Справа № 420/14543/23
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2024-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/14543/23

Головуючий в 1 інстанції: Дубровна В.А. Дата і місце ухвалення: 24.06.2024р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління Національної поліції в Одеській області та ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 суми грошової компенсації за невикористану відпустку за 2019, 2020, 2021 та 2022 роки у кількості 108 днів щорічної основної та 10 додаткової оплачуваних відпусток;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суми грошової компенсації за невикористану відпустку за 2019, 2020, 2021 та 2022 роки у кількості 108 днів щорічної основної та 10 додаткової оплачуваних відпусток;

- стягнути понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідач протиправно відмовив у виплаті компенсації за невикористану відпустку, зазначивши про відсутність правових підстав для її нарахування та виплати.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. В стягненні витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Національної поліції в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 24.06.2024 р. та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішній справ України 06 квітня 2016 року № 260, які є спеціальним законодавством та підлягають застосуванню при вирішенні спорів з приводу порядку та умов грошового забезпечення поліцейських та надання їм відпустки, грошова компенсація за невикористану відпустку виплачується у випадку її невикористання у році звільнення.

Грошова компенсація за невикористані відпустки за попередні роки не передбачена, а встановлено правило надання чергової відпустки поліцейському до кінця календарного року, внаслідок чого підстав для виплати позивачу грошової компенсації за невикористану відпустку за 2019, 2020, 2021 та 2022 роки не має.

При цьому, зазначає, що позивач у встановленому порядку наказ про звільнення № 230 о/с від 07.03.2023 року не оскаржив. Таким чином, без внесення відповідних змін до наказу про звільнення, вимога про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсації за невикористану частину відпустки за 2019, 2020, 2021 та 2022 роки є передчасною та такою, що суперечить законодавчо закріпленій процедурі проведення таких виплат, що узгоджується з приписами пункту 8 розділу III Порядку № 260.

Також, не погоджуючись з вказаним рішенням в частині відмови у стягнення витрат на професійну правову допомогу ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, просить скасувати рішення від 24.06.2024 р. в частині відмови у вирішенні питання стягнення судових витрат та прийняти нове рішення про стягнення з відповідача 8000 грн. витрат на адвоката.

Позивач, посилаючись на правову позицію викладену в постанові ВС від 28.12.2020 р. у справі №640/18402/19, зазначає, що розмір гонорару адвоката, встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, тому в цьому випадку подавати опис робіт, виконаних адвокатом, не обов`язково. Також позивачем надано суду підписаний акт виконаних робіт №1 від 26.06.2024 р. до договору №3686/23/14 від 17.03.2023 р., який було складено та підписано після фактичного надання правничої допомоги. При цьому позивач звертає увагу, що адвокатом не надавалась така послуга, як надання відповіді на відзив, а тому суму гонорару зменшено до 8000 грн.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга Головного управління Національної поліції в Одеській області задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 у період з 09.03.2017 по 15.03.2023 року проходив службу в органах Національної поліції України, про що свідчать записи у трудовій книжці. ( а.с. 18-24).

Наказом ГУНП в Одеській області № 230 о/с від 07.03.2023 року ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) з 15 березня 2023 року. Виплатити грошову компенсацію за 06 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 01 січня 2023 року до дня звільнення. ( а.с. 25).

10.01.2023 року ГУНП в Одеській області листом за вих. № 9/219 повідомило ОСОБА_1 , що у період з 01.01.2018 року по день його звільнення невикористані щорічні відпустки складають: за 2019 рік - 18 календарних днів щорічної основної та 01 календарний день додаткової оплачуваних відпусток, за 2020 рік - 30 календарних дав щорічної основної та 02 календарних дні додаткової оплачуваних відпусток, за 2021 рік - 30 календарних днів щорічної основної та 03 календарних днів додаткової оплачуваних відпусток; за 2022 рік - 30 календарних днів щорічної основної та 04 календарних дні додаткової оплачуваних відпусток. ( а.с. 26).

