Справа № 711/5968/24
Суддя: Скляренко В. М.
Дата ухвалення: 2024-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа №711/5968/24
Провадження № 2-а/711/61/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді: Скляренко В.М.

при секретарі Копаєвій Є.В.

за участі:

позивачки ОСОБА_1

її представника Андреєвої О.В.

представника відповідачів ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Черкаській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

в с т а н о в и в :

Представник позивача адвокат Андреєва О.В., яка діє на підставі ордеру №1092217 від 20.07.2024р., звернулась до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Черкаській області, в якому просила:

1) скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №1496971 від 19.07.2024, винесену поліцейським 1 батальйону 4 роти 2 взводу УПП в Черкаській області капралом поліції ОСОБА_3 , якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 182 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.;

2) закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 182 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення;

3) стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з УПП в Черкаській області та Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору в сумі 605,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що підставою притягнення позивачки до відповідальності в оскаржуваній постанові зазначено те, що о 22 год. 57 хв. на прибудинковій території ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що за адресою: АДРЕСА_1 , гучно працював генератор, а позивачка, як адміністратор даного закладу, на неодноразові вимоги відмовлялась припинити правопорушення та вимкнути генератор, при цьому шум проникав за межі цього приміщення, де допускати це заборонено з 22 год. 00 хв. до 08год. 00 хв., чим було порушено вимоги ч. 3 ст. 32 Закону України «Про систему громадського здоров`я». Натомість позивачка стверджує, що вона є найманим працівником ФОП ОСОБА_4 і працює в кафе-барі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за трудовим договором, але не має повноважень представника даного суб`єкта господарювання і не може нести відповідальність за організацію підприємницької діяльності. В той же час в даному випадку робота генератора забезпечувала життєдіяльність нежитлового громадського приміщення, яке використовується для провадження господарської діяльності у сфері ресторанного господарства, в період відключення електропостачання згідно графіків погодинних відключень електроенергії, а тому вимоги, передбачені ч. 3 ст. 32 Закону України «Про систему громадського здоров`я» не поширюються на даний випадок. Також позивачка вказує, що при винесенні постанови поліцейським не було встановлено рівень шуму від генератора на вулиці чи в приміщенні конкретної особи, а визначення поняття «гучно» здійснено поліцейським виключно на підставі власних органів чуття без жодних вимірювань шуму, а відтак висновок поліцейського про те, що рівень шуму від роботи генератора перевищував допустимі норми є припущенням. Тож позивач стверджує, що оскаржувана постанова є незаконною і підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 182 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Департамент патрульної поліції надав суду відзив на позов, в якому заперечив проти позовних вимог та просив відмовити у позові. В обґрунтування своєї позиції відповідач послався на те, що інспектором поліції не було порушено жодних, передбачених законом вимог щодо порядку та процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 182 КУпАП. Підставою притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало те, що до УПП в Черкаській області надійшов виклик «порушення тиші» за адресою: АДРЕСА_1 . За викликом мешканець сусіднього будинку з рестораном « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( АДРЕСА_2 ) скаржився на гучно працюючий генератор закладу у заборонений законодавством час, тобто після 22-ї години, що заважає мешканцям сусідніх будинків відпочивати. На місці події позивачка представилась адміністратором закладу, але на неодноразові прохання вимкнути генератор відмовилась це зробити, пояснюючи це різними причинами: наявність гостей у закладі; складнощі при вимиканні генератора; наявність потреби у роботі генератора до відновлення електропостачання. Позивачкою свідомо ігнорувались вимоги поліцейського про припинення роботи генератора і свідомо продовжувалось порушення умов тиші до відновлення електропостачання, що відбулось о 23 год. 00 хв. При цьому позивачем на місці події адміністративного правопорушення не було наведено жодного аргументу щодо вжиття закладом будь-яких заходів для максимального обмеження проникнення шуму до прилеглих приміщень (квартир будинків, які розташовані поряд з рестораном « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), а саме генератор прилягав до приміщення ресторану та відкрито розташований на місцевості поза приміщенням, що не забезпечує навіть мінімального обмеження створюваного ним шуму. На момент даної події позивач представлялась адміністратором закладу та визнавала себе відповідальною особою від закладу, знала про ввімкнений генератор, мала доступ до нього та безпосередньо мала право і можливість вимкнути генератор, але відмовлялась це зробити. Також вказується, що в даному випадку відсутня потреба у вимірювання рівня гучності шуму, оскільки сам факт користування джерелами побутового шуму створює склад об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 182 КУпАП.

На підтвердження обставин події правопорушення та обставин дотримання порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача суду надано копію оскаржуваної постанови та диск з відеозаписом з бодікамери поліцейського, на якому зафіксовано правопорушення та процедуру розгляду справи.

29.07.2024р. судом відкрито провадження у справі.

12.08.2024р. від представника Департаменту патрульної поліції Котух М.В., який діє на підставі довіреності №521/41/3/01-2024 від 08.01.2024р., на адресу суду надійшов письмовий відзив проти позову, в якому викладено обґрунтування позиції відповідача.

19.08.2024р. від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій наведено додаткове обґрунтування позовних вимог. В обґрунтування позиції позивача у відповіді на відзив зазначено, що наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження санітарних норм допустимих рівні шуму в приміщеннях житлових та громадських будинків і на території житлової забудови» від 22.02.2019р. №463 встановлено допустимі рівні шуму в денний та нічний час, яким передбачено, що в нічний час (з 22 год. 00 хв. до 08 год. 00хв.) на територіях, які безпосередньо прилягають до житлових будинків, допустимий рівень шуму складає 45ДБ. Вказується, що генератор розміщений на відстані не менше 20м від житлової забудови і облаштований з дотриманням Правил улаштування електроустановок та Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів. Робота генератора зумовлена необхідністю подолання надзвичайної ситуації, пов`язаної з графіками припинення електропостачання у населених пунктах, щоб забезпечити стабільну роботу закладу ресторанного господарства та громадського харчування (ресторан «Тарас Бульба»). Висновок поліцейського про порушення вимог тиші внаслідок «гучної роботи генератора» є припущенням та оціночним судженням, яке зроблено виключно на підставі власних органів чуття конкретної особи, яка винесла оскаржувану постанову, а відтак правомірність дій відповідача не підтверджується належними та допустимими доказами, які стали підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Пояснила, що в даному випадку вона не є суб`єктом правопорушення, оскільки не є відповідальною особою за організацію господарської діяльності ресторану « ОСОБА_5 ».

Представник позивача в судовому засіданні також підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених у позові та запереченнях проти відзиву. Додатково зауважила, що під час роботи генератора не було порушень допущеного рівня шуму.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві, та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані учасниками справи суду докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно постанови серії ЕГА №1496971 по справі про адміністративне правопорушення, поліцейським 2 взводу 4 роти 1 батальйону УПП в Черкаській області ОСОБА_3 на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 182 КУпАП, а саме: 19.07.2024 о 22 год. 57 хв. в м. Черкаси по бул. Шевченка, 418, на прибудинковій території ресторану «Тарас Бульба» гучно працював генератор, а адміністратор даного закладу ОСОБА_1 на неодноразові вимоги відмовлялась припиняти правопорушення та вимикати генератор, при цьому шум проникав за межі цього приміщення, де допускати це заборонено з 22 год. 00 хв. до 08 год. 00 хв., чим порушила вимоги ч. 3 ст. 32 Закону України «Про систему громадського здоров`я».

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

Надаючи оцінку доводам сторін, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ч. 1 ст. 182 КУпАП порушення вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів щодо захисту населення від шкідливого впливу шуму чи правил додержання тиші в населених пунктах і громадських місцях тягне за собою попередження або накладення штрафу на громадян від п`яти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і накладення штрафу на посадових осіб та громадян суб`єктів господарської діяльності - від п`ятнадцяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положення щодо захисту населення від шкідливого впливу шуму визначені у ст. 32 Закону України від 06.09.2022р. №2573-ІХ «Про систему громадського здоров`я» (далі Закон №2573).

Частиною першою статті 32 Закону №2573 передбачено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання та громадяни під час здійснення будь-яких видів діяльності з метою запобігання утворенню шуму і зменшення його шкідливого впливу на здоров`я людини зобов`язані:

1) здійснювати відповідні організаційні, господарські, технічні, технологічні, архітектурно-будівельні та інші заходи із запобігання утворенню та зниження шуму до рівнів, визначених державними медико-санітарними нормативами та правилами;

2) забезпечувати під час роботи закладів громадського харчування, торгівлі, побутового обслуговування, розважального та грального бізнесу, культури, під час проведення концертів, дискотек, масових святкових і розважальних заходів дотримання рівнів звучання звуковідтворювальної апаратури та музичних інструментів у приміщеннях і на відкритих площах, а також рівнів шуму у прилеглих до них житлових і нежитлових будівлях не вище визначених державними медико-санітарними нормативами та правилами;

3) вживати заходів для недопущення перевищення рівнів шуму, а також шкідливого впливу інших фізичних факторів, зокрема під час руху автомобільного транспорту в населених пунктах;

4) вживати заходів для недопущення упродовж доби перевищення рівнів шуму, встановлених державними медико-санітарними нормативами, у таких приміщеннях і на таких територіях (захищених об`єктах):

у приміщеннях житлових будинків і на прибудинковій території;

у приміщеннях закладів охорони здоров`я, санаторно-курортних закладів, закладів соціального захисту населення, надавачів соціальних послуг, закладів освіти, культури;

у приміщеннях готелів і гуртожитків;

у приміщеннях закладів громадського харчування, торгівлі, побутового обслуговування, розважального та грального бізнесу, розташованих у межах населених пунктів;

у приміщеннях інших будівель і споруд, в яких постійно чи тимчасово перебувають люди;

на територіях парків, скверів, зон відпочинку, розташованих на території мікрорайонів і груп житлових будинків.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону №2573 шум на захищених об`єктах під час здійснення будь-яких видів діяльності не повинен перевищувати рівні, встановлені державними медико-санітарними нормативами для відповідного часу доби.

