Справа № 240/30477/23
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2024-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року м. Житомир справа № 240/30477/23

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому позивач просить суд:

-визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, яка полягає у відмові у призначенні йому пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» (зі змінами);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до його страхового стажу періоди роботи з 01.09.1970;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити йому пенсію по інвалідності.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 13.07.2023 він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з заявою та необхідними документами з вимогою призначити пенсію по інвалідності, проте отримав відмову, яка мотивована відсутністю у позивача необхідного страхового стажу 15 років та неможливістю зарахувати до його страхового стажу періоди підприємницької діяльності з 31.12.2000 по 17.09.2014. При цьому позивач стверджує, що його страховий стаж обраховано неправильно, оскільки, починаючи з 01.09.1970 і по 21.08.1995, вся необхідна інформація, яка підтверджує його трудовий стаж, міститься в трудовій книжці, а тому має враховуватися відповідачем при призначенні пенсії по інвалідності. Згідно трудової книжки його страховий стаж становить 24 роки 07 місяців 26 днів, а за даними, які надаються органами Пенсійного фонду, всього 09 років 04 місяці 27 днів.

Ухвалою судді відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику осіб.

Від Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшов письмовий відзив, у якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. При цьому зазначив, що позивач 13.07.2023 звернувся до управління із заявою про призначення пенсії за віком, заяву позивача за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду у Вінницькій області та за результатами розгляду прийнято рішення від 30.07.2023 №54 про відмову у призначенні пенсії позивачу у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 15 років. Зокрема встановлено, що відсутні будь-які документи, які б підтверджували сплату страхових внесків позивачем та відсутня інформація про сплату страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу за період провадження ним підприємницької діяльності з 31.12.2000 по 17.09.2014. Таким чином, за наданими документами та згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж позивача становить 09 років 04 місяці 27 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.

Також від Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшло клопотання про залучення до участі у справі другого відповідача - Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області.

Ухвалою судді вказане клопотання задоволено та залучено до участі у справі другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду у Вінницькій області.

Від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області також надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову з підстав, аналогічних до відзиву Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області. При цьому представник Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області звернув увагу суду на те, що до заяви на призначення пенсії за віком позивачем долучено витяг з огляду МСЕК від 26.05.2022 серії 12ААГ за №091311 про визнання « ОСОБА_1 » особою з інвалідністю другої групи загального захворювання. Однак, написання по батькові позивача у вказаному документі не співпадає з його паспортними даними, відповідно до яких зазначено « ОСОБА_1 », тому вважає, що в даному випадку згаданий витяг не може бути взятий до уваги органами Пенсійного фонду при призначенні пенсії.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги та заперечення на них, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив.

Позивач 13.07.2023 звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 24.07.2023 №0600-0207-8/77248 позивача було повідомлено про відмову у призначенні пенсії. Вказано, що на підставі наданих документів та інформації, наявної в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж позивача становить 9 років 04 місяці 07 днів (замість необхідного страхового стажу від 15 до 20 років). До страхового стажу не враховано періоди провадження підприємницької діяльності з 31.12.2000 по 17.09.2014, оскільки відсутні будь-які документи, що підтверджують сплату страхових внесків, а дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування про сплату страхових внесків за даний період відсутні.

Позивач, не погоджуючись з відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити йому пенсію по інвалідності та зарахувати до його страхового стажу періоди роботи з 01.09.1970, звернувся із позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ІІ відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

За приписами частини 3 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, серед іншого, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

За приписами частини 2 статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключно цим Законом визначаються, серед іншого, принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, види пенсійних виплат, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Згідно частини 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За правилами пункту 3-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди:

1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Частиною 4 статті 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення.

Відповідно пункту 2 до Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" №129/98-ВР від 13 лютого 1998 року до внесення відповідних змін до порядку здійснення відрахувань на державне пенсійне страхування громадянами-підприємцями, що сплачують фіксований податок, 10 відсотків сум цього податку, що надійшли до відповідного місцевого бюджету, перераховуються до Пенсійного фонду України.

В матеріалах справи наявна довідка про відсутність індивідуальних відомостей про особу ОСОБА_1 , з якої вбачається, що відомості про страховий стаж, заробітну плату (дохід, грошове забезпечення) та інші дані, необхідні для обчислення та призначення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, в Реєстрі застрахованих осіб відсутні

Тобто, відповідно до даних Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування ОСОБА_1 взагалі не сплачував страхові внески, тому у відповідачів відсутні законні підстави враховувати до його страхового стажу період підприємницької діяльності з 31.12.2000 по 17.09.2014.

