Справа № 140/4722/24
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2024-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2024 року ЛуцькСправа № 140/4722/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі - ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29.02.2024 №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у відповідності до акту фактичної перевірки ГУ ДПС у Волинській області від 09.02.2024 №2574/03-20-07-05/ (бланк №002691) була проведена фактична перевірка магазину «Ольга» за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює діяльність позич.

На підставі вказаного акту перевірки ГУ ДПС у Волинській області винесено податкове повідомлення-рішення від 29.02.2024 №, яким на підставі пункту 54.3 статті 54 ПК України, пункту 15 Прикінцевих положень Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995 (далі - Закон №265/95-ВР) застосовано штрафну фінансову санкцію у розмірі 330 539,54 грн.

Згідно розрахунку штрафних (фінансових) санкцій до акту перевірки від 08.02.2024 №002691 застосовано санкція в розмірі 100 % вартості проданих з порушенням товарів у сумі 2149,00 грн (за порушення, вчинене вперше) та 150 відсотків у сумі 328390,54 грн (за повторне вчинення порушення).

З вищевказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач не погоджується, вважає його протиправним, необґрунтованим та такими, що підлягає скасуванню та в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає наступне.

На думку позивача, контролюючий орган ініціював проведення фактичної перевірки за відсутності законодавчо обґрунтованих підстав для її проведення, а наказ про проведення перевірки складений з порушенням статті 81 Податкового кодексу України (далі - ПК України), оскільки не містить в собі інформації, яка свідчить про можливі порушення позивачем вимог законодавства, а лише констатує факт доцільності проведення фактичної перевірки з метою перевірки дотримання вимог діючого законодавства.

В даному наказі відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють; у наказі не відображено в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності позивача вимогам чинного законодавства; на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) були встановлені факти сумнівності; сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) була встановлена податковим органом.

Обставини щодо протиправності призначення та проведення контролюючим органом фактичної перевірки позивача, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, на думку позивача, є достатніми для висновку про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

В спростування виявлених порушень позивач зазначає наступне.

В акті перевірки зазначено, що розрахункова операція, оплачена в пункті 2.2.12 Акта перевірки, на суму 1541,00 грн проведена без застосування програмного реєстратора розрахункових операцій, відповідний фіскальний чек ПРРО не створено в електронній та/або паперовій формі та не видано покупцю. Фіскальний чек №ZRSJOTGTQNK виданий 06.02.2024 о 17:27 год на суму 1341,00 грн та № D2VWBH6VGZH 200,00 грн після пред`явлення перевіряючим відповідного наказу щодо проведення фактичної перевірки, направлення та службових посвідчень

Водночас вказана обставина спростовується тим, що розрахункові операції є зареєстровані, до матеріалів справи долучені відповідні фіскальні чеки з часом реєстрації (06.02.2024 17:27:36 та 06.02.2024 17:28:47 відповідно) ще до часу початку перевірки (06.02.2024 17:32:00), що відповідає відповідному хронометражу здійснених операцій та відповідні чеки були відображені в електронному вигляди на екрані та видані покупцю, оскільки його (покупця) не влаштувала електронна форма.

Також в акті вказано, що на письмовий запит перевіряючих від 06.02.2024 платником надані банківські виписки, які містили інформацію щодо руху коштів на розрахунковому рахунку (в т.ч. щодо зарахування коштів по «Еквайрингу»), чеки банківського терміналу (AT КБ Приватбанк в розрізі транзакцій). При співставленні даних документів із інформацією, яка міститься в інформаційній системі ДПС України (дані щодо проведені розрахункових операцій в розрізі фіскальних чеків ПРРО) встановлено невидачу покупцеві розрахункових операцій на загальну суму 7304,00 грн (розшифровка проведення операцій в розрізі дат, годин, сум наведена в Додатку 1 до матеріалів перевірки).

Водночас до вказаного акту не долучено розшифровка проведення операцій в розрізі дат, годин, сум (яка зазначена в Акті як «Додаток 1 до матеріалів перевірки»), в зв`язку з чим неможливо достовірно підтвердити чи спростувати сам навіть факт проведення операцій на загальну суму 7304,00 грн в розрізі дат, годин, сум.

У відповідь на адвокатський запит від 10.04.2024 розшифровку проведення операцій в розрізі дат, годин, сум, яка значиться як Додаток 1 до матеріалів перевірки також не було надано.

В спростування доводів податкового органу про те, що при співставленні даних «Х-звіту» ПРРО суми готівкових коштів, які знаходилися на місці проведення розрахунків встановлено невідповідність готівкових коштів на місці проведення розрахунків у формі надлишку в сумі 5563,00 грн, які не проведені належним чином через ПРРО, відповідні розрахункові документи покупцям не видавалися, позивач зазначає, що фізичні особи підприємці не є суб`єктами регулювання Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні (далі Положення №148), затвердженим постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 №148 та не ведуть касову дисципліну, тому надлишок коштів в сумі 5563,00 грн не є виручкою від реалізації товару, а є розмінними коштами, про що зазначено в поясненнях.

Окрім того, в акті зазначено, що при проведенні фактичної перевірки встановлено, що в магазині за адресою АДРЕСА_1 ФОП ОСОБА_1 для проведення розрахункових операцій використовує ПРРО ф/н НОМЕР_1 (зареєстрований фіскальним сервером контролюючого органу 28.12.2021), який фактично реєструвався платником податків для проведення розрахунків за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно наявного в ГУ ДПС у Волинській області інформації ФОП ОСОБА_1 станом на 06.02.2024 (початок перевірки) РРО/ПРРО для проведення розрахункових операцій за адресою перевірки ( АДРЕСА_1 ) не реєструвались. Таким чином, згідно наданих до перевірки документів (банківських виписок, сліпів терміналу, інформації щодо обліку доходів), інформаційних баз ДПС України встановлено проведення розрахункових операцій у готівковій формі та у безготівковій формі із використанням електронних платіжних засобів (банківських карток, банківського терміналу) в період з 01.10.2023 по 06.02.2024 на загальну суму 619552,00 грн без використання належним чином зареєстрованого РРО/ПРРО та без створення та видачі покупцям розрахункових документів встановленої форми та змісту.

