Справа № 200/7648/23
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2024-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2024 року справа №200/7648/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 березня 2024 року (повне судове рішення складено 01 березня 2024 року) у справі № 200/7648/23 (суддя в І інстанції Голошивець І.О.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 , до третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з червня 2022 року. На виконання виконавчого листа № 2-2992 від 01.12.2011, виданого Іллічівським районним судом м. Маріуполя, з нього утримуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі 600 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи утримання з 10.10.2011. Позивач зазначав, що рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 17 травня 2023 року змінено спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми 600 грн щомісяця на розмір 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Аліменти утримуються із грошового забезпечення та додаткової винагороди з 16.11.2022. Позивач зазначав, що під час служби він отримує грошове забезпечення та додаткову винагороду під час дії воєнного стану, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 в розмірі від 30 000 грн до 100 000 грн. На його звернення (рапорт) щодо неправомірного відрахування аліментів з додаткової винагороди, відповідачем надано лист від 04.11.2023 №1553/4216, яким відмовлено в задоволенні його вимог. Позивач вважав, що зазначена додаткова винагорода не має постійного характеру, а тому не підлягає включенню до грошового забезпечення, з якого підлягають утриманню аліменти. Позивач вважав, що відповідачем протиправно стягуються аліменти з додаткової винагороди з 16.11.2022, яка передбачена Постановою КМУ від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168) та виплачується на період воєнного стану.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, якими вмотивовано позов.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що постанова, згідно якої здійснюються відрахування з додаткової винагороди, винесена з порушенням, тому що існує нормативно-правовий акт, яким встановлено механізм виплат додаткової винагороди, який не скасований та є чинним і регулює такі питання. Крім того, чітко не зазначено, з яких саме видів додаткової винагороди повинні утримуватись відрахування.

Позивач зауважує, що відповідно до внесених Наказом Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року № 44 (застосовуються з 01 лютого 2023 року) змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, від 07 червня 2018 року № 260, додаткова винагорода визначена Постановою № 168 належить до одноразових видів грошового забезпечення. В зв`язку з чим позивач просить винести обґрунтоване рішення у справі.

Апелянт вважає, що аліменти повинні утримуватись з грошового забезпечення, яке має постійний характер, а не з виплат, які отримує особа в залежності від його участі в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Позивач зазначає, якщо винагороду отримує військовослужбовець в незалежності від знаходження в зоні бойових дій, то винагорода може вважатися постійною. Якщо за цю винагороду необхідно приймати участь в заходах для забезпечення оборони України або безпосередньо у бойових діях, це особиста заслуга військовослужбовця за ризики, пов`язані із участю в таких заходах.

Наголошує, що додаткова винагорода нараховується і виплачується на підставі наказів командира про участь в бойових заходах. В разі відпустки, лікування або іншого незнаходження в бойових порядках військової частини винагорода не нараховується і не виплачується, тобто вона не має постійної основи.

Таким чином, дії відповідача щодо відрахування аліментів з додаткової грошової винагороди, яка належить до одноразових видів грошового забезпечення, є такими, що порушують права позивача і суперечать чинному законодавству, оскільки не прийнято до уваги нормативно-правовий акт, який регулює зазначені правовідносини.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач висловив згоду з рішенням місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення.

У додаткових поясненнях третя особа ОСОБА_2 висловила згоду з висновками місцевого суду та просила залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 . Відповідно до наявного в матеріалах справи копії паспорту серії НОМЕР_3 виданого Іллічівським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області від 11.02.2003 є громадянином України. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії посвідчення виданого Військовою частиною НОМЕР_4 від 07.06.2023 серії НОМЕР_5 є учасником бойових дій.

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 , ЄДРПОУ: НОМЕР_6 , в цих правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 .

Відповідно до Витягу із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.06.2022 №29, позивача було призначено на посаду стрільця регулювальника 1 комендантського відділення 2 комендантського взводу комендантської роти військової частини НОМЕР_1 , що також підтверджується наявною в матеріалах справи копією довідки виданої військовою частиною НОМЕР_1 від 06.11.2023 №1553/4275, що позивач перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .

Як встановлено судами, та зазначено у заочному рішенні Золочівського районного суду Львівської області від 17.05.2023 по справі №445/368/23, яким було ухвалено: позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів - задовольнити.

Змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються за рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 17.11.2011 в твердій грошовій сумі в розмірі 600,00 грн. щомісячно, та стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень за номером справи № 445/368/23 за посиланням - https://reyestr.court.gov.ua/Review/111061537, судове рішення по цій справі набрало законної сили 17.06.2023.

Судами встановлено, що на підставі вищенаведеного рішення суду державним виконавцем Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Черниш О.І. при примусовому виконанні виконавчого листа № 445/368/23 виданого 19.06.2023 Золочівським районним судом Львівської області було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 17.07.2023 ВП№72202078 та надіслано разом із супровідним листом на адресу Військової частини НОМЕР_1 . Пунктом 2 зазначеної постанови передбачено, з 17.06.2023 здійснювати відрахування із суми доходів боржника у відповідності до вимог чинного законодавства, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Як встановлено судом, вищенаведену постанову державного виконавця було отримано відповідачем 18.07.2023, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції відповідача розташованим у нижньому правому куті на супровідному листі державного виконавця.

Судами встановлено, що Золочівським районним судом Львівської області було ухвалено рішення по справі №445/368/23 від 09.10.2023, відповідно до якого - позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів - задовольнити.

Змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються за рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 17.11.2011 в твердій грошовій сумі в розмірі 600,00 грн. щомісячно, та стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Як встановлено судами, на виконання вищенаведеної постанови державного виконавця з грошового доходу позивача, відповідач почав відраховувати аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу), що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями наступних доказів: довідка про доходи за період з червня 2022 по листопад 2023 року (включно) виданою відповідачем за вих.№1553/5642 від 18.12.2023; розрахунковими листами щодо виплаченої заробітної плати за 03/2023, 04/2023, 05/2023, 06/2023, 07/2023, 08/2023, 09/2023, 10/2023, 11/2023, 12/2023; платіжними інструкціями щодо виплачених сум з аліментів - №1894 від 14.06.2023, №1531 від 15.05.2023, №4176 від 15.12.2023, №2628 від 16.08.2023, №2279 від 17.07.2023, №2278 від 17.07.2023, №2280 від 17.07.2023, №715 від 18.03.2023, №980 від 21.04.2023, №3001 від 21.09.2023, №4360 від 21.12.2023, №3829 від 24.11.2023, №3503 від 27.10.2023.

Як встановлено судами, позивач звернувся з рапортом до відповідача, в якому просив відрахування аліментів здійснювати без врахування додаткової винагороди, яка передбачена постановою КМУ від 28.02.2022 № 168. Як зазначив позивач у своєму рапорті, додаткова винагорода належить до одноразових видів грошового забезпечення.

Відповідачем на рапорт позивача була надана відповідь від 04.11.2023 №1553/4216, в якій було зазначено, що згідно з п.8 постанови КМУ від 26.02.1993 № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» (із змінами), з військовослужбовців Збройних Сил України утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, інших виплат, установлених законодавством, зокрема додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом. Відрахування аліментів має здійснюватися із врахуванням додаткової грошової винагороди, яка передбачена Постановою № 168 та виплачується у період дії воєнного стану. У зв`язку з вищевказаним, вимоги у рапорті позивача не відповідають чинному законодавству і задоволенню не підлягають.

Позивач, не погоджуючись з даною відповіддю відповідача, звернувся до суду за захистом своїх прав з даним адміністративним позовом.

Отже, спірним питанням у цій справі є стягнення аліментів з додаткової грошової винагороди, одержаної позивачем під час несення ним військової служби, на підставі Постанови №168.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 за № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з абзацом 1 частини 1статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон № 2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частинами 2, 3 статті 9 Закону № 2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Відповідно до абзацу 1 частини 4 статті 9 Закону № 2011-XII, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Абзацом 2 частини 4 статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Порядок № 260).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 260, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Пунктом 3 Порядку № 260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Відповідно до пункту 17 Порядку № 260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022/, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023 та триває до теперішнього часу.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 № 64 Про введення воєнного стану в Україні та №69 Про загальну мобілізацію Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 168, яка набрала чинності 28.02.2022 та застосовується з 24.02.2022.

Пунктом 1 Постанови № 168, зокрема, встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях або заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до Постанови КМУ від 26.02.1993 № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» (у редакції, яка діяла до 16.11.2022), зокрема п.п.2 п.1 утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з: усіх видів доплат і надбавок до заробітної плати.

При цьому, пунктом 8 цієї ж постанови (у редакції, яка діяла до 16.11.2022) передбачено, що з військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів внутрішніх справ, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, БЕБ, служби цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби, співробітників Служби судової охорони утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом.

Додаткова винагорода, передбачена пунктом 1 Постанови № 168, не має постійного характеру, а передбачена на період дії воєнного стану, який введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Разом з тим, постановою КМУ від 11.11.2022 № 1263, яка набула чинності 16.11.2022, внесено зміни до пункту 8 Постанови КМУ від 26.02.1993 № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», якою передбачено стягнення аліментів з інших виплат, установлених законодавством, зокрема додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану.

Отже, виходячи з аналізу норм чинного законодавства щодо спірних правовідносин місцевий суд дійшов правильного висновку, що військовою частиною НОМЕР_1 правомірно утримується визначена заочним рішенням суду сума аліментів з повного обсягу грошового забезпечення, що нараховується позивачу.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідач належними та допустимими доказами довів, що при утриманні аліментів з додаткової грошової винагороди, яка виплачувалась позивачу, він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 березня 2024 року у справі № 200/7648/23 залишити без змін.

Повне судове рішення 22 серпня 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук