Справа № 542/1408/24
Суддя: Афанасьєва Ю. О.
Дата ухвалення: 2024-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 542/1408/24
Провадження № 2-а/542/10/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2024 року селище Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді Афанасьєвої Ю.О.,

за участю секретаря судового засідання Чиж Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новосанжарського районного суду Полтавської області в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом адвоката Щербака Максима Івановича, який діє в інтересах позивачки ОСОБА_1 до інспектора сектору поліцейської діяльності №1 відділу поліції №2 Кременчуцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області старшого лейтенанта поліції Єременка Сергія Васильовича, Головного управління Національної поліції в Полтавській області, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Щербак М.І., який діє в інтересах позивачки ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до інспектора сектору поліцейської діяльності №1 відділу поліції №2 Кременчуцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 , Головного управління Національної поліції в Полтавській області, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позову зазначає, що 15.07.2024 року, керуючи автомобілем Hyundai accent, реєстраційний номер НОМЕР_1 , при повороті ліворуч з смт. Козельщина на 70 км. автодороги Полтава-Олександрія Кременчуцький район, Полтавська область, ОСОБА_1 була зупинена працівниками поліцеї.

Зі слів інспектора старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 , причиною зупинки стало те, що позивач, виїжджаючи на головну дорогу, при повороті ліворуч не зайняла крайню праву смугу для розгону транспортного засобу, чим порушила п.11 Правил дорожнього руху України порушення розташування ТЗ на проїзній частині.

Відповідно до оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №2612958 від 15.07.2024 року, ОСОБА_1 , виїжджаючи на головну дорогу при повороті ліворуч не зайняла крайню праву смугу для розгону транспортного засобу, чим порушила п.11 Правил дорожнього руху України порушення розташування ТЗ на проїзній частині, чим порушила п. 11 ПДР та скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

Поліцейським ОСОБА_2 прийнято рішення про накладення на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

Однак вважає, що дії інспектора поліції при винесенні оскаржуваної постанови від 15.07.2024 року є протиправними, а вказана постанова є незаконною, необґрунтованою, винесена формально, у порушення вимог Конституції України та КУпАП, з порушенням порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, без фактичного з`ясування та дослідження обставин, без зазначення доказів та встановлення будь-яких фактичних даних, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні.

Так, вказує, що є незрозумілим, який саме пункт ПДР було порушено позивачем та за яке порушення притягнуто останню до адміністративної відповідальності.

Та жодним з пунктів ПДР не вказано, що при повороті ліворуч водій повинен зайняти крайню праву смугу для розгону автомобіля.

Крім того, звертає увагу суду, що автодорога Полтава Олександрія в районі 70 км. має лише по одній смузі в кожному напрямку, тобто зайняти крайню праву смугу у позивача не було можливості, адже її не існує. Наявність на вказаній головній дорозі смуги розгону не є окремою смугою для руху автомобілів.

Зазначає, що зі змісту оскаржуваної постанови неможливо встановити об`єктивну сторону правопорушення.

Таким чином, вважає, що інспектором поліції Єременком С.В. не було дотримано вимог ст.ст.245, 251, 280 КУпАП, що потягло за собою необґрунтоване притягнення позивача до адміністративної відповідальності, у зв`язку із чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Просив визнати постанову серії ЕАО №2612958 від 15.07.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.122 КУпАП протиправною та скасувати її.

Справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.122 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 605,60 грн сплаченого судового збору та 5000,00 грн витрати на правову допомогу.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Щербак М.І. не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи (а.с.46). Позивачка надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій просила позов задовольнити.

Відповідач інспектор сектору поліцейської діяльності №1 відділу поліції №2 Кременчуцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області старший лейтенант поліції ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи (а.с.46), надавши відзив на адміністративний позов (а.с.57-60), в якому зазначив, що з адміністративним позовом не погоджується з огляду на наступне.

15.07.2024 року ним, інспектором з РПП СПД №1 ВП №2 Кременчуцього РУП ГУНП в Полтавській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 було ухвалено постанову серії ЕНА №2612958 у справі про адміністаративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. за те, що водіка ОСОБА_1 15.07.2024 року близько 20 год. 14 хв., на автодорозі Полтава-Олександрія на 70 км., керуючи транспортним засобом HYUNDAI ACCENT, державний номерний знак НОМЕР_1 при виїзді на головну дорогу не зайняла вільну смугу для розгону та порушила розташування транспортного засобу на проїздній частині, чим порушила пп. 10.8 та 11.1 ПДР України.

Під час патрулювання в місці, час та дату, вказані в оскаржуваній постанові, було виявлено транспортний засіб під керуванням позивача, яка не зайняла вільну смугу для розгону, чим порушила розташування транспортних засобів на проїздній частині. На місці зупинки автомобіля позивачу повідомлено спеціальне звання та прізвище інспектора, про причину зупинки, про адміністративну відповідальність за вчинене правопорушення, про особу, яка розглядає справу, роз`яснено права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, порядок та строки оскарження постанови, які мають значення для вирішення справи. Пояснення позивача, які не відповідають дійсним обставинам було оцінено критично, як єдиний спосіб уникнути адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення.

Зазначає, що справу про адміністративне правопорушення розглянуто в присутності позивача, постанову оголошено негайно після розгляду справи.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн. зазначає наступне.

Текст адміністративного позову надрукований на одинадцяти аркушах шрифт №14. Перший аркуш містить інформацію про найменування суду першої інстанції, до якого подається позов, та повні найменування учасників справи. Половина тексту адміністративного позову містить посилання на законодавчі акти, що фактично дає підстави прийти до висновків про визначення майже половини суми витрат на професійну правничу допомогу за копіювання з відповідних офіційних сайтів (zakon.rada.gov.ua тощо.).

Позивач оскаржує постанову у справі про адміністративне правопорушення, якою на неї накладене стягнення в сумі 510,00 грн., відсутність складності справи (згідно з текстом позову) є очевидною. До позову не додано доказів щодо часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданим адвокатом послуг та виконаних робіт.

Тому вважає, що відсутні підстави для стягнення на користь позивача з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 5000 грн. 00 коп.

Просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі. Розгляд справи проводити без його участі (а.с.57-60).

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Полтавській області в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи (а.с.42). В запереченнях на позов просив розглядати справу без участі представника.

Відзив на позов не надавав. Надав заперечення (а.с.47-51), в яких просив відмовити в стягненні витрат на правовоу допомогу, посилаючись на те, що цей спір виник у справі незначної складності та не характеризується наявністю виключної правової проблеми, значним суспільним інтересом до її розгляду, великою кількістю зібраних і поданих до суду адвокатом доказів.

Крім того справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Адвокат не відвідував суд для з`ясування обставин справи, не ознайомлювався з матеріалами справи, не подавав клопотань та інших процесуальних документів.

Відомості єдиного державного реєстру судових рішень http://reestr.court.gov.ua містить численні рішення судів з аналогічного предмету спору, що спрощувало роботу адвоката при підготовці даного адміністративного позову.

Через що вважають, що заявлена сума витрат на правову допомогу в розмірі 5000 гривень є завищеною.

Суд, вивчивши матеріали справи, безпосередньо, всебічно, повно та об`єктивно оцінивши докази по справі, дійшов до такого висновку.

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що в оскаржуваній постанові серії ЕНА №2612958 від 15.07.2024 року зазначено, що 15.07.2024 о 19 год. 53 хв. на 70 км автодороги Полтава-Олександрія ОСОБА_1 керувала автомобілем марки HYUNDAI ACCENT, державний номерний знак НОМЕР_1 , яка виїхала на головну дорогу та при повороті ліворуч не зайняла крайню праву смугу для розгону транспортного засобу, чим порушила п.11. ПДР порушення розташування транспортних засобів на проїзній частині, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП (а.с.10).

Згідно з ч.2 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно до ст. 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а такожіншими документами.

Згідно з п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Крім того, даною постановою зазначено - судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

За приписами ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з п.2 ч.1 ст.40 Закону України « Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до п.п.9 ч.1 ст.31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису.

Отже, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення.

Відповідач у оскаржуваній постанові, вказав, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем, виїжджаючи на головну дорогу, при повороті ліворуч не зайняла крайню праву смугу для розгону транспортного засобу, чим порушила п.11 ПДР порушення розташування ТЗ на проїзній частині.

Такі дії ОСОБА_1 були кваліфіковані як порушення нею п.11 ПДР України.

ОСОБА_1 , заперечуючи свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП посилалася на те, що вона не вчиняла адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП. Стверджувала, що є незрозумілим, який саме пункт ПДР нею був порушений та за яке саме порушення її притягнуто до адміністративної відповідальності, зважаючи на те, що розділ 11 Правил дорожнього руху -Розташування транспортних засобів на дорозі, містить 14 пунктів.

Так, виходячи з викладеної в постанові про накладення адміністративного стягнення фабули правопорушення, вбачається, що адміністративне правопорушення полягає у тому, що ОСОБА_1 , яка виїхала на головну дорогу та при повороті ліворуч не зайняла крайню праву смугу для розгону транспортного засобу.

При цьому адміністративна відповідальність, настає за наявністю певних підстав, якими є фактичні, нормативні (юридичні) та процесуальні.

Так до фактичних підстав відноситься, зокрема, факт вчинення проступку. Юридичні (нормативні) підстави утворюють норми за якими діяння визнається адміністративним проступком (правопорушенням), визначаються заходи примусу за виконання складу проступку, суб`єкти відповідальності і юрисдикції, правила, за якими накладаються і виконуються стягнення, забезпечується законність, права учасників провадження тощо. А процесуальні підстави це наявність процесуальних норм, які забезпечують притягнення винної особи до адміністративної відповідальності та документів, оформлених відповідно до встановлених вимог та за визначеною законодавством процедурою.

Оскільки диспозиція ст.122 КУпАП є бланкетною, вона відсилає до норм, викладених у Правилах дорожнього руху України, й при формулюванні суті правопорушення обов`язковим є зазначення конкретного пункту (пунктів) ПДР України, та зазначення того чи іншого пункту Правил дорожнього руху України у постанові про накладення адмінінстратвиного стягнення, є виконанням вимог ст.283 КУпАП про необхідність зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Зазначаючи, про вчинення ОСОБА_1 вказаного діяння, інспектор вказав матеріальну норму, яка була порушена ОСОБА_1 , як п.11 ПДР України.

В той час розділ 11 ПДР України «Розташування транспортних засобів на дорозі» містить 14 пунктів. Однак який (які) саме з них був порушений ОСОБА_1 в постанові не зазначено.

При цьому вказаний розділ не містить правил розташування транспортних засобів на смузі для розгону транспортного засобу при виконанні повороту ліворуч.

Виходячи з дослідженого судом відеозапису, доданого до відзиву, вбачається, що на питання ОСОБА_1 та пасажира, який перебував з нею в автомобілі, про те, який саме пункт ПДР України був нею порушений, інспектор називав різні пункти, такі як п.11.8, п.11.4, п.11.5 та п.10.5.

А в наданому відзиві на позов інспектор посилався на порушення ОСОБА_1 п. 10.8 та п.11.1 ПДР України, які не були зазначені ним в постанові про накладення адміністративного стягнення.

Так, п.11.8. визначено, що по трамвайній колії попутного напрямку, розташованій на одному рівні з проїзною частиною для нерейкових транспортних засобів, дозволяється рух за умови, що це не заборонено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою, а також під час випередження, об`їзду, коли ширина проїзної частини недостатня для виконання об`їзду, без виїзду на трамвайну колію.На перехресті дозволяється виїжджати на трамвайну колію попутного напрямку в тих самих випадках, але за умови відсутності перед перехрестям дорожніх знаків 5.16 - 5.19.3. Поворот ліворуч або розворот повинні виконуватися з трамвайної колії попутного напрямку, розташованої на одному рівні з проїзною частиною для нерейкових транспортних засобів, якщо інший порядок руху не передбачено дорожніми знаками 5.16, 5.18 або розміткою 1.18. В усіх випадках не повинно створюватися перешкод для руху трамвая.

Пунктом 11.4. передбачено, що на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги.

Пункт 11.5. визначає, що на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).

А п. 10.5. передбачає, що поворот необхідно виконувати так, щоб під час виїзду з перехрещення проїзних частин транспортний засіб не опинився на смузі зустрічного руху, а у разі повороту праворуч слід рухатися ближче до правого краю проїзної частини. Виїзд з перехрестя, де організовано круговий рух, може здійснюватися з будь-якої смуги, якщо напрямок руху не визначено дорожніми знаками чи розміткою і це не створить перешкод транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку праворуч.

Отже й вказані пункти ПДР України не визначають розташування транспортних засобів на крайній правій смузі для розгону транспортного засобу при виконанні повороту ліворуч.

Правила руху по смузі гальмування та смузі розгону визначені п.10.8. ПДР України, відповідно до якого, якщо в місці з`їзду з дороги є смуга гальмування, водій, який має намір повернути на іншу дорогу, повинен своєчасно перестроїтися на цю смугу і знижувати швидкість тільки на ній.

Якщо в місці в`їзду на дорогу є смуга розгону, водій має рухатися по ній і вливатися в транспортний потік, даючи дорогу транспортним засобам, що рухаються по цій дорозі.

Однак такий пункт Правил не визначає зайняття такої смуги (крайньої правої смуги для разгону) при виконанні повороту ліворуч, та про порушення такого пункту не зазначено в постанові про накладення адміністративного стягнення.

Крім того, відповідно до п.п.5.20-5.22 Розділу 33 ПДР України смуги розгону та гальмування позначаються відповідними дорожніми знаками та визначаються дорожньою розміткою, інформацію про наявність яких матеріали справи не містять.

Порядок же виконання маневру повороту визначені п.п.10.4,10.5 ПДР України, відповідно до яких перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою. Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот. За наявності трамвайної колії посередині проїзної частини водій нерейкового транспортного засобу, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям, повинен дати дорогу трамваю (п.10.4).

Поворот необхідно виконувати так, щоб під час виїзду з перехрещення проїзних частин транспортний засіб не опинився на смузі зустрічного руху, а у разі повороту праворуч слід рухатися ближче до правого краю проїзної частини. Виїзд з перехрестя, де організовано круговий рух, може здійснюватися з будь-якої смуги, якщо напрямок руху не визначено дорожніми знаками чи розміткою і це не створить перешкод транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку праворуч (п.10.5).

В вказаних пунктах зокрема йдеться, що при повороті ліворуч водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, має дати дорогу зустрічним транспортним засобам. Поворот має виконуватись так, щоб під час виїзду з перехрещення проїзних частин транспортний засіб не опинився на смузі зустрічного руху, а у разі повороту праворуч слід рухатися ближче до правого краю проїзної частини. Однак й вказані норми не містять вимоги зайняття крайньої правої смуги для разгону при виконанні повороту ліворуч.

Отже, суд доходить висновку про те, що обов`язок доказування в адміністративному процесі правомірності своєї постанови покладений саме на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, який в даному випадку не встановив всіх обставин вчинення правопорушення, зокрема порушення ОСОБА_1 певного пункту Правил дорожнього руху України, та відповідно не довів наявності в діях позивача ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, яке виразилось у порушенні конкретного пункту ПДР України.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що обов`язок доказування в даних справах покладається на відповідача, суд вважає недоведеним факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП за обставин викладених у постанові у справі про адміністративне правопорушення ЕНА №2612958 від 15 липня 2024 року, у зв`язку з чим спірна постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП відносно позивачки підлягає закриттю.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

За вказаних обставин, у зв`язку з задоволенням позовних вимог, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 605,60 грн. підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Національної поліції в Полтавській області.

Щодо заявлених позивачкою вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, слід зазначити наступне.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України).

Як передбачено ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Позивачкою на підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу було надано: ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВІ №1227232 від 25.07.2024 року (а.с.6), договір про надання правової допомоги від 23.07.2024 року (а.с.31-33), детальний опис робіт (наданих послуг) позивачу на виконання договору про надання правової допомоги б/н від 23.07.2024 року (а.с.34), згідно з якими вартість правової допомоги становить 5000 грн. (а.с.34). Факт оплати вказаної суми підтверджується квитанцією №52 від 23.07.2024 року на суму 5000 грн. (а.с.35).

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19 та 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», суті виконаних послуг, а також враховуючи конкретні обставини справи, вважає, що розмір витрат на правничу допомогу є завищеними, неспівмірним з обсягом наданих адвокатом послуг.

Та з урахуванням заперечень відповідача також в частині розміру судових витрат, суд вважає розмір витрат на правничу правову допомогу адвоката завищеним, а тому, з урахуванням незначної складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг, а також часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягом наданих адвокатом послуг і значенням справи для сторони, суд вважає необхідним відшкодувати позивачу витрати на професійну правничу допомогу частково, в сумі 2000 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст.2, 77, 242-246, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов адвоката Щербака Максима Івановича, який діє в інтересах позивачки ОСОБА_1 до інспектора сектору поліцейської діяльності №1 відділу поліції №2 Кременчуцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області старшого лейтенанта поліції Єременка Сергія Васильовича, Головного управління Національної поліції в Полтавській області, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕНА №2612958 від 15 липня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн.

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок, а також судові витрати пов`язані з правничою допомогою в розмірі 2000 (дві тисячі) грн.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ;

представник позивача адвокат Щербак Максим Іванович, адреса робочого місця адвоката: АДРЕСА_2 ;

відповідач інспектор сектору поліцейської діяльності №1 відділу поліції №2 Кременчуцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області старший лейтенант поліції Єременко Сергій Васильович, адреса: вул.Остроградського, 117, смт Козельщина, Полтавської області;

відповідач - Головне управління Національної поліції в Полтавській області, місце знаходження: вул.Матвійчука Юліана, 83, м. Полтава, .

Повний текст рішення складений 22 серпня 2024 року.

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області Ю.О. Афанасьєва