Справа № 160/28340/23
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2024-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 серпня 2024 року м. Дніпросправа № 160/28340/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 січня 2024 року (суддя Рищенко Андрій Юрійович) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу за час затримки виплати грошового забезпечення, в тому числі його складової додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати на суму несвоєчасно виплаченого грошового забезпечення, в тому числі його складової додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, в сумі 175 775,13 грн за весь час затримки виплати - за період з 25.11.2022 по день фактичної виплати - 20.10.2023.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 січня 2024 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу за час затримки виплати додаткової винагороди за період з 25.11.2022 по 30.11.2022, з 06.12.2022 по 13.12.2022, з 19.12.2022 по 04.01.2023, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу за час затримки виплати за період з 25.11.2022 по 30.11.2022, з 06.12.2022 по 13.12.2022, з 19.12.2022 по 04.01.2023 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зазначає, що додаткова винагорода передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 не є постійною виплатою та не входить до складу грошового забезпечення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 11.07.2022 по 25.04.2023 проходив військову службу в Військовій частині НОМЕР_1 на посаді робітника підсобного інженерно-позиційного відділення інженерно-позиційного взводу інженерно-позиційної роти.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 11.07.2023 № 1408, ОСОБА_1 18.11.2022 отримав бойове травмування: мінно-вибухову травму, струс головного мозку, акубаротравму, закриту черепно-мозкову травму.

В період з 25.11.2022 по 30.11.2022, з 06.12.2022 по 13.12.2022, з 19.12.2022 по 04.01.2023 позивач проходив лікування, що підтверджується виписками з медичної картки стаціонарного хворого.

Представник позивача 18.08.2023 звернувся з адвокатським запитом до Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати грошового забезпечення позивачу, а саме, додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 за час лікування внаслідок отриманого поранення.

Листом від 12.09.2023 року № 692/6944 відповідач повідомив, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 з 11.07.2022 по 25.04.2023, внаслідок чого у військовій частині не обліковано та не могло бути обліковано відомостей стосовно періодів лікування після переведення для подальшого проходження служби у Військовій частині НОМЕР_2 .

Позивач, вважаючи протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, звернувся до суду з позовом.

Проте, Військовою частиною НОМЕР_1 , 20.10.2023 добровільно виплачено позивачеві додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, за час лікування внаслідок отриманого поранення за період з 25.11.2022 по 30.11.2022, з 06.12.2022 по 13.12.2022, з 19.12.2022 по 04.01.2023 у сумі 175 775,13 грн, що не заперечується сторонами.

Після отримання відповідної виплати, представник позивач звернувся до відповідача з заявою щодо виплати компенсації втрати частини доходу за час затримки виплати грошового забезпечення, проте листом за № 692/8694 від 08.11.2023 відповідач відмовив у виплаті такої компенсації, мотивуючи це тим, що ОСОБА_1 не звільнився з військової служби, а направлений до нового місця служби, у зв`язку з чим підстави для виплати компенсації відсутні.

ОСОБА_1 вважає таку бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 протиправною, у зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч.ч. 1, 2, ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінетом Міністрів України від 28.02.2022 № 168 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпфеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Отже, додаткова винагорода, починаючи з 28.02.2022, є щомісячним платежем на період дії воєнного стану, який виплачується військовослужбовцям, таким чином є складовою грошового забезпечення військовослужбовців, оскільки не має разового характеру.

Компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати регулюється нормами Закону України від 19.10.2000 № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон України № 2050-ІІІ), а також Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок № 159).

Відповідно до статей 1, 2 Закону України № 2050-ІІІ, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: зокрема заробітна плата (грошове забезпечення).

З метою реалізації Закону України № 2050-ІІІ Кабінет Міністрів України 21.02.2001 прийняв постанову № 159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Відповідно до п. 1 Порядку № 159 його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Пунктом 2 Порядку № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001.

Детальний перелік грошових доходів, що підлягають компенсації, наведено у п. 3 Порядку № 159, яким встановлено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком компенсації, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів.

Пунктом 4 Порядку № 159 встановлено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Враховуючи сукупність викладених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 січня 2024 року в адміністративній справі № 160/28340/23 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з 22 серпня 2024 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України.

Повна постанова складена 22 серпня 2024 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров