Справа № 140/4510/24
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2024-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/4510/24 пров. № А/857/16367/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Судової-Хомюк Н.М., Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судових засідань Шаповалової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у режимі відеоконференції апеляційні скарги Міністерства юстиції України та Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом арбітражного керуючого ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Товариство з обмеженою відповідальністю «Преміорі» про визнання протиправними та скасування рішення і наказу,

суддя у І інстанції Ксендзюк А.Я.,

час ухвалення судового рішення не зазначено,

місце ухвалення судового рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення 17 червня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12.06.2024 у справі №140/4510/24 було задоволено позов ОСОБА_1 . Визнано протиправними та скасовано рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, оформлене протоколом №2/24 від 29.03.2024, у частині застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового зупинення діяльності арбітражного керуючого строком на 180 днів та наказ Міністерства юстиції України №979/5 від 05.04.2024 «Про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового зупинення діяльності арбітражного керуючого».

14.06.2024 позивач подав до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Міністерства юстиції України №979/5 від 05.04.2024 «Про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового зупинення діяльності арбітражного керуючого».

На обґрунтування заяви покликався на те, що прийняття оскаржуваного наказу призвело до неможливості виконання ним повноважень розпорядника майна/ліквідатора та необхідність в судовому порядку здійснювати заміну арбітражного керуючого у справах про банкрутство, що унеможливить відновлення прав позивача на здійснення діяльності в межах цих процедур.

Додатково наполягав на наявність очевидних ознак протиправності оспорюваних рішень про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, із чим погодився суд при винесенні рішення у справі №140/4510/24.

Наголошує на тому, що факт застосування дисциплінарного стягнення до нього безпосередньо впливає на його професійну діяльність і негативно впливає на репутацію, як арбітражного керуючого.

Вважає, що вжиття заходів забезпечення позову не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване на збереження існуючого становища до набрання законної сили судовим рішенням у відповідній адміністративній справі.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову у справі №140/4510/24 було задоволено повністю.

При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12.06.2024 у справі було задоволено позов ОСОБА_1 , що свідчить про відповідність заходів забезпечення предмету позову.

Невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного наказу унеможливить здійснення позивачем професійної діяльності за наявності відповідного свідоцтва та фактично позбавить його можливості отримувати винагороду та здійснювати дії щодо розшуку та збереження майна суб`єктів господарювання.

При цьому відповідач матиме можливість реалізувати оскаржуваний наказ у випадку скасування рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.06.2024 у справі №140/4510/24 в апеляційній інстанції, у той час як позивач буде позбавлений можливості виконати рішення суду у випадку залишення рішення суду без змін, а отже задоволення заяви про забезпечення позову збережеться рівноправність учасників судового процесу.

У поданих апеляційних скаргах Міністерства юстиції України (далі - МЮ) та Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - ЦМУ МЮ) просили скасувати ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року про забезпечення позову та відмовити в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Вважають, що така винесена судом з порушенням норм матеріального та процесуального права за неповно з`ясованих обставин, що мають значення для справи.

На думку скаржників, позивачем не наведено та не надано жодних доказів на підтвердження обставин, з якими законодавець пов`язує наявність підстав, зазначених у частині 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд першої інстанції не врахував, що питання заміни арбітражного керуючого вирішується в судовому порядку і вибуття заявника у цьому статусі з процедур банкрутства, санації, ліквідації не унеможливлює їх подальше здійснення іншими особами (арбітражними керуючими), визначеними господарськими судами, відповідно до правил процесуального закону.

Покликання суду при розгляді питання про застосування заходів забезпечення позову у справі на судове рішення від 12.06.2024 у справі №140/4510/24, що не набрало законної сили, є передчасним та містить обґрунтований сумнів у правомірності висновку про очевидну протиправність оспорюваних рішень відповідачів.

При цьому позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом.

Разом із тим, рішення про визнання протиправними та скасування актів індивідуальної дії не потребують виконання. Їх значення полягає у констатації факту правомірності або неправомірності оскаржуваного рішення і позбавлення його правових наслідків шляхом скасування. Тому у справі за таким позовом не може бути ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, отже і заходів забезпечення позовів вони не потребують.

У відзиві на апеляційні скарги відповідачів МЮ та ЦМУ МЮ позивач підтримав доводи, викладені у оскаржуваній ухвалі, заперечив обґрунтованість апеляційних вимог та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Представники ЦМУ МЮ у ході апеляційного розгляду у режимі відеоконференції підтримала подані апеляційні скарги доводами, аналогічними до тих, що зазначені у їх тексті. Просила скасувати ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову та у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Інші учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає її розгляду.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції заяви про забезпечення позову оскаржуваною ухвалою та доводам апелянтів, що викладені у апеляційних скаргах, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно із приписами частини 2 статті 150 цього Кодексу забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Таким чином, підставами для вжиття заходів забезпечення позову можуть бути такі обставини:

1) існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі;

2) неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів;

3) необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому;

4) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Згідно з положеннями частини 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України).

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина 6 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Таким чином, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, а також у очевидності ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, а також вказати у чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Так само суд має вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.

При цьому під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

На переконання апеляційного суду, доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі, неможливості захисту цих прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів шляхом забезпечення позову, судом не здобуто.

При цьому слід погодитися із доводами апелянтів про те, що можливість заміни арбітражного керуючого у процесі здійснення процедури банкрутства/санації регламентовано законодавчо і вирішується господарським судом відповідно до правил процесуального закону.

Сам факт оскарження рішень чи дій відповідача не може автоматично свідчити про те, що такі є очевидно протиправними і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у суді. Водночас безпідставним є покликання суду першої інстанції при задоволенні заяви про забезпечення позову на судове рішення від 12.06.2024 у справі №140/4510/24, що не набрало законної сили.

Попри те, апеляційний суд наголошує на тому, шо позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом.

Разом із тим, доречним є посилання апелянтів на те, що рішення про визнання протиправними та скасування актів індивідуальної дії не потребують виконання. Їх значення полягає у констатації факту правомірності або неправомірності оскаржуваного рішення і позбавлення його правових наслідків шляхом скасування, а отже у справі за таким позовом не може бути ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду.

При цьому апеляційний суд наголошує, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що зазначені позивачем у заяві про забезпечення позову доводи не надають суду підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На переконання апеляційного суду, при вирішенні питання про можливість задоволення заяви позивача про забезпечення позову суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, що призвело до помилкового її задоволення. Відтак, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції слід скасувати та у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 312, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційні скарги Міністерства юстиції України та Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити.

Скасувати ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року про забезпечення позову у справі № 140/4510/24 та у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Н. М. Судова-Хомюк
Т. І. Шинкар
Постанова у повному обсязі складена 21 серпня 2024 року