Справа № 620/17977/23
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2024-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року (м. Чернігів, дата складання повного тексту - 07.02.2024) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, вимоги про сплату боргу (недоїмки),-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просить визнати протиправними та скасувати повністю рішення відповідача №5569/Ж10/25-01-24-08-05 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 25 травня 2023 року та вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) №Ф-597 від 20 липня 2023 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що необхідною умовою для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності. Позивач вказав, що єдиний внесок у період з 2017-2018 років був сплачений його роботодавцем у відповідності до норм Закону № 2464-VІ. У період 2015-2018 років підприємницьку діяльність не здійснював, дохід від такої діяльності не отримував, а в 2018 році внесений запис про припинення підприємницької діяльності на підставі власного рішення.

Відповідач у відзиві на позовну заяви заперечував проти задоволення позову, зазначив, що під час прийняття оспорюваних вимоги та рішення, відповідач діяв в межах повноважень та з дотриманням вимог чинного законодавства.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Зазначає, що відсутні правові підстави для сплати позивачем ЄСВ за спірний період, тому оскаржувані рішення є протиправними.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню.

Згідно з ст. 317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує його та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 30.05.2018 припинив підприємницьку діяльність за власним рішенням, про що в ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис 3008795 (а.с. 11).

Позивачем 09.10.2023 направлено запит до Ніжинської ДПІ ГУ ДПС у Чернігівській області щодо надання інформації стосовно стягнення штрафу/пені з ЄСВ та документів.

Головне управління ДПС у Чернігівській області листом від 02.11.2023 №14786/6/25-01-24-08-12 повідомило позивача, зокрема, що в ІКП за КБК 71040000 ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 заборгованість з єдиного внеску становить 45 837,04 грн (а.с. 7-8).

Недоїмка (борг) із несплати сум єдиного внеску у позивача виникла 20.01.2012, а саме:

- станом на 01.10.2013 Пенсійним фондом України до Міністерства доходів і зборів було передано борг з єдиного внеску (рахунок 71040000) позивача у сумі 8 293,05 грн;

- за період з 21.10.2013 по 20.10.2014 по особовому рахунку позивача нараховано єдиного внеску платникам спрощеної системи у сумі 6 216,55 грн;

- за період з 01.01.2018 по дату закриття ФОП в автоматичному режимі проведено щоквартальне нарахування на суму 2 457,18 грн;

- станом на 31.12.2018 борг складав 16 966,98 грн, але позивачем було сплачено борг в 2020 році на суму 3 683,65 грн та в 2021 році на суму 13 283,33 грн.

Вказане підтверджується витягом з облікової картки платника щодо виникнення недоїмки, нарахування пені та штрафних санкцій (а. с. 27-30).

Відповідачем прийнято рішення №5569/Ж10/25-01-24-08-05 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 25 травня 2023 року, згідно якого позивачу нараховано штраф у розмірі 1 942,44 грн за період з 21.01.2012 до 21.10.2021 та пеню у розмірі 43 894,60 грн, що в сумі складає 45 837,04 грн (а.с. 9).

20.07.2023 відповідачем винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-597, відповідно до якої станом на 30.06.2023 у позивача заборгованість (недоїмка, штраф, пеня) зі сплати єдиного внеску становить 45 837,04 грн (а.с. 10).

Вказані рішення податкового органу направлені за податковою адресою, згідно інформації, яка значилась у ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та повернуті до Ніжинської ДПІ ГУ ДПС у Чернігівській області із довідкою про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою» (зворот. а. с. 9, 10).

Вважаючи рішення та вимогу відповідача неправомірними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав та законних інтересів з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходи з того, що враховуючи несплату позивачем єдиного внеску за спірний період, оскаржувані рішення та вимога прийняті контролюючим органом у межах його компетенції.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464) визнаються правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 частини першої статті 4 вказаного Закону визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно з пунктом першим частини другої та частини третьої статті 6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (частини восьма статті 9 Закону). Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (ч.12 статті 9 Закону).

З 01 січня 2017 року відповідно до пункту другого частини першої статті 7 Закону №2464 базою нарахування єдиного внеску для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 Закону №2464, була сума доходу (прибутку), отриманою від їх діяльності, що підлягає обкладанню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не могла бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі, якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленого, цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Отже, визначення бази нарахування єдиного внеску у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року з 01 січня 2017 року для фізичних осіб - підприємців, які перебували на загальній системі оподаткування, було обов`язковим.

З 01 січня 2018 року фізичні особи-підприємці, що застосовують загальну систему оподаткування, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац 3 частини восьмої статті 9 Закону № 2464).

Згідно частини третьої 3 статті 9 Закону №2464 обчислення єдиного внеску податковими органами у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Водночас, особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (частини четверта статті 4 Закону №2464-VI).

Відповідно до положень статті 25 Закону №2464 Податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Згідно статті 25 Закону №2464 Податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена за результатами документальної перевірки, надсилається (вручається) платнику в порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.

Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена з метою стягнення недоїмки з єдиного внеску у разі його несплати платником у визначені цим Законом строки, надсилається податковим органом платнику в паперовій та/або електронній формі у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею (ч. 4).

Розділом VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449 (далі - Інструкція), визначено порядок стягнення заборгованості з платників.

Пунктом 2 розділу VI Інструкції передбачено, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Абзацами 1-4 пункту 3 розділу VI Інструкції передбачено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Відповідно до абз.11 п.3 розділу VI Інструкції вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Відповідно до абзацу 1 пункту 4 розділу VI Інструкції вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Державна реєстрація фізичних осіб - підприємців регулюється Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15 травня 2003 року №755-ІV (далі - Закон №755).

Державна реєстрація проводиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР).

Згідно положень Закону №2464 для фізичних осіб-підприємців обов`язки платників єдиного внеску виникають з дня їх державної реєстрації підприємцями та припиняються з дня проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (ч. 8 статті 4 Закону №755).

У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника ЄСВ, в частині діяльності, здійснюваної нею як фізичною особою - підприємцем (ч. 4 статті 6 Закону №2464).

Взяття на облік у контролюючому органі осіб, зазначених, зокрема, у пункті 4 частини першої статті 4 Закону №2464, на яких поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», - здійснюється на підставі відомостей про державну реєстрацію створення юридичної особи її відокремленого підрозділу, відокремленого підрозділу іноземної неурядової організації, представництва, філії іноземної благодійної організації, державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, скасування державної реєстрації їх припинення, наданих згідне із Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», у день отримання зазначених відомостей (абз. 4 ч. 1 статті 5 Закону №2464).

При цьому, взяття на облік платників єдиного внеску, зазначених, зокрема, у пункті 4 частини першої статті 4 Закону №2464, здійснюється податковим органом з внесенням Пенсійним фондом України відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб (ч. 2 статті 5 Закону №2464).

Підставою для зняття фізичної особи - підприємця як платника податків з обліку у відповідному контролюючому органі є відомості про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням. Дата зняття з обліку фізичної особи - підприємця відповідає даті отримання відомостей про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Так, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, які зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Таким чином, Законом №2464 передбачений обов`язок фізичної особи-підприємця сплачувати єдиний внесок незалежно від отримання доходу у розмірі, не меншому мінімального страхового внеску.

Саме Закон №2464 визначив розмір зобов`язань платника податків з єдиного внеску.

Тобто, факт реєстрації особи як фізичної особи-підприємця породжує її обов`язок сплачувати податки у зв`язку зі здійсненням підприємницької діяльності у строки, встановлені чинним законодавством.

З вищевикладеного вбачається, що оскільки позивач до 30.05.2018 був зареєстрований фізичною особою-підприємцем, то за ним зберігався обов`язок сплачувати єдиний внесок у розмірі, не меншому мінімального страхового внеску.

Варто зауважити, що випадків звільнення осіб, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої цієї статті, від сплати за себе єдиного внеску, щодо позивача не встановлено.

Разом із тим, у випадку, якщо особа є найманим працівником, така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Матеріалами справи підтверджується, що оскаржувані рішення винесені податковим органом щодо наявності боргу (недоїмки) з єдиного внеску за період з 20.01.2012 по 22.07.2013, з 21.10.2013 по 20.10.2014, з 01.01.2018 по дату закриття ФОП в автоматичному режимі.

Разом із тим, згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, форми ОК-7 (а.с. 14-16) з січня по вересень 2014 року у позивача значиться найменування страхувальника ОСОБА_1 та із січня по грудень 2018 року значиться страхувальник - ТОВ «Резиденція Ренессанс», ТОВ «РЕН Інвест» (також підтверджується копією трудової книжки (а. с. 12-13).

Тобто, із зазначеного слідує, що в періоди з 20.01.2012 по 22.07.2013, з 21.10.2013 по 31.12.2013 та з 01.10.2014 по 20.10.2014 страхові внески не сплачувалися ані позивачем, ані його роботодавцями.