10.03.2023 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із письмовим рапортом щодо виплати йому грошової компенсації за невикористанні щорічні основні та додаткові оплачувані відпустки за 2019, 2020, 2021, 2022 роки згідно довідки УКЗ ГУНП № 9/219 від 10.01.2023 року. ( а.с. 27)

17.03.2023 р. ГУ НП в Одеській області листом за вих. № 14/438 повідомило позивача, що відповідно до Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських», затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016 № 260, за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Відповідно до наказу ГУНП в Одеській області № 230 о/с від 07.03.2023 року про звільнення ОСОБА_1 не вказано про виплату компенсації за невикористані щорічні основні та додаткові оплачувані відпустки за 2019- 2022 роки. Враховуючи викладене, для нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані відпустки за 2019- 2022 роки підстави відсутні. ( а.с. 28)

20.03.2023 року ОСОБА_1 повторно звернувся до відповідача із заявою щодо виплати йому грошової компенсації за невикористанні щорічні основні та додаткові оплачувані відпустки за 2019, 2020, 2021, 2022 роки із довідкою №9/219 від 10.01.2023 року. ( а.с. 29-31)

10.04.2023 року ГУНП в Одеській області листом №14/Ш-176 повторно відмовило позивачу у виплаті грошової компенсації за невикористані відпустки за 2019-2022 роки з аналогічних підстав. ( а.с. 32)

Вважаючи порушеним своє право на отримання компенсації за невикористані дні відпусток за 2019-2022 роки при звільненні зі служби в поліції, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Розглядаючи справу суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач при звільненні зі служби в поліції мав право на отримання грошової компенсації за невикористані ним у 2019-2022 роках основну та додаткову оплачувані відпустки, а Головним управлінням Національної поліції в Одеській області допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористану відпустку за 2019, 2020, 2021 та 2022 роки у кількості 108 днів щорічної основної та 10 додаткової оплачуваних відпусток, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції.

Разом з тим судом першої інстанції було відмовлено в розподілі судових витрат, зокрема витрат на адвоката, оскільки суду не надано належних та достатніх доказів на підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, передбачених розділами 5 « Ціна договору» та 6 « Порядок розрахунків" Договору про надання правової допомоги №3686/23/14 від 17 березня 2023 року, зокрема акт виконаних робіт.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 15.11.1996 року №504/96-ВР «Про відпустки» (далі по тексту - Закон №504/96) встановлює державні гарантії права на відпустки працівників, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 4 Закону №504/96 установлюються такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6), додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

За приписами частини першої статті 24 Закону №504 у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Зміст частини першої статті 24 Закону №504 кореспондується з частиною першою статті 83 КЗпП України, відповідно до якої у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюються Законом України від 02.07.2015 року №580-VIII (далі по тексту - Закон №580).

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.59 Закону № 580 служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно зі статтею 60 Закону № 580 відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

За приписами частини першої статті 92 Закону №580 поліцейським надаються щорічні оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Частинами 1-4 ст.93 Закону №580 визначено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до положень ч.ч.8-11 Закону №580 поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України (ч.ч.1-2 ст.94 Закону №580).

Разом з тим, критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, унормовані Порядком та Умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року №260 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських» (далі по тексту - Порядок №260).

Пунктом 3 Розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За змістом абз.7-8 п.8 Розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

З аналізу наведених вище положень законодавства у відповідній сфері правовідносин вбачається, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він вже отримав в попередньому календарному році. Водночас, працівнику надано право використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається також і в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, оскільки це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Таким чином, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України, їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки, згідно з положеннями частини першої статті 24 Закону №504 та частини першої статті 83 КЗпП України, оскільки відсутнє правове регулювання виплати компенсації за всі використані ними дні відпустки за попередні роки у спеціальних нормативно-правових актах, а саме в Законі №580 та Порядку № 260.

Відповідний правовий підхід узгоджується з практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 19.01.2021 року по справі №160/10875/19, від 23.09.2021 року по справі №520/12296/2020, від 30.11.2022 року по справі №640/85/20, від 20.07.2023 року по справі № 200/18480/21.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач, як поліцейський, мав гарантоване право як на чергову відпустку так і на відпустку за 2019, 2020, 2021 та 2022 роки у кількості 108 днів та 10 днів додаткової оплачуваної відпустки що не були використані ним у 2022 році. Зазначене, у свою чергу, виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними у році звільнення позивача зі служби в поліції та не можуть бути залишені без розрахунку, оскільки це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Отже, відповідач повинен був при звільненні позивача зі служби в поліції нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за залишок невикористаної за 2019, 2020, 2021 та 2022 роки у кількості 108 днів щорічної основної та 10 додаткової оплачуваних відпусток, однак безпідставно не здійснив цього. Таку бездіяльність відповідача суд оцінює як протиправну.

Колегія суддів не приймає позицію апелянта щодо пропуску звернення до суду з цим позовом, оскільки статтею 233 КЗпП встановлено строкове обмеження (три місяці) на звернення до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, про що наголошує апелянт. В свою чергу, з матеріалів справи встановлено, що позивача звільнено з органів поліції 15.03.2023 р., а до суду з позовом ОСОБА_1 звернувся 08.06.2023 р., тобто в межах строку звернення до суду, а тому позивачем не пропущено строк звернення до суду, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставні та не приймаються судом апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи по суті спору та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги ГУ НП в Одеській області не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги ГУ НП в Одеській області відсутні.

Щодо апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині не погодження з рішенням суду про відмову в розподілі судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно із ч.ч.1-5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи надання правової допомоги позивачу здійснювалось адвокатом Шаравдаком Андрієм Андрійовичем, який діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ОД № 003686, ордеру про надання правової допомоги серія ВН № 1255148, договору про надання правової допомоги № 3686/23/14 від 17.3.2023 року. (а.с. 9-12)

На підтвердження надання адвокатом професійної правничої допомоги позивачу, представник позивача надав суду договір про надання правової допомоги №3686/23/14 від 17 березня 2023 року, підписаний між ОСОБА_2 (Замовником) та адвокатом Шаравдаком Андрієм Андрійовичем (Виконавцем), за умовами якого Замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу на умовах, передбачених даним Договором, зокрема, надання Клієнтові обґрунтованої консультації з питань виплати грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки під час роботи (служби) в ОВС; Підготовка скарг, заяв та звернень від імені Клієнта за місцем попередньої робити з питань виплати грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки; Збір доказів та підготовка позовної зави про визнання дій протиправними та зобов`язання вчиниш дії; Підготовка відповіді па відзив а також (за необхідності) участь у судових засіданнях по адміністративній справі за позовом Клієнта про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії. ( пункт 1.1. договору).

Відповідно до пункту 5.1 цього договору за правову допомогу, передбачену цим договором Замовник сплачує Виконавцю гонорар у розмірі 10 000,00 (десять тисяч) гривень. Сума гонорару є фіксованою, не підлягає зміні та сплачується після виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим договором після підписання акту виконаних робіт.

За умовами пункту 6.1 цього договору за домовленістю сторін, усі розрахунки проводяться за згодою сторін та оформлюються окремими додатками до договору або окремими договорами.

Розглядаючи справу та відмовляючи у вирішенні питання стягнення судових витрат на адвоката, суд першої інстанції виходив з того, що детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, зокрема, консультація адвоката (2 год) 2000 грн., підготовка заяви про виплату компенсації за невикористану відпустку ( 1 год) - 2000,00 грн, підготовка позовної заяви (2 год) - 4000,00 грн., підготовка відповіді на відзив по справі ( 2 год) - 2000,00 грн., всього - 10000,00 грн. наведений у змісту позовної заяви представником позивача не містить доказів його погодження або та прийняття Замовником (позивачем), зокрема відсутній акт виконаних робіт.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до правової позиції викладеної в постанові ВС від 28.12.2020 р. у справі №640/18402/19, розмір гонорару адвоката, встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, тому в цьому випадку подавати опис робіт, виконаних адвокатом, не обов`язково.

При цьому, колегія суддів зазначає, що Верховний Суд неодноразово вказував на те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплаченого стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено, це цілком кореспондується з п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для стягнення судових витрат на адвоката у цій справі.

Також позивачем надано суду апеляційної інстанції підписаний акт виконаних робіт №1 від 26.06.2024 р. до договору №3686/23/14 від 17.03.2023 р., який було складено та підписано після фактичного надання правничої допомоги та винесення рішення суду першої інстанції, що додатково підтверджує позицію позивача про реальність надання адвокатом послуг. При цьому позивач звертає увагу, що адвокатом не надавалась така послуга, як надання відповіді на відзив, а тому суму гонорару зменшено до 8000 грн.

Вирішуючи питання стягнення на користь позивача понесених судових витрат на правову допомогу, колегія суддів зазначає, що принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч.5 ст. 134 КАС України.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

У відповідності до ст. 12 КАС України, дана справа відноситься до категорії справ незначної складності.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у положеннях КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/16322/18.

Колегія суддів вважає, що не підлягають відшкодуванню такі послуги як надання клієнтові консультації та підготовка скарг, заяв та звернень за місцем попередньої роботи, а тому

вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру таких витрат до 5000 грн., що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат саме в зазначеному розмірі.

З огляду на викладене апеляційна скарга позивача є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню та прийняття рішення про стягнення з ГУ НП в Одеській області 5000 грн. понесених судових витрат на адвоката.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п.1, п.3, п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин справи в частині розподілу судових витрат, внаслідок чого апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 262, 263, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року скасувати в частині відмови в розподілу судових витрат.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Одеській області (, 65080, м. Одеса, вул. Ак. Філатова, 15-а) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати на правову допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 26 серпня 2024 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук