Справа № 580/6189/22
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2024-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 580/6189/22

адміністративне провадження № К/990/30461/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Тацій Л.В., перевіривши касаційну скаргу Міністерства освіти і науки України на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04.03.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.07.2024 у справі №580/6189/22 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Дніпровський національний університет імені Олеся Гончара про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

05.08.2024 до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга Міністерства освіти і науки України, в якій заявник просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04.03.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.07.2024, ухвалити рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Як вбачається з відомостей, наявних в Єдиному державному реєстрі судових рішень, та матеріалів касаційної скарги, рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 04.03.2024 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства освіти і науки України від 06.06.2022 №530 «Про рішення з питань присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань та внесення змін до наказу Міністерства освіти і науки України від 7 квітня 2022 року №320» у частині:

- п. 2 щодо скасування рішення спеціалізованої вченої ради Д 08.051.10 Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара від 22.09.2021 про присудження ОСОБА_1 наукового ступеня доктора фізико-математичних наук за спеціальністю 01.02.04 «Механіка деформованого твердого тіла»;

- підп. 5 п. 3 щодо висловлення зауваження стосовно дисертації здобувача наукового ступеня доктора фізико-математичних наук ОСОБА_1 за порушення вимог п. 3.8 Положення №1059 в частині відображення у відгуку офіційного опонента інформації про наукову новизну результатів дисертації та повноту викладу в опублікованих працях наукових положень і висновків дисертації офіційним опонентам: ОСОБА_2 , доктору фізико-математичних наук, професору; ОСОБА_3 доктору фізико-математичних наук, професору; ОСОБА_4 доктору фізико-математичних наук, професору.

Зобов`язано Міністерство освіти і науки України повторно розглянути дисертаційну роботу ОСОБА_1 «Метод дослідження поведінки елементів конструкцій з функціонально-неоднорідних матеріалів при великих деформаціях», поданої на здобуття наукового ступеня доктора фізико-математичних наук за спеціальністю 01.02.04 - механіка деформівного твердого тіла та атестаційну справу із залученням фахівців, які не брали участі у попередній експертизі дисертації та прийняти рішення за наслідками їх розгляду з урахуванням висновків суду у мотивувальній частині цього рішення.

У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.07.2024 скасовано рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04.03.2024:

- в частині зобов`язання Міністерства освіти і науки України повторно розглянути дисертаційну роботу ОСОБА_1 «Метод дослідження поведінки елементів конструкцій з функціонально-неоднорідних матеріалів при великих деформаціях», поданої на здобуття наукового ступеня доктора фізико-математичних наук за спеціальністю 01.02.04 - механіка деформівного твердого тіла та атестаційну справу із залученням фахівців, які не брали участі у попередній експертизі дисертації та прийняти рішення за наслідками їх розгляду з урахуванням висновків суду у мотивувальній частині цього рішення. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено;

- в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Міністерства освіти і науки України затвердити рішення спеціалізованої вченої ради Д 08.051.10 Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара від 22.09.2021 протокол № 13 (131) про присудження наукового ступеня доктора фізико-математичних наук за спеціальністю 01.02.04 «Механіка деформованого твердого тіла» та зобов`язати МОН видати диплом доктора фізико-математичних наук;

У скасованій частині ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, за участю третьої особи - Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Зобов`язано Міністерство освіти і науки України затвердити рішення спеціалізованої вченої ради Д 08.051.10 Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара від 22.09.2021 протокол № 13 (131) про присудження ОСОБА_1 наукового ступеня доктора фізико-математичних наук за спеціальністю 01.02.04 «Механіка деформованого твердого тіла» та видати ОСОБА_1 диплом доктора фізико-математичних наук.

В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04.03.2024 залишене без змін.

Перевіряючи касаційну скаргу на відповідність вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд виходить з того, що відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження, суд виходить із такого.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі ж подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України заявник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У випадку посилання скаржником на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційну оскарження, скаржнику необхідно зіслатися на конкретний пункт частин другої або третьої статті 353 цього Кодексу з належним обґрунтуванням, яке могло б давати підстави для висновку про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права.

Також у разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо неналежного дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Суд звертає увагу, що у випадку оскарження судових рішень з підстави, визначеної пунктом 1частини другої статті 353 КАС України, обов`язковою умовою є обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Із системного аналізу наведених положень процесуального закону можна зробити висновок, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга. Надаючи належну оцінку посиланням скаржника на неврахування судом апеляційної інстанції висновків викладених у постановах Верховного Суду, Суд зазначає таке.

Разом з цим, обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) у чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга). Обов`язковим є взаємозв`язок усіх чотирьох умов, що у касаційній скарзі також відсутнє.

Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, заявник покликається на приписи пунктів 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що судами попередніх інстанцій застосовано норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 18.12.2019 по справі №9901/949/18; від 02.02.2021 у справі №925/642/19; у справі №910/5175/20; від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц; від 20.07.2022 у справі №923/196/20; від 24.04.2019 у справі №757/23967/13-ц; від 28.10.2021 у справі №465/6555/16-ц; від 12.05.2022 у справі №645/5856/13-ц; від 22.10.2018 у справі №9901/815/18; від 06.12.2023 у справі №К/9901/45708/21; від 21.09.2023 у справі №К/9901/43583/21.

Так, у справі, що розглядається спірним є наказ Міністерства освіти і науки України від 06.06.2022 №530 «Про рішення з питань присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань та внесення змін до наказу Міністерства освіти і науки України від 7 квітня 2022 року №320».

Посилання на постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №9901/949/18, від 22.10.2018 у справі №9901/815/18 Суд не приймає до уваги, оскільки такі ухвалені за результатом апеляційного перегляду ухвал у справах, які розглядалися Верховним Судом як судом першої інстанції. В той час, як висновки, які враховуються судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справ, Верховний Суд ухвалює в порядку касаційного розгляду.

У постанові від 02.02.2021 у справі №925/642/19 спір стосувався передачі земельної ділянки в оренду третій особі.

У справах №145/2047/16, №923/196/20 предметом оскарження є вимоги про визнання недійсними договорів оренди та договорів купівлі-продажу земельних ділянок.

У справі №К/9901/45708/21 (постанова Верховного Суду від 06.12.2023) предметом спору була відмова територіального органу Пенсійного фонду України у зарахуванні в повному обсязі роботи з особливо шкідливими умовами праці у пільговому обчисленні у полуторному розмірі до страхового стажу при обчисленні пенсії періоди роботи у зоні відчуження.

У справі №К/9901/43583/21 (постанова Верховного Суду від 21.09.2023) предметом спору було визнання протиправними дій (рішення) територіального органу Пенсійного фонду України при проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в частині не зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, а також зменшення розміру відсотків щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 90% до 58% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді

У постанові Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №757/23967/13 предметом спору було встановлення нікчемності заповіту.

Щодо перегляду справи №910/5175/20 Верховним Судом у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні відомості.

Посилання заявника на постанови Верховного Суду від 28.10.2021 у справі №465/6555/16, від 12.05.2022 у справі №645/5856/13 Суд також не приймає до уваги, оскільки такі ухвалені за інших фактичних обставин справи (кількість на поважність причин неявок позивача), а предметом спору була вимога про визнання недійсним кредитного договору та усунення перешкоди в користуванні належного на праві власності майна (відповідно).

Щодо вказівки на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, варто зазначити, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; 2) висновок апеляційного суду, який на переконання скаржника є неправильним; 3) у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; 4) як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися. При цьому, зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).

Також необхідно зазначити, що правові висновки Верховний Суд формулює лише щодо конкретно визначених правовідносин, а не висновок, який на думку скаржника буде підставою для відкриття касаційного провадження.

Суд зазначає, що формальне посилання в касаційній скарзі на відсутність висновку Верховного Суду, не може свідчити про виконання скаржником вимог щодо форми і змісту касаційної скарги в частині належного викладення підстав касаційного оскарження судових рішень згідно пункту 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Доводи заявника, щодо розгляду і вирішення справи неповноважним складом суду, ухвалення рішення про права. свободи та інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі; також стосовного того, що судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 КАС України, (в контексті посилання на пункти 1, 4-7 частини третьої статті 353 КАС України) зводяться до незгоди відповідача з розглядом справи у порядку письмового провадження, що також не є належним обґрунтуванням наявності порушення норм процесуального права в розумінні приписів вказаних норм та, відповідно, підстав для касаційного перегляду справи.

В решті касаційна скарга в частині наведених у ній обґрунтувань вимог до суду касаційної інстанції містить лише доводи щодо незгоди позивача з рішеннями судів попередніх інстанцій, здебільшого щодо незалишення позову без розгляду, у зв`язку з неявкою позивача, посилання на фактичні обставини справи, посилання на постанови Верховного Суду, цитати нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини із зазначенням, що судами першої та апеляційної інстанції судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права та детальний виклад фактичних обставин справи по суті спору, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судового рішення у розумінні частини четвертої статті 328 КАС України.

Отже, зазначена скаржником підстава касаційного оскарження, в контексті вищевикладеного, не може слугувати належним обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судового рішення в розумінні положень частини четвертої статті 328 КАС України.

Наведене свідчить, що заявник формально підійшов до питання належного оформлення касаційної скарги в цій частині.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Суд касаційної інстанції позбавлений можливості самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України).

За приписами частини першої статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява №21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява №26737/95).

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.

З огляду на те, що скаржник не виклав передбачених КАС України обґрунтованих підстав для оскарження у касаційному порядку судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, касаційну скаргу слід повернути особі, яка її подала, з огляду на вимоги пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись положеннями статті 248 та приписами пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Міністерства освіти і науки України на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04.03.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.07.2024 у справі №580/6189/22 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Дніпровський національний університет імені Олеся Гончара про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити скаржникові, що повернення касаційної скарги не перешкоджає йому реалізувати право на повторне звернення до суду касаційної інстанції у порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.

Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами у спосіб їх надходження до суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і не оскаржується.

Суддя Л.В. Тацій