Справа № 140/6010/24
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2024-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року ЛуцькСправа № 140/6010/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 відповідач-1), Військової частини НОМЕР_2 (далі в/ч НОМЕР_2 , відповідач-2) про визнання протиправною та скасування відмови у звільненні з військової служби, яка викладена у службовому листі командира Військової часини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 від 26.04.2024 року №472; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 повторно розглянути рапорт про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи та звільнити з військової служби.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, позивач є військовослужбовцем, який призваний під час мобілізації та проходить військову службу у в/ч НОМЕР_2 .

11.03.2024 ОСОБА_1 подав рапорт про звільнення з лав ЗСУ з пакетом документів на підставі абзацу 5 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» через сімейні обставини, а саме у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Із супровідним листом адвоката, який було подано разом з рапортом слідує, що батьком позивача ж ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії серії 12ААВ №343409 є особою з інвалідністю другої групи (довічно).

Представник позивача зазначає що вказаний рапорт на звільнення було підписано самим військовослужбовцем і будучи на лікуванні він самостійно спробував подати рапорт безпосередньому командиру, який отримав рапорт, але відмовився його приймати та подавати далі до командира в/ч НОМЕР_2 .

Не маючи іншої можливості реалізації свого права цей же підписаний рапорт було надіслано поштою з супровідним листом до Міністерства оборони України з проханням надсилання рапорту на звільнення до командира в/ч НОМЕР_2 .

В подальшому по завершенні строку розгляду рапорту представником позивача було надіслано адвокатський запит через Міністерство оборони України про надання інформації командиром в/ч НОМЕР_2 про результати розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби.

Однак, відповіддю командира в/ч НОМЕР_1 №472 від 26.04.2024 про результати розгляду рапорту ОСОБА_1 слідує, що рапорт розглянуто не було оскільки вказаний рапорт позивач переслав через свого представника до Міністерства оборони України звідки було переслано до командира в/ч НОМЕР_2 для розгляду.

З наведеного вбачається, рапорт військовослужбовця позивача не було розглянуто належним чином та взагалі не взято до уваги; рапорт розглядався, однак з відповіді вбачається, що роз`яснюється відмова іншої підстави звільнення. У свою чергу, наявність ІІ групи інвалідності батька позивача є самостійною підставою звільнення, і не має альтернатив доведення, не містить необхідність потреби догляду і здійснення такого догляду, а тому позивача безпідставно не звільнено з військової служби, чим порушено його право на звільнення за цією сімейною обставиною.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 було позбавлено реалізації свого права на звільнення з військової служби, він звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 24.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.35).

У відзиві на позовну заяву представник відповідача-1 проти позову заперечив з наступних підстав (а.с.41-45, 46-51).

В обґрунтування своєї позиції вказав, що на підставі директиви Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 02.02.2024 №Д-321/7/дск, директиви командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 03.02.2024 №Д-6дск та директиви командира 9 армійського корпусу Сухопутних військ Збройних Сил України від 04.02.2024 №Д-6дск військова частина НОМЕР_2 як окремий підрозділ з 30.03.2024 фактично припинила свою діяльність шляхом переформування приєднання до військової частини НОМЕР_1 в якості її лінійного підрозділу, тобто без статусу окремої військової частини чи підрозділу, в тому числі без статусу юридичної особи. Таким чином, у зв`язку з фактичним припиненням військової частини НОМЕР_2 як суб`єкта владних повноважень, її адміністративна процесуальна правосуб`єктність (адміністративна процесуальна правоздатність та адміністративна процесуальна дієздатність) втрачена, а відповідачем у даній справі може бути лише військова частина НОМЕР_1 .

Щодо визнання протиправною та скасування відмови у звільненні з військової служби, яка викладена у службовому листі командира військової часини НОМЕР_1 від 26.04.2024 №472 вказує, що позивач 11.03.2024 подав рапорт на звільнення зі служби через свого представника (адвоката) з недодержанням вимог нормативних актів, які регламентують порядок проходження та звільнення з військової служби, у т.ч. порядок подання військовослужбовцями рапорту на звільнення. Законодавством не передбачено можливості звернення військовослужбовця з рапортом про звільнення зі служби через його представника (адвоката) та визначено чіткий механізм реалізації права подання військовослужбовцем рапорту на звільнення зі служби з відповідних підстав.

Доводи позивача про те, що його рапорт на звільнення не було розглянуто командиром військової частини, чим його позбавлено реалізації свого права на звільнення з військової служби, є безпідставними у зв`язку з тим, що рапорт позивача з додатками, який первинно був направлений через його представника до Міністерства оборони України, звідки його надіслали до місця проходження служби позивача, розглянуто у відповідності до вимог законодавства, що підтверджується долученим позивачем до позову листом військової частини НОМЕР_1 від 26.04.2024 №472, яким поінформовано представника, а також позивачу запропоновано особисто звернутися в установленому порядку з рапортом на звільнення та належним чином оформленими доданими матеріалами до свого безпосереднього начальника для подальшого вирішення зазначеного питання по суті.

У вказаному листі відповідача відсутня інформація про прийняття командуванням військової частини НОМЕР_1 рішення про відмову у звільненні ОСОБА_1 з військової служби, а відтак позовна вимога про відмову йому у звільненні на підставі рапорту є безпідставною.

Стосовно зобов`язання військової частини НОМЕР_2 повторно розглянути рапорт про звільнення з військової служби, зазначає, що позовна вимога є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки військова частина НОМЕР_2 з 30.06.2024 припинила свої повноваження як суб`єкт владних повноважень та з цього часу її адміністративна процесуальна правосуб`єктність (адміністративна процесуальна правоздатність та адміністративна процесуальна дієздатність) втрачена.

Стосовно зобов`язання військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт про звільнення з військової служби, вказує, що ОСОБА_1 рапорт про його звільнення зі служби (з долученням до нього усіх необхідних документів) у встановленому законодавством порядку до відповідного військового командування не подано, що об`єктивно унеможливлює розгляд уповноваженими посадовими особами військової частини НОМЕР_1 такого рапорту з урахуванням передбачених законодавством приписів.

Отже, за наведених обставин позовні вимоги про зобов`язання військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт про звільнення з військової служби є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню незалежно від результатів вирішення інших позовних вимог.

Інших заяв по суті справи на адресу суду не надходило.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проходить військову службу під час мобілізації, що підтверджується записами у військовому квитку (а.с.26-28).

Як зазначено у позовній заяві та не спростовано відповідачем, 11.03.2024 позивач подав рапорт про звільнення з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII - через такі сімейні обставини: у зв`язку з наявністю батька ОСОБА_3 , який є особою з інвалідністю ІІ групи (довічно) (а.с.7 зворот), що підтверджується відповідним висновком МСЕК (а.с.12), та у задоволенні такого рапорту було відмовлено, про що надано відповідь (такої відповіді матеріали справи не містять)

Разом із рапортом позивач надав командиру в/ч НОМЕР_2 супровідний лист адвоката Лавренчука О.В. від 11.03.2024, про що зазначено в додатках до рапорту, з якого слідує, що що батьком позивача ж ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії серії 12ААВ №343409 є особою з інвалідністю другої групи (довічно) (а.с.14).

29.03.2024 представником позивача на адресу Міністерства оборони України надіслано супровідний лист з якого слідує, що рапорт ОСОБА_1 було повернуто в/ч НОМЕР_2 без реєстрації та вилучено довідку до акту огляду МСЕК, у зв`язку з чим з чим представник надсилає рапорт повторно для скерування його за належність до командира в/ч НОМЕР_2 (а.с.15).

26.04.2024 від командира військової частини НОМЕР_1 надійшов лист №472, яким відмовлено у розгляді рапорту позивача у зв`язку з порушенням передбаченого законодавством механізму реалізації права подання військовослужбовцем рапорту для звільнення з військової служби, а саме зазначено, що репорт повинен бути подано особисто військовослужбовцем, а не через представника (а.с.6, 18).

30.04.2024 представником позивача на адресу Міністерства оборони України було надіслано адвокатський запит №30.04.2024-2 в якому він просив надати інформацію щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 , у зв`язку відсутністю інформації щодо юридичної адреси розташування в/ч НОМЕР_2 і не можливістю особистого скерування за належністю вказаного рапорту (а.с.17).

Відповідь на вказаний адвокатський запит у матеріалах справи відсутня.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, серед яких відповідно до статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України;.

У зв`язку з військовою агресією РФ проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Закон №2232-ХІІ (далі у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частиною першою-другою статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частин першої-третьої, шостої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Одним із видів військової служби є, зокрема, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Статтею 24 Закону № 2232-XII унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби. Відповідно до частини третьої цієї статті закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII, а у частині четвертій цієї статті наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, зокрема: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (пункт 1), під час воєнного стану (пункт 2).