Відповідно до Постанови Правління Пенсійного фонду України від 10 червня 2004 року №7-6, облік застрахованих осіб та персоніфікований облік надходження страхових внесків по звітах за періоди до 1 січня 2004 року ведеться з урахуванням правил, які діяли до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Органи Пенсійного фонду ведуть облік застрахованих осіб та персоніфікований облік відомостей про суми заробітної плати (доходу) та облік сплати страхових внесків, створюють і забезпечують функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про застрахованих осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розміру за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Період зайняття підприємницькою діяльністю до страхового стажу включається за умови сплати страхових внесків та наявності інформації про період, за який їх було сплачено, у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що дії відповідачів щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду здійснення підприємницької діяльності з 31.12.2000-17.09.2014 є обґрунтованими та правомірними, отже підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Також в матеріалах справи наявна копія розрахунку стажу позивача, з якої стаж на право становить 9 років, 4 місяці, 7 днів, і який включає періоди: 01.09.1970 11.07.1972 навчання у вищих/середн. НЗ; 19.07.1976 14.01.1984.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що в страховий стаж позивача дійсно не враховано періоди роботи, записи про які містяться в трудовій книжці ОСОБА_1 від 29.10.1975 та вкладиші до трудової книжки НОМЕР_1 від 22.08.1995, а саме:

- 17.07.1972-10.10.1973 слюсарем вентиляційником по 3 розр. у Вініпластовому цеху Київського Сантехзаводу тресту «Сантехмонтаж 1»

- 03.11.1973-26.09.1975 служба в Радянській Армії;

- 25.11.1975 07.01.1976 авіамеханіком 2 класу 3 розряду авіаційно-технічної бази Житомирського аеропорту;

- 12.01.1976-24.06.1976 електрозварювальника точкової зварки 2 розряду Житомирського заводу ЖБІ;

- а також період роботи на різних посадах Производственного обьединения «Мурманрыбпром» (27 ноября 1992 года перейменовано в Акционерное общество открытого типа «Мурманрыбпром») з 25.01.1984-21.08.1995.

Як зазначалося вище, призначення та перерахунок пенсій в органах Пенсійного фонду України проводиться у відповідності до вимог Закону України №1058-IV від 09.07.2003 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон № 1058-IV) та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 в редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1 (далі Порядок №22-1).

Відповідно до статті 27 Закону №1058-IV, розмір пенсії за віком залежить від тривалості стажу, заробітної плати та показника середньої заробітної плати по Україні.

Відповідно до статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом (до 01.01.2004).

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991№1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а порядок підтвердження трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 №322-VIII трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації.

Загальний порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах в установах та організаціях, затвердженого постановою Держпраці СРСР №162 від 20.06.1974 (далі Інструкція №162) та Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція №58).

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Згідно пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Таким чином суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині не зарахування до страхового стажу періоди роботи позивача з 01.09.1970. Оскільки періоди трудової діяльності з 01.09.1970 по 11.07.1972 та 19.07.1976 по 14.01.1984 враховуються в страховий стаж, суд вважає за необхідне задовольнити позов в цій частині частково та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.07.2023 про призначення пенсії за віком із врахуванням періодів роботи згідно із трудовою книжкою від 29.10.1975 та вкладишу в трудову книжку серії НОМЕР_1 від 22.08.1995, починаючи з 17.07.1972 по 21.08.1995, та висновків суду.

Разом з тим, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності, оскільки матеріалами справи підтверджено, що з такими вимогами позивач до відповідача не звертався, тому і відмови не отримав. Позивач звертався із заявою про призначення пенсії за віком і саме у призначенні цього виду пенсії йому було відмовлено.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідачі не надали жодного доказу на підтвердження того, що вони при прийнятті рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком діяли обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (зокрема урахування страхового стажу відповідно до записів у трудовій книжці); добросовісно, тобто із забезпеченням усіх прав особи. Рішення не є пропорційним з огляду на те, що воно порушує баланс між несприятливими наслідками для реалізації конституційного права позивача на соціальний захист (ст.46 Конституції України) і цілями на які, врешті, спрямоване це рішення.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми закону, якими регулюються спірні відносини, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача, яке полягає у визнанні протиправною відмову відповідача в призначенні пенсії за віком та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 24.07.2023 про призначення пенсії за віком із врахуванням періодів роботи згідно з трудовою книжкою від 29.10.1975 та вкладишу в трудову книжку серії НОМЕР_1 від 22.08.1995, починаючи з 17.07.1972 по 21.08.1995, та висновків суду.

Відповідно до положень статті 139 КАС України питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2,9,77,241,243-246,252,263 КАС України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 20.07.2023 №0600-0207-8/77248 в частині незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи згідно із трудовою книжкою від 29.10.1975 та вкладишу в трудову книжку серії НОМЕР_1 від 22.08.1995.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.07.2023 про призначення пенсії за віком із врахуванням періодів роботи згідно із трудовою книжкою від 29.10.1975 та вкладишу в трудову книжку серії НОМЕР_1 від 22.08.1995, починаючи з 17.07.1972 по 21.08.1995, та висновків суду.

У задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова