Справа № 260/3410/24
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2024-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2024 рокум. Ужгород№ 260/3410/24

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Рейті С.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - відповідач 1, ГУ ПФУ в Закарпатській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - відповідач 2, ГУ ПФУ в Полтавській області), в якому просить:

1) Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови в призначенні пенсії у зв`язку з незарахуванням до страхового стажу за вислугу років періоду роботи викладачем по класу баян з 15.08.1987 року по 01.12.2023 року у Іршавській дитячій музичній школі Закарпатської області (з 02.11.1992 року дитяча музична школа мистецтв);

2) Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу роботи за вислугу років, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», період роботи з 15.08.1987 року по 01.12.2023 року на посаді викладача по класу баян Іршавської дитячої музичній школі Закарпатської області (з 02.11.1992 року дитяча музична школа мистецтв);

3) Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву від 20.03.2024 року про призначення пенсії за вислугу років з урахуванням зарахованого до страхового стажу роботи за вислугу років, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», період роботи з 15.08.1987 року по 01.12.2023 року на посаді викладача по класу баян Іршавської дитячої музичній школі Закарпатської області (з 02.11.1992 року дитяча музична школа мистецтв).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.03.2024 року позивач звернулася до ГУ ПФУ в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за вислугою років. Її заяву було розглянуто в порядку екстериторіальності ГУ ПФУ в Полтавській області.

Рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області від 29.03.2024 року за № 86 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за вислугою років, оскільки стаж за вислугу років на 11.10.2017 року відсутній для призначення пенсії за вислугу років згідно п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки посада «викладач по класу баян» в дитячій школі мистецтв не передбачена Переліком типів позашкільних навчальних закладів і положення про позашкільний навчальний заклад у розділі І «Освіта» в загальноосвітніх навчальних закладах, військових загальноосвітніх навчальних закладах, музичних і художніх школах. Робота в позашкільних навчальних закладах передбачена лише на посадах директорів, їх заступників з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідуючих відділами (лабораторіями, кабінетами), художніх керівників, керівників гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Позивач вважає вказане рішення незаконним та необґрунтованим, прийнятим усупереч положенням чинного законодавства, а тому його права підлягають захисту в судовому порядку, внаслідок чого нею подано цей позов до суду.

Ухвалою судді від 20.05.2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

03.06.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого відповідач 1 заперечує проти вимог позовної заяви.

Зазначає, що 22.03.2024 року ОСОБА_1 звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років згідно пункту «е» частини першої статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

На підставі повного, всебічного та об`єктивного розгляду заяви ОСОБА_1 від 22.03.2024 року та доданих до неї документів, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (структурний підрозділ, що розглядав вказану заяву за принципом екстериторіальності) від 29.03.2024 року №86 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю спеціального стаж роботи, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

Звертає увагу, що Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області розгляд заяви позивачки не здійснювало, а тому і прав позивачки на призначення пенсії не порушило.

Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області позбавлено фактичних та юридичних підстав з приводу надання обґрунтованих пояснень щодо відмови у призначенні пенсії, оскільки ГУ ПФУ в Закарпатській області не здійснювало розгляд заяв.

10.06.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 2 з заявленими до нього вимогами не погоджується, вважає їх безпідставними та необгрунтованими.

Вказує, що при розгляді заяви та поданих позивачем документів, було встановлено, що стаж за вислугу років станом на 11.10.2017 року відсутній для призначення пенсії за вислугу років згідно пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки посада «викладач по класу баян» в дитячій школі мистецтв не передбачена вищезазначеним Переліком 909 у розділі І «Освіта» в загальноосвітніх навчальних закладах, військових загальноосвітніх навчальних закладах, музичних і художніх школах. Робота в позашкільних навчальних закладах передбачена лише на посадах директорів, їх заступників з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідуючих відділами (лабораторіями, кабінетами), художніх керівників, керівників гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи. Загальний страховий стаж роботи складає 40 років 0 місяців 12 днів.

Враховуючи вищевикладене, рішення відповідача 2 від 29.03.2024 року, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років згідно пункту «е» частини першої статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», є законним та обґрунтованим.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

22.03.2024 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Закарпатській області із заявою щодо призначення пенсії за вислугу років згідно п. "е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Вказану заяву за принципом екстериторіальності розглянуто ГУ ПФУ в Полтавській області та рішенням від 29.03.2024 року за № 86 позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

Зі змісту спірного рішення, загальний страховий стаж позивача 40 років 0 місяців 12 днів. Стаж за вислугу років станом на 11.10.2017 року відсутній для призначення пенсії за вислугу років згідно пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки посада «викладач по класу баян» в дитячій школі мистецтв не передбачена вищезазначеним Переліком 909 у розділі І «Освіта» в загальноосвітніх навчальних закладах, військових загальноосвітніх навчальних закладах, музичних і художніх школах. Робота в позашкільних навчальних закладах передбачена лише на посадах директорів, їх заступників з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідуючих відділами (лабораторіями, кабінетами), художніх керівників, керівників гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Вважаючи відмову в призначенні пенсії протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом про зобов`язання призначити пенсію.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 10 Закону України від 05.09.2017 року № 2145-VIII "Про освіту" (далі - Закон № 2145-VIII) позашкільна освіта, разом із повною загальною середньою, професійно-технічною, вищою та іншими освітами, є невід`ємним складником системи освіти та становить структуру освіти в Україні.

Відповідно до частини 7 статті 14 Закону № 2145-VIII порядок, умови, форми та особливості здобуття позашкільної освіти визначаються спеціальним законом.

За приписами статті 1 Закону України від 22.06.2000 року № 1841-III "Про позашкільну освіту" (далі - Закон № 1841-III) система позашкільної освіти - освітня підсистема, що включає, зокрема, державні, комунальні, приватні заклади позашкільної освіти.

Згідно зі статтею 4 Закону № 1841-III позашкільна освіта є складовою системи безперервної освіти, визначеної Конституцією України, Законом України "Про освіту", цим Законом, і спрямована на розвиток здібностей та обдарувань вихованців, учнів і слухачів, задоволення їх інтересів, духовних запитів і потреб у професійному визначенні.

Відповідно до статті 12 Закону України № 1841-III та пункту 6 Переліку типів позашкільних навчальних закладів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2001 № 433 до позашкільних навчальних закладів відносяться зокрема, мистецькі школи: музична, художня, хореографічна, хорова, школа мистецтв тощо.

Статтею 21 Закону України № 1841-III передбачено право на пенсію за вислугою років мають педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Дійсно, Переліком № 909 не передбачена посада викладача позашкільного навчального закладу, однак суд зауважує, що згідно з пунктом 3 розділу VIII Прикінцевих положень Закону № 1841-III до приведення законів України, інших нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах її повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Також суд враховує, що з метою дотримання завдань адміністративного судочинства та забезпечення конституційних гарантій осіб на пенсійне забезпечення, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 року (справа № 876/5312/17, провадження № 11-860апп18) відступила від позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 25.05.2016 року у справі № 419/794/15-а щодо відсутності у викладачів музичних шкіл, які відносяться до закладів позашкільної освіти, права на отримання пенсії за вислугу років на підставі пункту "е" статті 55 Закону № 1788-XII.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду, з огляду на проаналізовані норми законодавства й ураховуючи наявність у національному законодавстві правових "прогалин" щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення викладачів у позашкільних закладах освіти, визначених у Конвенції, а також з метою реалізації положень статті 46 Конституції України щодо недопущення обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, дійшла висновку, що викладачі позашкільних навчальних закладів, які входять до структури освіти України, мають право на отримання пенсії за вислугу років.

Отже Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 року дійшла правового висновку, що викладач музичної школи є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу, тобто працівником освіти. Стаж роботи викладачем в дитячій музичній школі має зараховуватись до пільгового стажу осіб у розумінні пункту "е" статті 55 Закону № 1788-XII при розгляді територіальними органами Пенсійного фонду України відповідних заяв про призначення пенсії навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком № 909.

Подібну правову позицію було висловлено також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 року у справі № 233/4308/17.

Аналогічний висновок викладений також і у постанові Верховного Суду від 23.01.2020 року у справі № 756/9879/16-а.

Частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що викладач музичної школи, заступник директора та директор в дитячій музичній школі, мистецтв, є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу і має право на пенсію за вислугу років при наявності відповідного педагогічного стажу роботи.

Згідно з положеннями статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Тобто, аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що саме трудова книжка працівника є основним документом, що підтверджує його стаж роботи.

Так, записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 15.08.1987 року підтверджено, що 15.08.1987 року позивач призначена на посаду викладача Іршавської дитячої музичної школи (02.11.1992 року Дитяча музична школа перейменована в дитячу школу мистецтв) та звільнена з посади викладача за власним бажанням 01.12.2023 року.

При цьому, як встановлено судом, вказані записи не містять виправлень, описок, підчищень, а тому є належними та допустимими доказами які підтверджують період її роботи.

Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини, на переконання суду, відповідач 2, приймаючи рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії від 29.03.2024 року № 86 діяв всупереч вимог вказаних вище норм законів, що спричинило порушення права позивача на соціальний захист та отримання пенсійних виплат.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту заявлених позовних вимог вбачається, що позивач просить, зокрема визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови в призначенні пенсії у зв`язку з незарахуванням до страхового стажу за вислугу років.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, та з метою належного ефективного захисту прав позивача визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 29.03.2024 року № 86.

Щодо визначення належного органу Пенсійного фонду, яким має здійснюватися розгляд заяви, суд зазначає наступне.

Частиною 5 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон №1058-IV) визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Статтею 44 Закону №1058-IV врегульований порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Відповідно до п. 1.1 Порядку 22-1 в редакції, що діяла на час звернення позивачки до органу Пенсійного фонду, заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії -додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Відповідно до пункту 4.1 розділу IV Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію (п. 4.1 Порядку № 22-1).

Пунктом 4.2 Порядку № 22-1 передбачено, що при прийманні документів працівник сервісного центру, в тому числі: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 6). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до п. 4.3 Порядку № 22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.

Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Пунктом 4.8 Порядку № 22-1 передбачено, що заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, що формується та ведеться відповідно до вимог Законів України Про електронні документи та електронний документообіг, Про електронні довірчі послуги та Про захист персональних даних. Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій.

Пунктом 4.10 Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, шо призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Таким чином, органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України, суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.

В цьому випадку заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Полтавській області, за результатом якої прийнято рішення 29.03.2024 року № 86, яке є предметом розгляду в рамках цієї справи.

ГУ ПФУ в Закарпатській області не приймало рішення по суті заяви позивача, відтак відповідальним за опрацювання заяви позивача та прийняття відповідного рішення є, в цьому випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду - ГУ ПФУ в Полтавській області і саме його рішення визнано протиправним в судовому порядку, відтак на останнього має бути покладено й обов`язок відновлення порушених прав позивача, відтак, з урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку про відсутність підстав для зобов`язання ГУ ПФУ в Закарпатській області здійснити розгляд заяви позивача про призначення пенсії.

З врахуванням встановлених обставин у справі суд доходить висновку, що порушені права позивача підлягають відновленню шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу, що надає право на пенсію за вислугу років, періоду її роботи з 15.08.1987 року по 01.12.2023 року та зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.03.2024 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд доходить висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4 ), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (м. Полтава, вул. Гоголя, буд. 34 ), про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 29.03.2024 року № 86.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до спеціального стажу, що надає право на пенсію за вислугу років, період роботи ОСОБА_1 з 15.08.1987 року по 01.12.2023 року на посаді викладача по класу баян Іршавської дитячої музичної школи.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.03.2024 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

5. В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

6. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

7. Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 255 КАС України, та може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Суддя С.І. Рейті