Справа № 380/8791/24
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2024-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/8791/24 пров. № А/857/16689/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

за участю секретаря судового засідання Прачук І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 12 червня 2024 року про закриття провадження (головуючий суддя Братичак У.В., м. Львів) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Буської міської ради Золочівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Буської міської ради Золочівського району Львівської області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт - Рішення ХХ сесії сьомого скликання Буської міської ради «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» від 06.03.2019 №48 в частині надання дозволу гр. ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0.0036 га для будівництва та обслуговування гаражу в АДРЕСА_1 .

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 12 червня 2024 року провадження у справі, закрито з підстав встановлених п. 1 ч.1 ст. 238 КАС України.

Не погодившись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, просить ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуваний індивідуальний акт суб`єкта владних повноважень порушив її законне право на вільне та безперешкодне володіння та користування земельною ділянкою, оскільки з 2004 року вона відкрито фактично користується зазначеною земельною ділянкою по АДРЕСА_1 . Від того часу факт її користування зазначеною земельною ділянкою був загальновідомим як для сусідів, так і для посадових осіб Буської міської ради та для ОСОБА_2 . Ділянка була загороджена мною зі сторони вулиці Галицької. Паралельно тривав процес виготовлення правовстановлюючих документів.

Вважає, що суд першої інстанції невмотивовано перевів адміністративну справу в процесуальну площину, не застосувавши норми матеріального права, що підлягали застосуванню й фактично відмовив у зверненні до адмінсуду та судовому захисту шляхом заперечення того, що Буська міська рада здійснює публічно-владні управлінські функції, а рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є індивідуальним актом.

Кодекс КАС України чітко встановлює юрисдикцію та повноваження адмінсудів

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, в тому числі спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно п. 7 ч. І ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевою самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

В обґрунтування відмови в судовому захисті суд першої інстанцій зіслався на судову практику - постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №520/13190/817, у справі № № 820/3534/17, у справі № 1340/3580/18, у справі № 813/1009/17.

Водночас оскаржуване судове рішення не містить посилань на норми матеріального та процесуального права.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 6 ст. 5 КАС України відмова від права на звернення до суду є

недійсною.

За ч. 2 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на

справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що мають

вирішуватися в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних

стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

Тому, вважає що спір належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , у відзиві на апеляційну скаргу просила таку залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

За приписами ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Вимоги до позовної заяви визначені правовими нормами ст.160 КАС України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

При цьому, судом правильно враховано, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Також, суд слушно зауважив, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо правил віднесення спорів до адміністративної юрисдикції.

Зокрема, у постановах від 21.11.2018 у справі №520/13190/17, від 27.11.2018 у справі №820/3534/17, від 19.02.2020 у справі №1340/3580/18 та інших Велика Палата дійшла наступних висновків:

«До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів».

У постановах від 21 березня 2018 року (справа № 536/233/16-ц), 24 квітня 2018 року (справа № 401/2400/16-ц), 30 травня 2018 року (справа № 826/5737/16), 19 червня 2018 року (справа № 922/864/17) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність чи користування, а відмова особі в наданні земельної ділянки, яка висловлена шляхом відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо її відведення, сама по собі не є порушенням цивільного права цієї особи за відсутності обставин, які свідчать про наявність у неї або інших заінтересованих осіб відповідного речового права щодо такої земельної ділянки.

Проект відведення земельної ділянки не визначений законом як підстава набуття права на земельну ділянку і не є правовстановлюючим документом.

Якщо особа звертається до відповідного органу з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду якого цей орган приймає відповідне рішення, то в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речове право на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції зґясував, що Рішенням ХХІІІ сесії сьомого скликання Буської міської ради «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» від 06.03.2019 №48 надано дозвіл гр. ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0.0036 га для будівництва та обслуговування гаражу в АДРЕСА_1 .

У подальшому Рішенням ХХІІІ сесії сьомого скликання Буської міської ради «Про передачу земельних ділянок у власність в м.Буську» від 02.10.2019 №104, затверджено гр. ОСОБА_2 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0.0036 га для будівництва та обслуговування гаражу в АДРЕСА_1 . Передано у власність гр. ОСОБА_2 земельну ділянку орієнтовною площею 0.0036 га (кадастровий номер :13:025:0517) для будівництва та обслуговування гаражу в АДРЕСА_1 .

Право власності на вказану вище земельну ділянку орієнтовною площею 0.0036 га (кадастровий номер :13:025:0517) 07.11.2019 зареєстровано за гр. ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за номером 34084507, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 206.

Відтак, звертаючись до відповідача із заявою (клопотанням) про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0.0036 га в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування гаражу, гр. ОСОБА_2 реалізовувала свій суб`єктивний публічний інтерес, задовольнити який міг тільки відповідач під час реалізації своїх владних повноважень у галузі земельних відносин.

У даній спірній ситуації, суд першої інстанції вірно вказав, що за загальним правилом правомірність рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки відповідач здійснював владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Однак, із наведених вище обставин, які склалися у цій справі, вбачається, що після прийняття відповідачем спірного рішення, задовго до звернення позивача до суду з цим позовом, відбулися події, які вплинули на предметну підсудність. Зокрема, акт органу місцевого самоврядування про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки був реалізований, фактично вичерпав свою дію та став підставою для надання земельної ділянки у власність третій особі - гр. ОСОБА_2 , яка таке право реалізувала, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію речового права, відповідно до якого право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :13:025:0517 зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за гр. ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у цій справі наявний спір про право, який стосується набутого третьою особою речового права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :13:025:0517.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.02.2021 в справі №813/1009/17 зазначено, що розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів.

Однак, якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речове право на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду вказала, що якщо дії чи рішення суб`єкта владних повноважень вичерпали свою управлінську владну функцію, трансформувалися і насправді набули іншої природи правовідносин, на які правила адміністративного судочинства не поширюються, то у такому випадку адміністративний суд повинен закрити провадження у справі і не вправі розглядати вимоги про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень, яке вичерпало свою дію і по суті більше не порушує чиїхось прав чи свобод. У протилежному випадку судовий розгляд за правилами адміністративного судочинства вимог про визнання протиправним акта органу місцевого самоврядування про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки фактично призведе до порушення правил предметної юрисдикції та розгляду адміністративним судом спору про право цивільне, тобто спору, який вже має приватноправовий характер.

Враховуючи викладене вище та з урахуванням положень п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд першої інстанції, з чим погодилась колегія суддів, правильно закрив провадження у справі, бо таку не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, а спір повинен вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

На підставі вище викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а ухвала відповідає нормам процесуального права

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 12 червня 2024 року про закриття провадження по справі №380/8791/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді А.Р. Курилець

О.І. Мікула

повний текст складено 26.08.2024