Стосовно вказаних обставин позивач повідомляє, що у відповідності до заяви за ф. № 1-ПРРО. від 28.12.21 ГУ ДПС у Волинській області було зареєстровано пересувне ПРРО, за адресою АДРЕСА_2 (ф/н ).

ПРРО зареєстроване як пересувне за адресою реєстрації використовується на даний момент за адресою АДРЕСА_1 , що і вказано в фіскальних чеках, що видаються/відображаються покупцям.

При цьому, поняття тип програмного реєстратора розрахункових операцій «Пересувний» означає, що такий ПРРО зареєстрований на конкретну господарську одиницю (наприклад автомобіль, автокафе, авторозвозки, низькотемпературні лотки-прилавки, тощо), але може використовуватися на всій території України.

У відповідності до роздруківки службового чеку за період часу з 01.10.2023 по 06.02.2024 було зареєстровано розрахункових операцій у безготівковій формі із використанням електронних платіжних засобів (банківських карток, банківського терміналу) на суму 522160 грн, готівкові розрахунки на суму 111393,00 грн, всього на суму 633553,00 грн. З них повернуто покупцям коштів: 4310,00 грн - готівка, 9691,00 грн - безготівковий розрахунок, всього повернення на суму - 14001,00 грн.

Відповідно різниця становить: 633553,00 грн - 14001,00 грн = 619 552,00 грн. Про проведення розрахункових операцій саме на цю суму відповідач стверджує, як про такі, що проведені без використання належним чином зареєстрованого РРО/ПРРО та без створення та видачі покупцям розрахункових документів встановленої форми та змісту.

Однак проведення вказаних операцій підтверджується роздруківками касових чеків за зазначений період, всі операції на суму 619552,00 грн проведені із застосуванням ПРРО, відображені в книзі обліку доходів та витрат, та відповідні відомості включені до податкової декларації за 2023 рік.

Відповідні розрахункові операції у безготівковій формі із використанням електронних платіжних засобів (банківських карток, банківського терміналу) підтверджуються також випискою по рахунку позивача. Різниця між сумами, зазначеними у чеках та відображеними у банківській виписці обумовлена наявністю банківських комісій за еквайрингові операції та витрат на РКО, за мінусом яких кошти надходять на рахунок.

Крім того, в зв`язку з необхідністю тестування програмного обладнання, покупцям за період з 28.12.2021 по 31.12.2021 видавалися паперові товарні чеки, виписані від руки, при розрахунку готівкою та такі ж самі чеки з прикріпленим «сліпом» POS-терміналу, при розрахунку електронними платіжними засобами, що повністю відповідало вимогам ПК України та Закону №265/95-ВР.

На думку позивача, контролюючим органом не доведено належними та допустимими доказами факт невидачі позивачем відповідних розрахункових документів на загальну суму 8596+656781,07=665 377,07 грн.

Окрім того, позивач вказує, що 15.02.2024 через електронний кабінет платника подав заперечення на акт перевірки у формі пояснень, які зареєстровані 16.02.2024 за №8006 (реєстраційний індекс ЕКПП/8006/6), однак відповідач не повідомляв позивача про місце і час проведення розгляду матеріалів перевірки, в зв`язку із подачею останнім заперечень, відповідь на заперечення позивач також не отримував.

Таким чином, оскаржуване рішення прийняте без врахування заперечень позивача та висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки, що є порушенням вимог пункту підпунктів 86.7.1. - 86.7.4. пункту 86.7. статті 86 ПК України, внаслідок чого порушено права позивача на участь у процесі розгляду матеріалів перевірки особисто або через свого представника.

При цьому, враховуючи подачу заперечень на акт перевірки, згідно із пунктом 86.8 статті 86 ПК України, податкове повідомлення рішення мало прийматись відповідачем в порядку та в строки, визначені пунктом 86.7 статті 86 ПК України, а саме:

- комісія з питань розгляду заперечень контролюючого органу протягом 10 робочих днів (тобто до 01.03.2024) повинна була розглянути матеріали перевірки, про дату та час такого розгляду повідомивши позивача протягом двох робочих днів з дня отримання (тобто з 16.02.2024), але не пізніше, ніж за чотири робочі дні до дня їх розгляду;

- за результатами розгляду матеріалів перевірки комісія мала прийняти висновок, що є невід`ємною частиною матеріалів перевірки та надіслати Позивачу відповідь не пізніше 01.03.2024

- протягом п`яти робочих днів за днем прийняття висновку і надання відповіді позивачу (тобто до 08.03.2024) прийняти податкове повідомлення рішення.

Однак, оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте контролюючим органом 29.02.2024, тобто до закінчення строків, передбачених пунктами 86.7, 86.8 статті 86 ПК України і не в порядку, передбаченому пунктом 86.7 статті 86 ПК України, без розгляду заперечень та без врахування висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

З наведених підстав позивач вважає, що податкове повідомлення-рішення від 29.02.2024 № про нарахування штрафних (фінансових) санкцій було винесено відповідачем неправомірно. Просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 03.05.2024 прийнято дану позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, вирішено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (том 2, а.с.82).

У відзиві на позовну заяву (том 2, а.с. 87-91) представник відповідача позовних вимог не визнала та зазначила, що відповідно посадовими особами ГУ ДПС у Волинській області на підставі наказу № 480-п від 05.02.2024 та направлень на фактичну перевірку від 06.02.2024 №590 та №591 було проведено фактичну перевірку магазину автомобільних запчастин «ОЛЬГА», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює господарську діяльність позивач.

За результатами проведення фактичної перевірки було складено акт про результати фактичної перевірки № 2574/03-20-07-05/ від 09.02.2024.

На підставі висновку акту перевірки № 2574/03-20-07-05/ від 09.02.2024 ГУ ДПС у Волинській області винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 29.02.2024.

Як вбачається із наказу № 480-п від 05.02.2024 «Про проведення фактичної перевірки», юридичною підставою проведення перевірки є підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України. В наказі вказана також і фактична підстава наявність інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а саме щодо проведення розрахункових операцій при продажу товарів без застосування РРО/ПРРО та без видачі відповідного розрахункового документа в базах даних СОД РРО відсутні дані про такі розрахунки.

Метою перевірки у наказі визначено контроль за дотриманням платниками податків порядку здійснення розрахункових та касових операцій, вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки), здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального.

Таким чином, на думку представника відповідача доводи позивача про протиправність наказу про проведення перевірки з підстав не зазначення в ньому, яка саме інформація була наявна у ГУ ДПС у Волинській області, що стала у подальшому підставою для прийняття оскаржуваного наказу, є безпідставними, у спірному наказі була викладена як юридична так і фактична підстави проведення перевірки, а також вказано і про можливі порушення платником податків законодавства, окрім того оформлення наказу здійснено відповідно до вимог статті 81 ПК України та законодавчо встановлених підстав для його видання.

Отже, вищевказаний наказ № 480-П містить дату його видачі 05.02.2024, найменування контролюючого органу ГУ ДПС у Волинській області, назву господарської одиниці магазин, адресу господарського об`єкту АДРЕСА_1 , вид перевірки - фактична, підстави для проведення перевірки, визначені ПК України, - підпункти 20.1.9, 20.1.10, 20.1.11 пункту 20.1 статті 20, пункт 75.1 статті 75, підпункт 80.2.2, пункту 80.2, пункт 80.8 статті 80, підпункти 69.2, 69.27 пункту 69 Підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України, а також наявність інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства контроль за яким покладено на контролюючі органи, дату початку перевірки - з 06.02.2024, тривалість перевірки - 10 діб, період діяльності, який буде перевірятися, який визначений статтею 102 ПК України.

За таких обставин представник відповідача вважає, що вищенаведений наказ складений з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому посилання представника позивача у позовній заяві на протиправність наказу і як наслідок незаконність проведення такої перевірки є безпідставними.

Щодо встановлених порушень представник відповідача зазначає наступне.

При проведенні фактичної перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 для проведення розрахункових операцій використовує ПРРО зареєстрований фіскальним сервером контролюючого органу, який фактично реєструвався платником податків для проведення розрахунків за адресою: АДРЕСА_2 , однак у виданих позивачем чеках зазначена адреса: АДРЕСА_1 .

На письмовий запит контролюючого органу від 06.02.2024 платником надані банківські виписки, які містять інформацію щодо руху коштів на розрахунковому рахунку, чеки банківського терміналу в розрізі транзакцій. При співставлені даних документів із інформацією, яка міститься в інформаційній системі ДПС України встановлено не видачу покупцеві розрахункових документів (фіскальних чеків) в момент фактичного проведення розрахункових операцій на загальну суму 7304 грн.

Однак, фіскальні чеки відповідно до додатку 1 не надавались покупцям, оскільки у графі «проведення розрахункової операції згідно чеків банківського терміналу» та у графі «проведення розрахункової операції через ПРРО ф/н НОМЕР_1 згідно СОД РРО» наявні розбіжності в часі видачі даних чеків.

Щодо твердження позивача про неврахування контролюючим органом заперечення та про передчасність винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення зазначає, що позивачем було подано до податкового органу саме пояснення, а не заперечення на акт перевірки. Позивач не зазначив перелік порушень, які він заперечує, а також не вказав про намір брати участь у розгляді заперечення.

Оскільки позивачем у поясненнях не було викладено будь-яких вимог до податкового органу, то у ГУ ДПС у Волинській області не було підстав розглядати вищезазначені пояснення як заперечення на акт перевірки.

На виконання норм пункту 86.8 статті 86 ПК України та враховуючи, що акт фактичної перевірки був вручений позивачу 09.02.2024, відповідно податкове повідомлення-рішення було винесено 29.02.2024 (на 14 день).

З огляду на вказане, представник відповідача вважає, що ГУ ДПС у Волинській області діяло виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а підстави для задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 відсутні. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

У відповіді на відзив (том 2, а.с.98-101) представник позивача підтримав позовні вимоги та додатково наголосив, що ні в наказі від 05.02.24 №480-п, ні у відзиві на позовну заяву відповідачем не вказано, ким, коли і від кого отримана інформація, яка свідчить про можливі порушення позивачем вимог законодавства. У вказаному наказі не зазначено з приводу, яких саме розрахункових операцій при продажі товарів в базах даних СРД РРО відсутні дані про такі розрахунки. Відповідачем не конкретизовано, які саме розрахункові операції, проведені без застосування РРО/ ПРРО та без відповідного розрахункового документа.

Також зазначає, що відповідачем не спростовані доводи позовної заяви про те, що ПРРО позивачем зареєстроване як пересувне за адресою реєстрації використовується на даний момент за адресою АДРЕСА_1 , що і вказано в фіскальних чеках, що видаються/відображаються покупцям.

Наголошує, що на всі проведенні розрахункові операції позивачем видавались покупцям розрахункові документи встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, і вказані документи у своїй сукупності містили всі реквізити, передбачені для розрахункової операції та підтверджують її виконання в розумінні статті 3 пунктів 1, 2 Закону №265/95-ВР, що підтверджується роздруківками відповідних чеків.