Таким чином, в ході розгляду справи судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач у 2012-2014 роках у встановленому порядку не припинив свою підприємницьку діяльність, був зареєстрований фізичною особою-підприємцем, відтак належав до кола платників єдиного внеску, передбачених п. 4 ч. 1 статті 4 Закону №2464-VI.

При цьому обов`язок нарахування та сплати єдиного внеску, з огляду на норми абз. 2 п. 2 ч. 1 статті 7, ч. 12 статті 9 Закону №2464-VI, не залежав від отримання ним доходу (прибутку) від підприємницької діяльності у ці періоди та його фінансового стану.

Разом із тим, колегія суддів вказує, що рішення відповідача №5569/Ж10/25-01-24-08-05 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 25 травня 2023 року включає період з 21.01.2012 до 21.10.2021, тобто включає період часу, за який позивач не повинен був сплачувати єдиний внесок, оскільки за нього це здійснював страхувальник (з січня по вересень 2014 року - ОСОБА_1 та із січня по грудень 2018 року - ТОВ «Резиденція Ренессанс», ТОВ «РЕН Інвест»).

Крім того, вимога відповідача про сплату боргу (недоїмки) №Ф-597 від 20 липня 2023 року, включає суму штрафу та пені, які були нараховані зокрема і з урахуванням періоду, в якому позивач не повинен був сплачувати ЄСВ.

Відповідно до пояснень податкового органу, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, за період з 01.01.2018 по дату закриття ФОП в автоматичному режимі проведено щоквартальне нарахування позивачу недоїмки (боргу) із несплати сум єдиного внеску у розмірі 2 457,18 грн.

Дана обставина також підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком боргу (а.с.27).

Таким чином, враховуючи, що із січня по грудень 2018 року страхувальником позивача було ТОВ «Резиденція Ренессанс», ТОВ «РЕН Інвест» нарахування позивачу боргу зі сплати ЄСВ у розмірі 2 457,18 грн та подальше нарахування пені на суму, яка включатиме дану заборгованість є протиправним.

Враховуючи, що оспорювані вимога та рішення не містять відповідного розрахунку по періодам, колегія суддів не вбачає за можливе виокремити та окремо розрахувати заборгованість позивача зі сплати ЄСВ без врахування періодів з січня по вересень 2014 року та із січня 2018 року по дату закриття ФОП, тому рішення №5569/Ж10/25-01-24-08-05 та вимога №Ф-597 від 20 липня 2023 року є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо доводів апелянта, що дану справу у суді першої інстанції розглянуто та підписано різними суддями, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.06.2023, по справі №620/17977/23 головуючий суддя - Поліщук Л.О.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року по справі №620/17977/23 підписано суддею Поліщук Л.О.

Колегія суддів вважає, що зазначення у вступній частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року про те, що дана справа розглядається під головуванням судді Заяць О.В. є опискою та не може слугувати підставою для скасування даного рішення з цих підстав.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, що відповідачем не надано доказів передання йому Пенсійним фондом України боргу з єдиного внеску (рахунок 71040000) у сумі 8 293,05, підстав нарахування такого зобов`язання та доказів щодо правових підстав на нарахування зобов`язань з ЄСВ за період з 01.10.2013 по 20.10.2024 по особовому рахунку позивача у сумі 6 216,55 грн, не надано доказів отримання доходів за вказані періоди за здійснення підприємницької діяльності, оскільки наявність такої заборгованості підтверджено розрахунком боргу (а.с.27-30).

Тобто дана заборгованість існувала протягом тривалого часу, не оспорювалась позивачем, та добровільно ним була погашена у 2020 та 2021 роках.

При цьому, позивач не був позбавлений права звернутися до податкового органу із запитом про отримання відповідної інформації щодо нарахування спірних сум.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, враховуючи задоволення позовних вимог, колегія судді дійшла до висновку про стягнення на користь позивача суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги відповідно до приписів ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення №5569/Ж10/25-01-24-08-05 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 25 травня 2023 року та вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-597 від 20 липня 2023 року.

Стягнути з Головного управління ДПС у Чернігівській області (14000, м. Чернігів, вул. Реміснича, 11, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП) за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір сплачений за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 2684,00 грн (дві тисячі триста шістсот вісімдесят чотири гривні).

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 20.08.2024.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

Н.В. Безименна