Згідно ч. 3 ст. 32 Закону №2573 на захищених об`єктах із 22 години до 8 години забороняються гучний спів і гучні вигуки, користування звуковідтворювальною апаратурою та іншими джерелами побутового шуму, проведення салютів, феєрверків, використання піротехнічних засобів.

Частиною п`ятою статті 32 Закону №2573 визначено, що передбачені частинами другою, третьою і четвертою цієї статті вимоги щодо додержання тиші та обмеження певних видів діяльності, що супроводжуються шумом, не поширюються на випадки:

1) здійснення в закритих приміщеннях будь-яких видів діяльності, що супроводжуються шумом, за умов, що виключають проникнення шуму за межі таких приміщень;

2) запобігання виникненню та/або ліквідації наслідків аварій, стихійного лиха, інших надзвичайних ситуацій;

3) надання невідкладної допомоги, запобігання або припинення правопорушень;

4) запобігання крадіжкам, пожежам, а також виконання завдань цивільної оборони;

5) проведення зборів, мітингів, демонстрацій, походів, інших масових заходів, про які завчасно сповіщено органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування;

6) роботи обладнання і механізмів, що забезпечують життєдіяльність житлових і нежитлових громадських будівель, за умови вжиття вичерпних заходів для максимального обмеження проникнення шуму до прилеглих приміщень, у яких постійно чи тимчасово перебувають люди;

7) відзначення встановлених законом святкових і неробочих днів, дня міста, інших свят відповідно до рішення місцевої ради, проведення спортивних змагань.

Для вирішення питання правомірності притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до ч. 1 ст. 182 КУпАП у даному випадку встановленню підлягають такі обставини:

- чи були вчинені відповідні дії, що становлять об`єктивну сторону вказаного правопорушення та стали підставою для прийняття рішення про притягнення до адміністративної відповідальності;

- чи є особа, на яку накладено адміністративне стягнення, тією особою, яка є відповідальною за вчинення відповідних дій, які складають об`єктивну сторону вказаного правопорушення.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами. При цьому Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, пункт 1 статті 247 КУпАП вказує на те, що обов`язковою мовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Надаючи правову оцінку доводам сторони позивача про те, що жодних належних доказів про вчинення позивачкою правопорушення у матеріалах справи немає, суд зазначає наступне.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово звертав увагу, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача.

При цьому відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності доказування свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Тобто після виявлення факту вчинення правопорушення інспектор зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.

Так, підставою для притягнення позивачки до відповідальності в оскаржуваній постанові зазначено порушення вимог ч. 3 ст. 32 Закону України «Про систему громадського здоров`я», якою передбачено, що на захищених об`єктах із 22 години до 8 години забороняються гучний спів і гучні вигуки, користування звуковідтворювальною апаратурою та іншими джерелами побутового шуму, проведення салютів, феєрверків, використання піротехнічних засобів. Натомість згідно з п. 6 ч. 5 ст. 32 Закону №2573 відповідні вимоги щодо додержання тиші та обмеження певних видів діяльності, що супроводжуються шумом, не поширюються на випадки роботи обладнання і механізмів, що забезпечують життєдіяльність житлових і нежитлових громадських будівель, за умови вжиття вичерпних заходів для максимального обмеження проникнення шуму до прилеглих приміщень, у яких постійно чи тимчасово перебувають люди.

Системне тлумачення відповідних положень закону в контексті змісту п. 4 ч. 1 ст. 32 Закону №2573 на засадах розумності свідчить, що передбачена ч. 1 ст. 182 КУпАП адміністративна відповідальність може наставати у випадку, коли шум на захищених об`єктах із 22 години до 8 години від роботи обладнання і механізмів, що забезпечують життєдіяльність житлових і нежитлових громадських будівель, перевищує допустимі норми рівнів шуму, встановлених державними медико-санітарними нормативами до прилеглих приміщень, у яких постійно чи тимчасово перебувають люди.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 22.02.2019р. №463 затверджено Державні санітарні норми допустимих рівнів шуму в приміщеннях житлових та громадських будинків і на території житлової забудови, якими передбачено, зокрема, що на території, які безпосередньо прилягають до житлових будинків, в нічний час доби (з 22 год. 00 хв. до 08 год. 00хв.) допустимий рівень звукового тиску постійного шуму в нормованому діапазоні частот, коригований за стандартною частотною характеристикою «А», складає 45дБА.