Щодо покликань відповідача на розбіжності в часі видачі чеків при розрахункових операціях, зазначених в додатку №1, вказує, що такий додаток не містить відомостей про дату його складання, особи, яка його склала та підпису такої особи.

Стосовно конкретних розрахункових операцій, зазначених в Додатку №1, а саме: 15.11.2023 на суму 1143,00 грн, 01.12.2023 на суму 4719,00 грн та 14.12.2023 на суму 1442,00 грн та розбіжностей у часі видачі чеків по даних операціях з часом їх проведення позивач пояснює, що затримка у видачі чеків була зумовлено оголошенням повітряної тривоги у вказані дати та відповідні періоди часу, а саме: - 15.11.2023 відбій повітряної тривоги зафіксований о 14:17 год., чек видано о 14:40 год.; - 01.12.2023 відбій повітряної тривоги зафіксований о 12:24 год., чек видано о 12:25 год.; - 14.12.2023 відбій повітряної тривоги зафіксований о 16:14 год, чек видано о 16:20 год.

При цьому, сума проведених розрахункових операцій зазначених в додатку № 1 становить 7304 грн, а не 619 552,00 грн, про які відповідач стверджує, що вони проведені без використання належним чином зареєстрованого РРО/ПРРО та без створення та видачі покупцям розрахункових документів встановленої форми та змісту.

Вказує, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження висновків акту про проведення розрахункових операцій у готівковій формі та у безготівковій формі із використанням електронних платіжних засобів (банківських карток, банківського терміналу) в період з 01.10.2023 по 06.02.2024 на загальну суму 619552,00 грн без використання належним чином зареєстрованого РРО/ПРРО та без створення та видачі покупцям розрахункових документів встановленої форми та змісту.

На адресу суду також надійшли заперечення (том 2, а.с.113-114), в яких представник відповідача вказала, що усі аргументи та доводи щодо правомірності наказу на проведення фактичної перевірки, були викладені контролюючим органом у відзиві на позовну заяву, в свою чергу позивачем у відповіді на відзив не наводяться інші обставини, які зазначалися ним у позовній заяві.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4, частини другої, пункту 10 частини шостої статті 12, частин першої - третьої статті 257, частини п`ятої статті 262 КАС України дану справу, як справу незначної складності, розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Дослідивши письмові докази, письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа підприємець 16.08.2012, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (том 1, а.с.24-25).

Відповідно до витягу з реєстру платників єдиного податку з 01.09.2012 позивач являється платником єдиного податку 2 групи (том 1, а.с.26).

На підставі наказу №480-п від 05.02.2024 «Про проведення фактичної перевірки ГО» (том 1, а.с.36) та направлень від 06.02.2024 № 590/03-20-07-05 та №591/03-20-07-05 (том 1, а.с.36 зворот.) ГУ ДПС у Волинській області проведено фактичну перевірку магазину автомобільних запчастин, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює господарську діяльність позивач.

За результатами фактичної перевірки складено акт від №2574/03-20-07-05/ від 09.02.2024, яким встановлено порушення пунктів 1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР (том 1, а.с.34-35).

На підставі вказаного акту перевірки ГУ ДПС у Волинській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 29.02.2024 № (том 1, а.с. 42), згідно із якими за порушення пунктів 1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР, на підставі пункту 54.3 статті 54 ПК України, пункту 15 «Прикінцевих положень» Закону №265/95-ВР до позивача застосовані штрафні санкції в сумі 330539,54 грн.

Копія спірного податкового повідомлення рішення була надана представнику позивача у відповідь на адвокатський запит (том 1, а.с.31), разом із листом ГУ ДПС у Волинській області від 16.04.2024 №6047/6/03-20-07-05-06 (том 1, а.с.32-33).

Позивач, вважаючи протиправним вказане податкове повідомлення - рішення, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків.

Як передбачено підпунктом 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 ПК України 20.1.10. контролюючі органи мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Перелік підстав, які зумовлюють проведення фактичної перевірки, окреслений у відповідних підпунктах пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Суд звертає увагу на правове формулювання пункту 80.2 статті 80 ПК України, контекст якої передбачає (встановлює) можливість проведення перевірки, як за наявності виключно (хоча б) однієї підстави, указаної в цій нормі, так і за наявності одночасно декількох таких підстав у їх сукупності, що є мірою достатності для виникнення у контролюючого органу права на призначення перевірки. Водночас запроваджене законодавцем правове регулювання у цій нормі зумовлює і певні особливості її застосування контролюючим органом, оскільки абзацом третім пункту 81.1 статті 81 ПК України закріплені обов`язкові вимоги до змісту наказу про призначення перевірки, зокрема, необхідність відображення у ньому підстави для її проведення, визначеної цим Кодексом.

Судом встановлено, що як підставу для проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 у наказі ГУ ДПС у Волинській області від 05.02.2024 №480-п зазначено підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України (том 1, а.с.36).

Так, відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Отже, єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація від визначеного у цій же нормі кола суб`єктів: державних органів або органів місцевого самоврядування. Жодних інших підстав ця норма не встановлює.

Відповідно, саме наявність та/або отримання інформації є тією фактичною підставою для прийняття рішення про призначення фактичної перевірки, яке оформлюється у формі наказу і надає право контролюючому органу на його реалізацію шляхом проведення перевірки, за наслідками якої контролюючий орган має повноваження на прийняття відповідного рішення.

Підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України містить перелік сфер об`єктів податкового контрою, інформація про можливі порушення в яких має бути перевірена на предмет її підтвердження/спростування, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Застосована законодавцем у цій нормі конструкція щодо наявної/отриманої інформації - «яка свідчить про можливі порушення» - дає підстави для висновку, що вона має вказувати саме на можливі порушення платником податків законодавства у визначеній сфері, тобто ті ймовірні, засновані на обґрунтованих припущеннях, порушення, які підлягають перевірці на підставі цієї інформації.