Відповідно до підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема:

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я (абзац четвертий);

- у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи (абзац п`ятий).

Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 (далі - Положення).

Відповідно до п. 2 Положення громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України в добровільному порядку або за призовом. За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Згідно із абз. 2 п. 12 Положення право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах, за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

За приписами п. 213 Положення військовослужбовці строкової військової служби можуть бути звільнені зі строкової військової служби достроково відповідно до пунктів «б», «в», «г» частини другої ст. 26 Закону № 2232-XII.

Керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, одержавши документи від командира військової частини або заяву безпосередньо від родичів військовослужбовця про дострокове звільнення в запас, призначає комісію, яка перевіряє в десятиденний строк сімейний стан родичів військовослужбовця. За результатами перевірки складається акт обстеження, який надсилається для розгляду керівнику обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Керівник обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки зобов`язаний у триденний строк розглянути документи про дострокове звільнення військовослужбовця зі строкової військової служби і за наявності законних підстав надіслати їх командиру військової частини, де проходить службу військовослужбовець.

У разі відсутності законних підстав для дострокового звільнення військовослужбовця зі строкової військової служби за сімейними обставинами керівник обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки надає заявнику відповідь про причини відмови і повідомляє про це командира військової частини, де проходить службу військовослужбовець.

Відповідно до п. 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Пунктом 234 Положення зазначено, що перед звільненням військовослужбовців уточнюють дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення. Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги років військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.

Згідно із Законом № 2232-XII та Указом Президента України «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» №1153 від 10.12.2008, наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009 (зі змінами) затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Інструкція).

Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009 (далі - Інструкція №170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Відповідно до п. 1.5 Інструкції №170, для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються: подання (додаток 1), рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі (додаток 2), План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі - План переміщення на посади) (додаток 16) на військовослужбовців крім тих, які проходять строкову військову службу, зокрема щодо звільнення з військової служби.

Абзацом 2 п. 14.10 Інструкції визначено, що звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Отже, чинним законодавством України передбачені підстави для звільнення за сімейними обставинами з військової служби військовослужбовців, призваних на військову службу під час мобілізації в особливий період. Однак, такі підстави мають бути підтверджені наданими військовослужбовцем відповідними документами.

Додатком 19 Інструкції №170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема відповідно до п. 5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року № 413 та визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 ч. 4, підпунктом «ґ» п. 2 ч. 5, підпунктом г п. 2 ч. 6 ст. 26 Закону № 2232-XII подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Аналіз наведених законодавчих норм свідчить про те, що розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин щодо дотримання абзацу 3 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі.

Як встановлено судом вище, 29.03.2024 представник позивача повторно подав рапорт позивача від 11.03.2024 разом з необхідними документами на адресу Міністерства оборони України про звільнення з військової служби відповідно до підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII через такі сімейні обставини або інші поважні причини у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи (в супровідних листах представника позивача від 11.03.2024 та 29.03.2024, які були подані разом із таким рапортом командиру військової частини НОМЕР_2 , а в подальшому надісланий на адресу Міністерства оборони України, роз`яснено, що батько позивача ОСОБА_3 є особою з інвалідністю ІІ групи).

Відповідно до п.п. «г» п. 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби, під час воєнного стану, на підставах, зокрема:

через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом президента України №1153/2008 від 10.12.2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до п. 14. Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 № 548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатись до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Пункт 14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року № 170, передбачає, що документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби.

Отже, рапорт про звільнення позивача з відповідними документами за звичайних обставин повинен був бути поданий його безпосередньому начальнику/командиру.

Суд зазначає, що, згідно з пунктом 225 Положення, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Згідно з абзацом тринадцятим п. 14.10 Розділу ХІV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України №170 від 10.04.2009, документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Пунктом 117 Дисциплінарного статуту ЗСУ, визначено, що пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді. Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Тобто, право військовослужбовця на реалізацію свого права зазначеному у рапорті, так і права на інформацію - кореспондує з обов`язком відреагувати на рапорт.

З системного аналізу вказаних норм права слідує, що наслідком написання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту.

При цьому, в умовах дії воєнного стану немає заборон на розгляд рапорту про звільнення з військової служби.

Суд зазначає, що представником відповідача-1 жодним чином не спростовано факт подання позивачем вищезазначеного рапорту про звільнення з військової служби, позаяк відзив на позовну заяву не містить інформації щодо отримання такого рапорту та докази його розгляду суду не подані.

