобто, вказаними вище судовим рішенням підтверджується необґрунтованість висновків відповідача про порушення позивачем строку перебування на території України.

В апеляційній скарзі скаржником вказано про те, що Вінницький окружний адміністративний суд у справах № 120/8807/21 та 120/294/23 вирішував законність перебування громадянки російської федерації на території України під час подачі заяви на імміграцію до України виключно на 22.05.2021, тобто на день подачі позивачем заяви про надання дозволу на імміграцію.

Водночас однією із підстав для відмови у прийнятті документів позивача було її незаконне перебування на території України, яке спростовується обставинами встановленими у справах № 120/8807/21 та 120/294/23 та які не потребують доказуванню.

При цьому, судом першої інстанції вірно враховано, що одним із обов`язкових документів для отримання посвідки на постійне проживання є рішення про надання дозволу на імміграцію, отримання якому передує визначена законодавством процедура.

Матеріалами справи підтверджується, що 22.05.2021 позивач звернулась до відповідача із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну.

Втім, відповідачем відмовлено в наданні дозволу на імміграцію, наслідком чого стало звернення позивача до Вінницького окружного адміністративного суду із позовами.

Судом першої інстанції вірно враховано, що позивач протягом трьох років оскаржувала в судовому порядку двічі прийняте рішення Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області щодо відмови їй в наданні дозволу на імміграцію.

Лише після скасування другого рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію, відповідач 09.10.2023 все ж таки прийняв рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі положень пункту 4 частини 2 статті 4 Закону України "Про імміграцію".

При цьому, перед тим як прийняти рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну відповідачем ініційовано ряд перевірок, зокрема направлено запити до Головного центу обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, Управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області, начальнику Жмеринського РВП Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області, Управління Служби безпеки України у Вінницькій області, внаслідок чого будь-яких відомостей негативного характеру не встановлено.

Отже, ОСОБА_1 після отримання рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну від 09.10.2023, без зайвих зволікань, 17.10.2023 звернулась до Жмеринського відділу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області із заявою про отримання посвідки на постійне місце проживання.

Однак, відповідач відмовив у прийнятті документів щодо оформлення посвідки на постійне проживання, оскільки позивач перебуває на території України з порушенням строку перебування.

Враховуючи, що позивач із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну звернулась ще 22.05.2021, а відповідне рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну на виконання рішень Вінницького окружного адміністративного суду прийнято 09.10.2023, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність доводів відповідача щодо перебування ОСОБА_1 на території України з порушенням строків перебування, оскільки наведені обставини не залежали від волі позивача, а остання реалізовувала захист своїх прав у судовому порядку.

Крім того в обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що отримання візи типу D є однією із умов при подачі документів для отримання посвідки.

Проте судом першої інстанції вірно враховано, що вимога відповідача, яка полягає у тому, що для вирішення питання законності перебування на території України, громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 , має виїхати з території України, можливу у третю країну, там звернутися за дозволом на імміграцію до України до посольства (консульства) України з метою отримання візи типу D, покладе на позивача надмірний тягар в умовах воєнного стану.

При цьому матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 9 років проживала на території України на підставі паспорта громадянина України, який був виданий їй державним органом у визначеному законодавством порядку, але в подальшому визнаний недійсним через недбалість посадових осіб цього органу, які допустили порушення, то негативні наслідки від такої помилки або зловживання не можуть перекладатися на особу (позивача у справі) та виправлятися за рахунок порушення її прав, свобод та інтересів чи покладення на неї додаткових обов`язків.

Таким чином судом першої інстанції вірно вказано, що відмовляючи позивачу у прийнятті документів для оформлення посвідки на постійне проживання в Україні відповідач діяв без урахування принципу пропорційності, тобто під час відмови у прийнятті документів мало місце відсутність досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямоване оскаржувана відмова, а також інтересами позивача, позаяк при видачі дозволу на імміграцію в Україну, відповідний державний орган підтвердив правильність надання позивачем необхідних документів та наявність підстав для надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну.

Відтак колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що дії Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області щодо відмови громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 у прийнятті документів для оформлення посвідки на постійне проживання в Україні є протиправними, а тому наявні правові підстави для зобов`язання Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області прийняти та розглянути документи громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 для оформлення посвідки на постійне проживання в Україні, з урахуванням висновків суду наведених в рішенні суду.

VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Сапальова Т.В. Капустинський М.М.