Справа № 817/2806/15
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2024-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 рокуЛьвівСправа № 817/2806/15 пров. № А/857/13858/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Онишкевича Т.В.

Обрізка І.М.,

секретаря судового засідання Шаповалової Ю.О.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Гресько О.Р.) з питань роз`яснення судового рішення, постановлена у відкритому судовому засіданні в м.Рівне о 15 год. 45 хв. 23 жовтня 2023 року, повне судове рішення складено 25 жовтня 2023 року, у справі №817/2806/15 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинення певних дій.

В С Т А Н О В И В :

31.08.2015 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області (з урахуванням заяви про зменшення та уточнення позовних вимог) про визнання дій Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС України в Рівненській області щодо неприйняття рішення про повернення надміру сплачених сум у встановлені Порядком №1674 терміни та неподання висновку про повернення надмірно сплачених сум протиправними та зобов`язання Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС України в Рівненській області прийняти рішення про повернення надміру сплачених сум в розмірі 441736,76 грн. у встановлені Порядком №1674 терміни та передати до органу Державного казначейства України висновок, згідно з яким орган Державного казначейства здійснить повернення надміру сплачених сум в розмірі 441736,76 грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 14.03.20216 року, яка залишена в силі Постановою Верховного Суду від 22.12.2021 року, позов задоволено.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 28.01.2022 року замінено боржника Державну податкову інспекцію у м. Рівному Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області на її правонаступника Головне управління ДФС у Рівненській області.

20 вересня 2023 року Головну управління ДПС у Рівненській області на адресу суду подало заяву щодо роз`яснення судового рішення в адміністративній справі №817/2806/15, яку обґрунтовує тим, що в резолютивній частині постанови Рівненського окружного адміністративного суду зазначено про надання висновку про відшкодування суми податку на додану вартість ОСОБА_1 в розмірі 441736,76 грн. Однак, висновок не передбачений п.5 розділу ІІІ Порядку проведення заліку надміру сплачених грошових зобов`язань…, який затверджений наказом Мінфіну України від 28.12.2010 №1674. Станом на 16.08.20213 року в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 надміру сплачені грошові зобов`язання з ПДВ рахуються в сумі 1054,31 грн. Сума 441736,76 грн., яка відображена в інтегрованій картці платника як переплата, не є надміру сплаченим податком, а є від`ємним значенням сум, які були задекларовані платником помісячно за 2008- 2011 роки в рахунок зменшення податкових зобов`язань з ПДВ наступних звітних (податкових) періодів та сформувалась наростаючим підсумком. Таким чином, борг держави по невідшкодованих сумах ПДВ заявлених до бюджетного відшкодування на рахунок платника податку шляхом подання відповідної заяви у деклараціях, відсутній. Крім того, з дня набрання чинності Закону №1797-VIII, висновок про суми відшкодування ПДВ до органів казначейства контролюючі органи на направляють.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року в задоволенні заяви відмовлено. Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що питання, на які заявник хоче отримати роз`яснення у порядку статті 254 КАС України, поставлені у такому аспекті, що вимагають від суду додаткового обґрунтування вже прийнятого рішення, що діючим законодавством не передбачено і є неприпустимим. При цьому, дослідивши зміст постанови суду у справі №817/2806/15, суд зауважує, що вона є цілком зрозумілою і не потребує роз`яснення. З резолютивної частини встановлено, що її текст труднощів для розуміння не викликає, суть її не двозначна, тому розширеного тлумачення, шляхом роз`яснення та винесення процесуального документу з цього приводу не потребує. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про роз`яснення судового рішення.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Рівненській області подало апеляційну скаргу в якій зазначило, що суд першої інстанції помилкового дійшов висновку, що відповідачу незрозумілим порядок виконання судового рішення, а не зміст судового рішення. Суд безпідставно зазначив, що рішення є зрозумілим та не потребує роз`яснення. Станом на 16.08.20213 року в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 надміру сплачені грошові зобов`язання з ПДВ рахуються в сумі 1054,31 грн. Сума 441736,76 грн., яка відображена в інтегрованій картці платника як переплата, не є надміру сплаченим податком, а є від`ємним значенням сум, які були задекларовані платником помісячно за 2008- 2011 роки в рахунок зменшення податкових зобов`язань з ПДВ наступних звітних (податкових) періодів та сформувалась наростаючим підсумком. Таким чином, борг держави по невідшкодованих сумах ПДВ заявлених до бюджетного відшкодування на рахунок платника податку шляхом подання відповідної заяви у деклараціях, відсутній. Крім того, з дня набрання чинності Закону №1797-VIII, висновок про суми відшкодування ПДВ до органів казначейства контролюючі органи на направляють. Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та заяву про роз`яснення судового рішення задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити. Позивача повноважного представника в судове засідання не забезпечив, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що ухвала суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

Так, відповідно до статті 254 КАС України за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

Роз`яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків, зміна форми його викладення таким чином, щоб ті частини судового рішення, які викликають труднощі для розуміння, були висвітлені ясніше та зрозуміліше, однак без виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом. Тобто процесуальна процедура роз`яснення судового акта виключає можливість будь-яким чином змінювати зміст цього судового рішення. При цьому, роз`яснено може бути лише судове рішення, яке набрало законної сили та не скасоване на момент звернення щодо його роз`яснення.

Конкретного і вичерпного переліку критеріїв для визначення рішення незрозумілим правова норма не містить.

Водночас, ясність судового рішення полягає у логічному, чіткому, переконливому і зрозумілому викладенні змісту рішення. Вимога логічності, зокрема, передбачає, що текст рішення має відображати причинно-наслідкові зв`язки у межах речення чи всього документу. Зокрема, мотивувальна частина рішення має відповідати його резолютивній частині. Невизначеність судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час виконання.

Недотримання цих вимог може ускладнити або взагалі унеможливити виконання рішення суду, а тому роз`ясненню підлягають рішення суду у разі, якщо без такого роз`яснення їх важко виконати, оскільки високою є ймовірність неправильного виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.

Роз`яснення полягає в тому, що суд не повинен давати відповідь на нові вимоги або на невирішені вимоги, він лише пояснює положення постановленого ним рішенням, які нечітко сформульовані, або є незрозумілими для заінтересованих осіб.

В ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. При розгляді заяви про роз`яснення судового рішення, яке набрало законної сили, суд не здійснює нового перегляду справи.

Рішення судів усіх інстанцій, незалежно від виду провадження, повинно обов`язково містити вступну, описову, мотивувальну і резолютивну частини з додержанням зазначеної послідовності. У мотивувальній частині зазначаються обставини, встановлені судом із посиланням на докази, мотиви неврахування окремих доказів, а також мотиви, з яких суд виходив при ухваленні рішення, і положення закону, якими він керувався, тоді як резолютивна частина рішення є завершальною і відображає результат вирішення справи адміністративної юрисдикції.

Так, в мотивувальній частині рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14.03.2016 зазначено, що « 15.01.2015 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис №8007021 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , , про що позивачу надіслано повідомлення за вих. №б/н від 15.01.2015 року.

У зв`язку з проведенням державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця позивач звернувся 23.02.2015 року до відповідача 1 із заявою про повернення наявного станом на 16.09.2014 року позитивного сальдо розрахунків із бюджетом у розмірі 558893,54 грн. на розрахунковий рахунок.»

Також в судовому рішення, яке просить роз`яснити заявник зазначено, що «Судом встановлено, що позивач двічі 23.02.2015 року та 01.07.2015 року звертався до відповідача 1 із заявами про перерахування існуючої суми невідшкодованого податку на додану вартість на рахунок позивача.

Разом з тим, станом на момент розгляду справи судом, ДПІ у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області жодних дій, спрямованих на перерахування існуючої переплати в розмірі 441736,47 грн. у розпорядження позивача, здійснено не було, тобто не здійснено покладених на нього вимогами податкового законодавства обов`язків.

Крім цього, відповідачем не надано суду жодного доказу стосовно існування у позивача податкового боргу як і не стверджувалось у ході судового розгляду.»

«Судом встановлено, що на час державної реєстрації припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 у останнього були відсутніми непогашені грошові зобов`язання перед бюджетами та податковий борг, про що стверджував позивач у ході судового розгляду та не заперечувалось представником відповідача 1.

Відтак, відповідно до приписів п.97.6 ст.97 ПК України невідшкодована сума податку на додану вартість в розмірі 441736,47 грн. підлягала перерахуванню у розпорядження позивача, про що позивач подавав неодноразові заяви до податкового органу.

Всупереч законодавчо установленому порядку відповідачем 1, після внесення до ЄДР запису про припинення підприємницької діяльності позивача, встановивши відсутність у платника податків, який припиняється, грошових зобов`язань перед бюджетами та податкового боргу, за наявності в такого платника невідшкодованої суми з податку на додану вартість в розмірі 441736,47 грн., не було прийняте рішення про проведення заліку та/або повернення надміру сплачених сум за встановленою формою, не підготовлено та не передано до органу Державного казначейства України висновки, згідно з якими орган Державного казначейства України здійснює перерахування та/або повернення надміру сплачених сум.

Покликання податкового органу на те, що позивач декларував бюджетне відшкодування з податку на додану вартість в сумі 441736,47 грн. не на рахунок у банку, а в погашення податкових зобов`язань наступних податкових періодів суд оцінює критично та зазначає наступне.»

«Спірні правовідносини сторін в даній адміністративній справі виникли не у зв`язку з реалізацією механізму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, а у зв`язку з внесенням до Єдиного державного реєстру запису про припинення підприємницької діяльності позивача та наявністю в нього суми невідшкодованого з бюджету податку.»

«Відтак суд вважає, що визначення платником податку бюджетного відшкодування податку на додану вартість в рахунок податкових зобов`язань наступних звітних періодів, за умови фактичного невикористання суми бюджетного відшкодування за визначеним напрямом, не може слугувати підставою для відмови в поверненні такому платнику податків зазначеної суми коштів в разі припинення його підприємницької діяльності, не пов`язаної з банкрутством.

На переконання суду, відмова відповідача у поверненні позивачу ПДВ порушує «справедливий баланс» між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном. Така бездіяльність, без сумніву, свідчить про втручання у право позивача на мирне володіння своїм майном, як це розуміє Європейський суд з прав людини.

За наведених обставин суд вважає, що невиконання відповідачем 1 вимог позивача про перерахування у розпорядження позивача невідшкодованої суми податку на додану вартість у розмірі 441736,47 грн. згідно поданої заяви, є проявом протиправної бездіяльності. У зв`язку з цим вимоги позивача у даній частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню».

На переконання суду апеляційної інстанції вказане судове рішення є чітким і зрозумілим, в ньому наведено мотиви, з яких суд першої інстанції дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог; терміни, вжиті у рішенні суду першої інстанції, відповідають тому змістові, що вони мають згідно з законодавством України; ці терміни чітко співвідносяться із поняттями, які вони означають; текст правової норми, застосованої судом, відтворений без перефразовування і при цьому зрозуміло, де наводиться правова норма, а де суд надає своє тлумачення її змісту з відповідними висновками в контексті аналізу обставин справи.

Резолютивна частина постанови суду відповідає вимогам частини 5 статті 246 КАС України, а в мотивувальній частині, з врахуванням доводів позовної заяви та поданих заперечень, чітко зазначено, чому суд прийшов до відповідного висновку та яким законом керувався при винесенні такого.

Водночас, вирішення процесуальних питань, які випливають з судового рішення, чи надання правових порад щодо дій учасників справи після ухвалення судового рішення, не відповідає меті роз`яснення, а отже у межах процедури роз`яснення судового рішення є неможливим.

Щодо вказівки в апеляційній скарзі на те, що звернення до суду із заявою про роз`яснення обумовлено обставинами, що унеможливлюють виконання винесеного рішення, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що в силу приписів статті 378 КАС України за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом) суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може встановити чи змінити спосіб або порядок виконання такого рішення.

Законодавцем розмежовано порядок «роз`яснення судового рішення, якщо таке є незрозумілим» (ст.254 КАС України) та «встановлення способу і порядку виконання судового рішення в разі наявності обставин, що ускладнюють його виконання» (ст.378 КАС України).

Також, суд апеляційної інстанції наголошує на обов`язковості виконання судових рішень (ст.14 КАС України), які набрали законної сили, всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції при винесені оскаржуваної ухвали додержано норми процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстави для скасування ухвали суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 230, 241, 243, 254, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року у справі 817/2806/15 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 22.08.2024 згідно з ч.3 ст.321 КАС України