В той же час, в матеріалах справи наявний лист в/ч НОМЕР_1 №472 від 26.04.2024, наданий на звернення представника позивача від 29.03.2024, яким повідомлено, що командуванням частини не прийнято позитивного рішення щодо звільнення сержанта ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами у відповідності до підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII (через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я) у зв`язку з порушенням механізму реалізації права подання військовослужбовцем рапорту на звільнення з військової служби, а саме: подання рапорту через представника, а не особисто особою, яка проходить військову службу (а.с.6).

Вказане вище свідчить про те, що відповідач взагалі не надав оцінку наявності/відсутності підстав для звільнення позивача з військової служби на підставі абзацу п`ятого підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ - у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи (саме вказана підстава була зазначена у рапорті від 11.03.2024), а фактично відмовлено у звільненні позивача з військової служби у зв`язку з порушенням пункту 233 Порядку про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Отже, у даному випадку відповідачем не розглянуто рапорт позивача про звільнення з військової служби по суті, відповідно, й не прийнято обґрунтоване та вмотивоване рішення командування військової частини щодо відмови у задоволенні рапорту або наказ про звільнення з військової служби.

Водночас, суд зауважує, що надання будь-яких роз`яснень або заперечень не звільняє відповідача, як суб`єкта, до повноважень якого належить вирішення питання щодо можливості звільнення позивача з військової служби від обов`язку прийняття рішення, за наслідком розгляду рапорту про звільнення останнього з військової служби або мотивовану відмову в такому.

Таким чином, у даних правовідносинах суб`єкт владних повноважень не може утриматись від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції.

Згідно із загальними засадами права дії суб`єкта владних повноважень це - активна поведінка суб`єкта владних повноважень, а бездіяльність це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень. Як дії, так і бездіяльність можуть мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

В свою чергу, відсутність належним чином оформленого наказу про звільнення позивача з військової служби чи відмови у звільненні, свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, оскільки в даному випадку роз`яснення чи напис на звороті рапорту не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому не може свідчити про відмову позивачу у звільненні з військової служби.

Суд враховує викладені представником відповідача-1 у відзиві обставини про те, що в/ч НОМЕР_2 , в якій позивач безпосередньо проходив військову службу, з 30.03.2024 припинила свої повноваження, як суб`єкт владних повноважень, у зв`язку з чим її адміністративна процесуальна правоздатність та дієздатність втрачені, тому відповідачем у даній справі є в/ч НОМЕР_1 .

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що в/ч НОМЕР_1 допущено протиправну бездіяльність, що полягає у не розгляді рапорту позивача, який був поданий разом зверненням представника позивача із від 29.03.2024, про звільнення з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ.

Надаючи оцінку позовній вимозі про зобов`язання в/ч НОМЕР_2 повторно розглянути рапорт ОСОБА_4 за пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, за сімейними обставинами, у зв`язку з наявністю батька із числа осіб з інвалідністю ІІ групи суд виходить з наступного.

Процедура розгляду рапорту про звільнення зі служби врегульована законодавством та передбачає вчинення певних дій, зокрема підготовку, подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, уточнення даних про проходження особою військової служби, документальне підтвердження періодів служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проведення розрахунку вислуги років військової служби.

Відтак, враховуючи, що відповідач належним чином не розглянув рапорт позивача про звільнення з військової служби та не прийняв будь-яке рішення, яке б породжувало для позивача юридичні наслідки, не надав оцінку підставі для звільнення з військової служби та доказам на підтвердження такого права, суд вважає за необхідне зобов`язати в/ч НОМЕР_1 розглянути рапорт позивача про звільнення зі служби по суті з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, за результатом чого прийняти відповідне рішення.

Решта доводів та аргументів учасників справи не мають значення для вирішення спору по суті, не спростовують встановлених судом обставин у спірних правовідносинах та викладених висновків суду.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Враховуючи вищевикладене, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, доходить висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Крім того, зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 243-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 11 березня 2024 року про звільнення з військової служби за сімейними обставинами за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», надісланого листом від 29 березня 2024 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути по суті та прийняти рішення за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 від 11 березня 2024 року про звільнення з військової служби за сімейними обставинами за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», надісланого листом від 29 березня 2024 року, з урахуванням висновків суду, що викладені у цьому судовому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя А.Я. Ксензюк