Водночас аналіз абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України не дає підстав для висновку, що в наказі про проведення перевірки в обов`язковому порядку має бути зазначено конкретну норму податкового або іншого законодавства, контроль за якими покладено на контролюючи органи, яка порушується платником.

На думку суду аналіз підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме - наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 26.03.2024 у справі №420/9909/23, в якій сформовано такий правовий висновок, який має забезпечити єдині підходи до оцінки правомірності наказів про призначення фактичних перевірок. У спорах цієї категорії перевірці підлягають як питання наявності обґрунтованих підстав для призначення перевірки, так і дотримання контролюючим органом вимог абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України під час оформлення рішення про призначення перевірки у формі наказу, їх узгодженість між собою. У випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. Покликання у наказі на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки.

Отже, якщо правовою підставою для проведення перевірки є відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України, якій містить лише одну фактичну підставу для цього, то зазначення у наказі лише цього підпункту без розкриття його змісту та деталізації обставин не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним.

Застосовуючи такі висновки до спірних у цій справі правовідносин, суд перевіряючи питання наявності обґрунтованої підстави для проведення перевірки на підставі підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, виходить з того, що як вбачається із змісту наказу ГУ ДПС у Волинській області від 05.02.2024 №480-п підставою для призначення фактичної перевірки господарської одиниці, де здійснює свою діяльність позивач, слугувала інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а саме: щодо проведення розрахункових операцій при продажу товарів без застосування РРО/ПРРО та без видачі відповідного розрахункового документа в базах даних СОД РРО відсутні дані про такі розрахунки.

Тобто, зі змісту цього наказу вбачається як правова підстава для призначення перевірки (посилання на підпункт 80.2.2 ПК України), так і фактична. У зазначеному наказі фактичну підставу деталізовано шляхом посилання на отриману інформацію щодо можливого порушення, зазначено сферу, щодо якої її отримано, тобто має місце конкретизація фактичної підстави.

Перевіряючи доводи сторін стосовно наявності (відсутності) порушень вимог Закону №265/95-ВР, суд зазначає наступне.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закон №265/95-ВР, дія якого поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані:

проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок (пункту 1 статі 3 Закону);

надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти) (пункту 2 статі 3 Закону).

Абзацом дев`ятнадцятим статті 2 Закону № 265/95-ВР визначено, що розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.

Згідно з частиною першою статті 8 Закон № 265/95-ВР форма, зміст розрахункових документів, порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, а також форма та порядок подання звітності, пов`язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій чи використанням розрахункових книжок, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно із пунктом 1 статі 17 Закону №265/95-ВР у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання: 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше.

Разом з тим, відповідно до пункту 15 «Прикінцевих положень» Закону №265/95-ВР у період з 01.08.2023 по 31.07.2025, але не пізніше ніж до дати припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №2102-IX, до фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість, що здійснюють діяльність з продажу товарів (крім підакцизних товарів, технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, лікарських засобів, виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння) або надають послуги, фінансова відповідальність за проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг), непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи, невидачу (у паперовій та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання застосовується у таких розмірах: 25 відсотків вартості проданих з порушенням, встановленим цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше; 50 відсотків вартості проданих з порушенням, встановленим цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.

Верховний Суд в постанові від 27.11.2023 у справі № 420/11790/22 наголосив, що аналіз наведених вище норм права дає підстави для висновку, що пункт 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР встановлює відповідальність за невиконання суб`єктом господарювання щонайменше одного з трьох обов`язків:

1) проведення розрахункової операції через РРО, однак, на неповну суму покупки;

2) непроведення розрахункової операції через РРО;

3) невидача відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції;

4) проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання.

Перші два обов`язки суб`єкта господарювання походять зі змісту пункту 1 статті 3 Закону № 265/95-ВР, а третій - з пункту 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР. Відповідно, наявність будь-якої з таких обставин (у сукупності або окремо) і утворює склад правопорушення, за яке настає відповідальність за пунктом 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР.

Як вбачається із розрахунку штрафних (фінансових) санкцій (том 1, а.с.43) за непроведення розрахункової операції через реєстратор розрахункових операцій до позивача застосовано штрафні санкції в загальній сумі 330539,54 грн, а саме: 2149,00 грн за порушення вчинене вперше (25% від суми операції 8596,00 грн) та 328390,54 грн за наступне вчинене порушення (50 % від суми операції 656781,07 грн).

Так, як вбачається із акту перевірки, під час проведення фактичної перевірки виявлено порушення позивачем пунктів 1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР а саме:

1) Розрахункова операція, оплачена в пункту 2.2.12 акта перевірки, на суму 1541,00 грн проведена без застосування програмного реєстратора розрахункових операцій, відповідний фіскальний чек ПРРО не створено в електронній та/або паперовій формі та не видано покупцю. Фіскальний чек №ZRSJOTGTQNK виданий 06.02.2024 о 17:27 год на суму 1341,00 грн та №D2VWBH6VGZH 200,00 грн після пред`явлення перевіряючим відповідного наказу щодо проведення фактичної перевірки, направлення та службових посвідчень.

В спростування таких висновків податкового органу, позивач стверджує, що розрахункові операції є зареєстровані, до матеріалів справи долучені відповідні фіскальні чеки з часом реєстрації (06.02.2024 17:27:36 та 06.02.2024 17:28:47 відповідно) ще до часу початку перевірки (06.02.2024 17:32:00) та відповідні чеки були відображені в електронному вигляді на екрані та видані покупцю.

Разом з тим, суд зауважує, що у даному випадку була проведена контрольна розрахункова операція, а саме: посадовими особами контролюючого органу був придбаний скотч упаковочний 750 м UNIFIX за ціною 200,00 грн (оплата готівкою) та насос електричний 10 атм/хв акумуляторний Carsu по ціні 1341,00 грн (безготівкова форма оплати із використанням електронних платіжних засобів банківської карти, банківського терміналу), про що зазначено в пункті 2.2.12 акту перевірки .

Згідно із підпунктом 20.1.11. пункту 20.1 статті 20 контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити контрольні розрахункові операції до початку перевірки платника податків щодо дотримання ним порядку проведення готівкових розрахунків та застосування реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій.

Відповідно до пункту 80.4. статті 80 ПК України перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція.

Таким чином, відповіді доводи позивача не заслуговують уваги у даному випадку, оскільки у такому разі втрачається сама суть контрольно розрахункової операції, яка покликана перевірити дотримання порядку здійснення розрахункових операцій саме перед початком фактичної перевірки, а оскільки проведення такої контрольної розрахункової операції відбулося без застосування програмного реєстратора розрахункових операцій, видача фіскального чека після пред`явлення наказу щодо проведення фактичної перевірки, направлення та службових посвідчень, на думку суду, не може слугувати підставою для звільнення позивача від відповідальності за вказане порушення.

2) При співставленні даних «Х-звіту» ПРРО, суми готівкових коштів, які знаходилися на місці проведення розрахунків встановлено невідповідність готівкових коштів на місці проведення розрахунків у формі надлишку в сумі 5563,00 грн, які не проведені належним чином через ПРРО, відповідні розрахункові документи покупцям не видавалися.

Суд зауважує, що позивачем фактично не заперечується той факт, що на місці проведення розрахунків були наявні готівкові кошти в сумі в сумі 5563,00 грн, однак стверджує, що фізичні особи - підприємці не є суб`єктами регулювання Положенням №148 та не ведуть касову дисципліну, тому надлишок коштів в сумі 5563,00 грн не є виручкою від реалізації товару, а є розмінними коштами.

Однак, суд не може погодитися із такими доводами позивача, оскільки пунктом 1 розділу І вказаного положення чітко визначено, що це Положення розроблено відповідно до Закону України «Про Національний банк України» і визначає порядок ведення касових операцій у національній валюті України юридичними особами (крім банків) та їх відокремленими підрозділами незалежно від організаційно-правової форми та форми власності (далі - підприємства), органами державної влади та органами місцевого самоврядування під час здійснення ними діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності (далі - установи), фізичними особами, які здійснюють підприємницьку діяльність (далі - фізичні особи - підприємці) (далі разом у тексті - суб`єкти господарювання), фізичними особами.

Нормами підпункту 4 пункту 3 розділу І Положення №148 визначено, що готівкова виручка (готівка) - сума фактично одержаної готівки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), а також від операцій, що безпосередньо не пов`язані з реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг) та іншого майна.

Згідно із пунктом 17 розділу ІІ Положення №148 суб`єкти господарювання використовують готівкову виручку (готівку), у тому числі готівку, одержану з банку, для забезпечення потреб, що виникають у процесі їх функціонування, а також для проведення розрахунків з бюджетами та державними цільовими фондами за податками і зборами (обов`язковими платежами).

Суб`єкти господарювання не мають права накопичувати готівкову виручку (готівку) у своїх касах понад установлений ліміт каси для здійснення витрат до настання строків цих виплат.

При цьому, суд критично оцінює доводи позивача про те, що надлишок коштів в сумі 5563,00 грн розмінними коштами, оскільки згідно з пунктом 6 розділу III Порядку реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.06.2016 №547, внесення чи видача готівки з місця проведення розрахунків повинні реєструватися через реєстратор розрахункових операцій (далі РРО) з використанням операцій «службове внесення» та «службова видача», якщо такі внесення чи видача не пов`язані з проведенням розрахункових операцій: операція «службове внесення» використовується для реєстрації суми готівки, яка зберігається на місці проведення розрахунків на момент реєстрації першої розрахункової операції, що проводиться після виконання Z-звіту; операція «службова видача» використовується для реєстрації суми готівки, яка вилучається з місця проведення розрахунків та/або видається держателям електронних платіжних засобів.

Тобто розмінна монета, отримана з каси підприємства або яка зберігається на місці проведення розрахунків РРО та/або ПРРО з попереднього дня, має проводитися через РРО та/або ПРРО за допомогою формування чеку «службове внесення».

Підтвердженням внесення відповідної суми до РРО та/або ПРРО, як розмінної монети, - є фіскальний звітний чек (Z-звіт), у якому відображається інформація про операцію «службове внесення».

Однак жодних письмових доказів про те, що вказані кошти є саме розмінними позивач суду не надав та матеріали справи не містять.

3) На письмовий запит перевіряючих від 06.02.2024 платником надані банківські виписки, які містили інформацію щодо руху коштів на розрахунковому рахунку (в т.ч. щодо зарахування коштів по «Еквайрингу»), чеки банківського терміналу (AT КБ Приватбанк в розрізі транзакцій). При співставленні даних документів із інформацією, яка міститься в інформаційній системі ДПС України (дані щодо проведені розрахункових операцій в розрізі фіскальних чеків ПРРО) встановлено невидачу покупцеві розрахункових операцій на загальну суму 7304,00 грн (розшифровка проведення операцій в розрізі дат, годин, сум наведена в Додатку 1 до матеріалів перевірки)

Суд зазначає, що доводи позивача в обґрунтування заявлених вимог в цій частині фактично зводяться до того, що в пункті 4.5 акту перевірки, серед додатків, відсутній вказаний Додаток №1, який також не було надано у відповідь на адвокатський запит від 10.04.2024, в зв`язку з чим неможливо достовірно підтвердити чи спростувати сам навіть факт проведення операцій на загальну суму 7304,00 грн в розрізі дат, годин, сум.

Однак суд відхиляє відповідні доводи позивача, оскільки в матеріалах справи наявний Додаток №1 «Реєстр розрахункових операцій, проведених у безготівковій формі із використанням електронних платіжних засобів (банківських карток, банківського терміналу) без застосування ПРРО у момент приймання від покупців банківських карток та без створення та видачі покупцям документів встановленої форми та зміст магазин «Ольга» м. Луцьк, пр. Перемоги, 20», який містить конкретну інформацію щодо дати та часу проведення розрахункової операцію, номеру чеку, суми такої операції, а також фіскального номеру ПРРО через який така розрахункова операція була проведена (том 2, а.с.92)

При цьому, суд зауважує, що вказані обставини позивачем не заперечується, а подана позовна заява не містить будь-яких спростувань чи пояснень стосовно виявленого під час перевірки порушення в цій частині.

4) Перевірка встановила, що фіскальним сервером контролюючого органу зареєстрований ПРРО ф/н НОМЕР_1 , дата реєстрації 28.12.2021, який використовується ФОП ОСОБА_1 для проведення розрахункових операції. В ході аналізу банківських виписок, інформації яка міститься в обліку доходів, наданих для перевірки, встановлено непроведення через ПРРО розрахункових операцій в період з 28.12.2021 по 31.12.2021 на загальну суму 31417,07 грн, відповідні електронні документи не створювались в електронній та/або паперовій формі та не надавались покупцям.

5) При проведенні фактичної перевірки встановлено, що в магазині за адресою АДРЕСА_1 ФОП ОСОБА_1 для проведення розрахункових операцій використовує ПРРО ф/н НОМЕР_1 (зареєстрований фіскальним сервером контролюючого органу 28.12.2021), який фактично реєструвався платником податків для проведення розрахунків за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно наявного в ГУ ДПС у Волинській області інформації ФОП ОСОБА_1 станом на 06.02.2024 (початок перевірки) РРО/ПРРО для проведення розрахункових операцій за адресою перевірки ( АДРЕСА_1 ) не реєструвались. Таким чином, згідно наданих до перевірки документів (банківських виписок, сліпів терміналу, інформації щодо обліку доходів), інформаційних баз ДПС України встановлено проведення розрахункових операцій у готівковій формі та у безготівковій формі із використанням електронних платіжних засобів (банківських карток, банківського терміналу) в період з 01.10.2023 по 06.02.2024 на загальну суму 619552,00 грн без використання належним чином зареєстрованого РРО/ПРРО та без створення та видачі покупцям розрахункових документів встановленої форми та змісту.

Надаючи оцінку вказаним доводам податкового органу суд враховує доводи позивача про те, що у відповідності до заяви за ф. № 1-ПРРО. від 28.12.2021 ГУ ДПС у Волинській області було зареєстровано пересувне ПРРО, за адресою АДРЕСА_2 (ф/н ) (том 1, а.с.27).

ПРРО зареєстроване як пересувне за адресою реєстрації використовується на даний момент за адресою АДРЕСА_1 , що і вказано в фіскальних чеках, що видаються/відображаються покупцям.

При цьому, суд зазначає що поняття тип програмного реєстратора розрахункових операцій «Пересувний» означає, що такий ПРРО зареєстрований на конкретну господарську одиницю (наприклад автомобіль, автокафе, авторозвозки, низькотемпературні лотки-прилавки, тощо), але може використовуватися на всій території України.

У свою чергу жодних заперечень з даного приводу відзив на позовну заяву не містить.

У відповідності до роздруківки службового чеку за період часу з 01.10.2023 по 06.02.2024 було зареєстровано розрахункових операцій у безготівковій формі із використанням електронних платіжних засобів (банківських карток, банківського терміналу) на суму 522160 грн, готівкові розрахунки на суму 111393,00 грн, всього на суму 633553,00 грн. З них повернуто покупцям коштів: 4310,00 грн - готівка, 9691,00 грн. - безготівковий розрахунок, всього повернення на суму - 14001,00 грн.

Відповідно різниця становить 619 552,00 грн (633553,00 грн - 14001,00 грн) про проведення розрахункових операцій саме на цю суму відповідач стверджує, як про такі, що проведені без використання належним чином зареєстрованого РРО/ПРРО та без створення та видачі покупцям розрахункових документів встановленої форми та змісту».

Однак проведення вказаних операцій підтверджується наявними в матеріалах справи роздруківками касових чеків за зазначений період, всі операції на суму 619552,00 грн проведені із застосуванням ПРРО, відображені в книзі обліку доходів та витрат, та відповідні відомості включені до податкової декларації за 2023 рік.

Відповідні розрахункові операції у безготівковій формі із використанням електронних платіжних засобів (банківських карток, банківського терміналу) підтверджуються також випискою по рахунку позивача.

Крім того, суд також враховує доводи позивача про те, що в зв`язку з необхідністю тестування програмного обладнання, покупцям за період з 28.12.2021 по 31.12.2021 видавалися паперові товарні чеки, виписані від руки, при розрахунку готівкою та такі ж самі чеки з прикріпленим «сліпом» POS-терміналу, при розрахунку електронними платіжними засобами, що повністю відповідало вимогам ПК України та Закону №265/95-ВР.

Враховуючи вищезазначене, на підставі встановлених обставин та враховуючи, доведеність факту непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій на загальну суму 8596,00 грн, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно застосовано до позивача штрафні санкції, встановлені пунктом 15 «Прикінцевих положень» Закону №265/95-ВР в розмірі 2149,00 грн за порушення вчинене вперше (25% від суми операції), а тому податкове повідомлення-рішення від 08.05.2024 № в цій частині винесене у відповідності до вимог діючого законодавства.

Разом з тим, на думку суду, відсутні підстави вважати, що позивачем допущено порушення пунктів 1, 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР та контролюючим органом не доведено належними та допустимими доказами факт за непроведення розрахункової операції через реєстратор розрахункових операцій на загальну суму 656781,07 грн, що обумовлює висновок про відсутність підстав для застосування до позивача штрафних санкцій на підставі пунктом 15 «Прикінцевих положень» Закону №265/95-ВР в сумі 328390,54 грн (50% від суми операції).

Стосовно доводів позивача про те, що 15.02.2024 ним через електронний кабінет платника подав заперечення на акт перевірки, однак оскаржуване рішення прийняте без врахування таких заперечень, що є порушенням вимог пункту 86.7. статті 86 ПК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 86.7. статті 86 ПК України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).

Згідно із пунктом 86.1 статті 86 ПК України матеріали перевірки - це: акт (довідка) перевірки з інформативними додатками, які є його невід`ємною частиною; заперечення, надані платником податків до акта (довідки) перевірки (у разі їх наявності на час розгляду); пояснення та їх документальне підтвердження, які надані платником податків відповідно до підпункту 16.1.15 пункту 16.1 статті 16 Кодексу та відповідно до абзацу другого підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 розділу I Кодексу.

У свою чергу нормами підпункту 16.1.15 пункту 16.1 статті 16 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний забезпечувати надання посадовими (службовими) особами платника податку письмових пояснень на письмовий запит контролюючого органу з питань, що стосуються предмета перевірки, та їх документального підтвердження.

Відповідно до підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК України платник податків має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, та за власною ініціативою пояснення з питань, що не запитувалися контролюючим органом, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.

Здійснюючи аналіз вищезазначених норм, суд приходить до висновку, пояснення як частина матеріалів перевірки відповідно до підпункту 16.1.15 пункту 16.1 статті 16 та до абзацу другого підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК України надаються платником податків на письмовий запит контролюючого органу та за власною ініціативою пояснення з питань, що не запитувалися контролюючим органом під час проведення перевірок.

Натомість у разі незгоди платника податків з висновками перевірки такий платник наділений правом подати саме заперечення на акт перевірки, до якого за бажанням можуть долучатися та додаткові документи і пояснення, однак як вбачається із матеріалів справи позивачем до податкового органу були подані лише пояснення від 15.02.2024 (том 1, а.с.45-46). Натомість матеріали справи не містять доказів подання позивачем заперечення на акт перевірки.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності винесення спірних податкових повідомлень-рішень про застосування штрафних санкцій.

У відповідності до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності суд враховує, чи прийняті (вчинені) вони з використанням повноважень та спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискредитації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа №802/2236/17-а).

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що відповідачем належними, достатніми та допустимими доказами не спростовано доводи адміністративного позову та не доведено правомірності прийнятого податкового повідомлення рішення від 29.02.2024 № в частині застосування до позивача штрафних санкцій за непроведення розрахункової операції через реєстратор розрахункових операцій на суму 328 390,54 грн, при цьому в іншій частині вказане податкове повідомлення рішення є правомірним, а тому позов слід задовольнити частково.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із платіжною інструкцією від 20.04.2024 №2587 за подання даного позову позивачем було сплачено судовий збір у сумі 3305,40 грн (том 1, а.с.20).

Оскільки суд задовольняє позов частково, то за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ФОП ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір в сумі 3283,91 грн пропорційно до задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 20000,00 грн суд виходить з таких приписів статей 134, 139 КАС України.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За приписами частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу до матеріалів справи долучено копію договору про надання правової допомоги від 10.04.2024 (том 2, а.с. 72-74), копію рахунку №1-19/04/2024 від 19.04.2024 (том 2, а.с.75) та виписка про рух коштів по рахунку від 24.04.2024 (том 2, а.с.76)

За змістом пункту 7.1 договору від 10.04.2024 за надання правничої допомоги клієнт сплачує адвокатам фіксований гонорар в розмірі 20 000,00 грн в строки/терміни згідно виставленого рахунку.

Таким чином, розмір гонорару адвоката встановлений договором у фіксованому розмірі, отже є визначеним, та не потребує детального опису робіт, визначеного частиною четвертою статті 134 КАС України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі №640/18402/19.

На підставі рахунку №1-19/04/2024 від 19.04.2024 за надання правничої допомоги згідно договору від 10.04.2024 позивачем були сплачені кошти в сумі 20 000,00 грн, що підтверджується випискою про рух коштів по рахунку від 24.04.2024.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву та запереченні не погодилася із заявленою до стягнення сумою витрат на правничу допомогу, вказуючи про їх неспівмірність із складністю справи.

Суд зауважує, що при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, суд має виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру залежно від конкретних обставин справи. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справ.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 14.11.2019 у справі №826/7375/18).

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу даної справи, суд зазначає, що предметом судового розгляду у даній справі було лише одне податкове повідомлення-рішення, яким до позивача застосовані штрафні санкції в сумі 330539,54 грн, відтак дана справа є спором незначної складності та провадження здійснювалося в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами справи.

На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України (зокрема, складність справи, яку розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження; час, який об`єктивно необхідно було витратити на підготовку позовної заяви; обсяг наданих адвокатом послуг), а також той факт, що позовні вимоги позивача задоволені частково, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. Решту витрат на професійну правничу допомогу повинен понести позивач.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати в загальному розмірі 13283,91 грн, в тому числі: судовий збір в розмірі 3283,91 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Керуючись статтями 137, 139, 243, 245, 246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 29.02.2024 № в частині застосування штрафних санкцій на суму 328 390,54 грн (триста двадцять вісім тисяч триста дев`яносто грн 54 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області судові витрати в загальному розмірі 13283,91 грн (тринадцять тисяч двісті вісімдесят три грн 91 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, майдан Київський, 4, код ЄДРПОУ ВП 44106679).

Суддя А.Я. Ксензюк