Судом встановлено, що в якості доказу існування події порушення позивачем вимог, передбачених ч. 3 ст. 32 Закону України «Про систему громадського здоров`я», відповідачем до матеріалів справи надано відеозаписи з бодікамери поліцейського.

З наданого відповідачем відеозапису судом встановлено, що місцем розташування генератора є прибудинкова територія будівлі ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Сторони не заперечують тієї обставини, що відстань між місцем розташування генератора до прилеглих приміщень захищених об`єктів складає не менше 20м, а також тієї обставини, що використання генератора відбувалось в часи відключення електропостачання і зумовлене необхідністю підтримки життєдіяльності нежитлового приміщення ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 », бо в закладі були відвідувачі.

Будь-яких вимірювань рівню шуму, що утворюється під час роботи генератора, на місці події працівниками поліції не проводилось. В оскаржуваній постанові також відсутні будь-які відомості про модель генератора чи його технічні характеристики. Зазначені обставини в сукупності не дозволяють дійти висновку про ступень порушення режиму тиші внаслідок роботи генератора та створення такого рівню шуму, який порушує допустимий рівень звукового тиску в нічний час доби, що передбачений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 22.02.2019р. №463.

Таким чином, відеоінформація, яка відображена на дослідженому відеозапису жодним чином не доводить факту події, яка стала підставою для притягнення позивачки до відповідальності ч. 1 ст. 182 КУпАП.

Тож, надаючи оцінку фактичному існуванню події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 182 КУпАП, за обставинами спірних правовідносин слід зауважити, що провадження у справах про адміністративні правопорушення за своїм змістом подібне кримінальному провадженню і в аспекті застосування принципу верховенства права має ґрунтуватись на тих самих засадах, що і кримінальне переслідування. Статтею 62 Конституції України закріплено дію в Україні презумпції невинуватості, яка складається з наступних елементів: 1) особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; 2) ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; 3) обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; 4) усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналіз фактичних обставин змісту події, що стала підставою для винесення оскаржуваної постанови, з огляду на обсяг доказів, наданих відповідачем суду, не дозволяє дійти об`єктивного висновку поза розумним сумнівом, що позивачкою 19.07.2024р. о 22 год. 57 хв. було вчинено діяння, яке є підставою для притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 182 КУпАП, а відтак суд приходить до висновку, що при розгляді даної справи не знайшов свого підтвердження факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, а є в наявності лише оспорювана постанова по справі про адміністративне правопорушення.

Верховний Суд у постанові від 08.07.2020р. у справі №463/1352/16-а зазначив, що в силу принципу презумпції невинуватості, яка підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Отже, згідно принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Беручи до уваги викладене вище, суд приходить до висновку, що поліцейський ОСОБА_3 при винесенні оскаржуваної постанови не виконав належним чином вимог, встановлених ст. 280 КУпАП, а за своїм змістом та характером його дії під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не відповідають засадам, які передбачають для суб`єктів владних повноважень обов`язок діяти наступним чином: обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення. Таким чином, поліцейський діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України, а оскаржувана постанова не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, внаслідок чого позов належить задовольнити, скасувати оскаржувану постанову та закрити справу про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Що стосується інших доводів позивача, то вони стосуються інших аспектів елементів складу правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 182 КУпАП. Натомість, в контексті обставин спірних правовідносин, які мають значення для правильного вирішення справи за даним позовом, відповідні доводи позивача не мають значення, оскільки не впливають на правильність висновків суду з урахуванням того, що судом не встановлено доказів існування події адміністративного правопорушення, яка передувала винесенню оскаржуваної постанови.

Відповідно до статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Також, ухвалюючи дане судове рішення суд також враховує статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (пункт 41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (пункт 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому, у рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, суд прийшов до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими та першочерговими для прийняття даного судового рішення.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з того, що відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позов підлягає до задоволення, то судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору за подання позову в розмірі 605,60 грн. слід покласти на відповідача за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 20, 77, 241-246, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 9, 182, 252, 283-285, 293, п.1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Черкаській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.

Постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 1496971 від 19.07.2024 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн., винесену поліцейським 1 батальйону 4 роти 2 взводу Управління патрульної поліції в Черкаській області капралом поліції Граділь А.В. скасувати.

Провадження по адміністративній справі закрити.

Стягнути із Департаменту патрульної поліції () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 26 серпня 2024 року.

Головуючий: В.М. Скляренко