Справа № 620/18507/23
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2024-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
О К Р Е М А У Х В А Л А
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо поданої заяви пояснення не надано.
Розглянувши вказану заяву, суд встановив.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.02.2024, що набрало законної сили, позовну заяву задоволено повністю. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з 07.01.2023 здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження її виплати максимальним розміром, з урахуванням додаткових доплат, індексації, щомісячної доплати у розмірі 2000,00 грн, у розмірі 90% грошового забезпечення.

07.05.2024 судом видано виконавчий лист у даній справі.

10.05.2024 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 07.05.2024 у справі №620/18507/23.

На час звернення заявника до суду із заявою, в порядку статті 383 КАС України, інформація щодо виконання рішення суду відсутня.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відповідно до статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).

Так, відповідно до частини другої статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей статті 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України), якими встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Так, за правилами частин першої, шостої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України гарантовано, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Виходячи з системного аналізу зазначених норм, суд дійшов висновку, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, врегульований приписами статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача. Застосування судом до суб`єкта владних повноважень заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Крім того, у своїх висновках, викладених в рішеннях від 28.11.1999 по справі «Brumarescu v. Romania» («Брумареску проти Румунії») та від 24.07.2003 по справі «Ryabykh v. Russia» («Рябих проти Росії»), Європейський суд з прав людини зазначив, що одним з основоположних аспектів принципу верховенства права є юридична визначеність, яка передбачає, що в разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Водночас зі змісту протоколу перерахунку пенсії позивача від 01.07.2024 видно, що пенсія позивачу виплачується без індексації за 2022-2023 роки, без щомісячної доплати у розмірі 2000,00 грн, з обмеженням максимальним розміром та зменшенням відсоткового розміру пенсії до 70% сум грошового забезпечення.

У свою чергу суд зазначає, що проведення індексації пенсії та щомісячної доплати у розмірі 2000,00 грн не можна вважати перерахунком пенсії, а зміна відсоткового розміру пенсії, встановленого судовим рішенням, та обмеження її максимальним розміром, є неможливим в силу преюдиційних фактів.

Суд зазначає, що невиконання судового акта полягає в незастосуванні заходів, необхідних для його виконання.

Отже, рішення суду від 23.02.2024 у справі № 620/18507/23, яке набрало законної сили, має виконуватися відповідно до покладених зобов`язань, в той час як відповідачем вчинені протиправні дії щодо обмеження пенсії максимальним розміром, припинення нарахування та виплати: індексації, інших доплат та відсоткового розміру пенсії всупереч висновкам, що викладені в такому рішенні.

Згідно частини шостої статті 383 КАС України за наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 КАС України.

За змістом статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про неналежне виконання відповідачем рішення суду та постановлення окремої ухвали для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону зі встановленням строку для повідомлення суду про їх усунення.

При цьому суд зазначає, що не проведення відповідачем нарахування та виплати позивачу пенсії з 07.01.2023 без обмеження її виплати максимальним розміром, з урахуванням індексації, щомісячної доплати у розмірі 2000,00 грн, у розмірі 90% грошового забезпечення, що було зобов`язано судовим рішенням від 23.02.2024 у справі № 620/18507/23, не можуть бути новими позовними вимогами в іншому позовному провадженні, оскільки нівелюють застосування такого правового інституту як судовий контроль, що встановлені статтею 382, 383 КАС України. Також відповідачем не надано суду докази, що на час припинення виплат існували правові підстави (в тому числі зміни в правовому регулюванні чи виконання іншого рішення суду), з якими пов`язується можливість припинення виконання рішення суду в цій справі.

Отже, за встановлених обставин справи, враховуючи, що рішення суду від 23.02.2024, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, та відповідач безпідставно ухиляється від виконання такого обов`язку, суд дійшов висновку, що подану позивачем заяву необхідно задовольнити, визнавши протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо невиконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.02.2024 у справі № 620/18507/23 в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження її виплати максимальним розміром, з урахуванням додаткових доплат, індексації, щомісячної доплати у розмірі 2000,00 грн, у розмірі 90% грошового забезпечення, та застосувати заходи судового контролю у порядку статті 383 КАС України.

Керуючись статтями 241, 242, 243, 248, 249, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо невиконання рішення суду по справі № 620/18507/23 в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з 07.01.2023 здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження її виплати максимальним розміром, з урахуванням додаткових доплат, індексації, щомісячної доплати у розмірі 2000 грн, у розмірі 90% грошового забезпечення.

Винести окрему ухвалу Головному управлінню Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо невиконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.02.2024 №620/18507/23.

Направити дану окрему ухвалу Пенсійному Фонду України для відповідного реагування: вжиття заходів для виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.02.2024 №620/18507/23.

Головному управлінню Пенсійного фонду України в Чернігівській області в місячний строк з моменту отримання даної окремої ухвали повідомити Чернігівський окружний адміністративний суд про результати вжитих заходів.

Копію даної ухвали направити учасникам справи та Пенсійному фонду України.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена у порядку, встановленому статтями 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.І. Соломко