Справа № 520/485/23
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2024-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 р. Справа № 520/485/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Жигилія С.П. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2023, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., м. Харків, по справі № 520/485/23

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У січня 2023 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, в якій просив суд:

1) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиконання Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в частині:

- не видання наказів командирів (начальників) про нарахування та виплату додаткової винагороди у зв`язку з отриманням ОСОБА_1 травми в період з 27.05.2022 по 26.07.2022;

- не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у зв`язку отриманням ним травми в період з 27.05.2022 по 26.07.2022;

- не видання наказів командирів (начальників) про нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди у зв`язку із його участю безпосередньо у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за жовтень - листопад 2022 року;

- не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди додаткової винагороди у зв`язку із його участю безпосередньо у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за жовтень - листопад 2022 року;

2) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 в частині нездійснення розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з особового складу Збройних Сил України;

3) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виконати постанову Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в частині:

- видання наказів командирів (начальників) про нарахування та виплату додаткової винагороди у зв`язку з отриманням ОСОБА_1 травми в період з 27.05.2022 по 26.07.2022;

- виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у зв`язку отриманням ним травми в період з 27.05.2022 по 26.07.2022;

- видання наказів командирів (начальників) про нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди у зв`язку із його участю безпосередньо у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за жовтень - листопад 2022 року;

- виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди додаткової винагороди у зв`язку із його участю безпосередньо у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за жовтень - листопад 2022 року;

4) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити повний розрахунок при звільненні ОСОБА_1 з особового складу Збройних Сил України.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 по справі №520/485/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині висновків суду першої інстанції щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 у зв`язку отриманням ним травми в період з 27.05.2022 по 26.07.2022, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та на неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 по справі №520/485/23 скасувати частково та прийняти нове, яким задовольнити позов ОСОБА_1 в частині:

- визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиконання Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в частині не видання наказів командирів (начальників) про нарахування та виплату додаткової винагороди у зв`язку з отриманням ОСОБА_1 травми в період з 27.05.2022 по 26.07.2022;

- визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиконання Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в частині не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у зв`язку отриманням ним травми в період з 27.05.2022 по 26.07.2022;

- зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виконати постанову Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в частині видання наказів командирів (начальників) про нарахування та виплату додаткової винагороди у зв`язку з отриманням ОСОБА_1 травми в період з 27.05.2022 по 26.07.2022;

- зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виконати постанову Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в частині виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у зв`язку отриманням ним травми в період з 27.05.2022 по 26.07.2022.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилався на те, що у відповідності до положень постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 збільшена додаткова винагорода у розмірі 100 000 грн нараховується та виплачується за сукупності таких обставин як: перебування особи на військовій службі в період воєнного стану; участь особи у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів; наявності отриманої травми (контузії, каліцтва), яка підтверджується висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії; наявності причинно-наслідкового зв`язку між участю особи у бойових завданнях з метою забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії та отриманою травмою. Відтак, оскільки позивачем підтвердженого його перебування на військовій службі, участь у бойових діях та травма, яка пов`язана із проходженням військової служби та захистом Батьківщини, є помилковими висновки суду першої інстанції про відмову у задоволення позову ОСОБА_1 у відповідній частині.

Окрім того, на думку позивача судом першої інстанції зроблено безпідставний висновок про те, що з 27.05.2022 по 27.07.2022 позивачу була нарахована додаткова винагорода у розмірі 30000 грн, оскільки жоден із доказів у матеріалах справи не свідчить на підтвердження вказаних обставин.

Відповідачем на апеляційну скаргу подано письмовий відзив, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що справа судом розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі, який відноситься до незначної складності, не вимагають витребування нових доказів та проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, то за таких обставин колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на норми частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також відзиву на апеляційну скарг, в межах оскарженої частини рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зарахований до списків Військової частини НОМЕР_1 наказом командира №114 від 09.05.2022 на посаду головного сержанта стрілецького взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону.

Відмовляючи у задоволенні оскарженої частини позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що довідки ВЛК №274 від 27.05.2022 та №541 від 27.06.2022, на які посилається Позивач, не містять прив`язки отриманої останнім травми до захисту Батьківщини, тоді як чітко вказано на зв`язок з проходженням військової служби, що, на думку суду першої інстанції, є іншою категорією та тягне за собою інші правові наслідки.

Переглядаючи рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів з приведеними вище висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 погоджується, однак за інших мотивів та підстав, з огляду на наступне.

Виходячи з вимог апеляційної скарги позивача, колегією суддів встановлено, що предметом перегляду судом апеляційної інстанції рішення у даній справі є правильність застосування постанови Кабінету Міністрів України №168 при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди у зв`язку отриманням ним травми в період з 27.05.2022 по 26.07.2022.

Отже, щодо питання здійснення виплат позивачу додаткової винагороди згідно постанови Кабінету Міністрів України №168, у зв`язку отриманням ним травми в період з 27.05.2022 по 26.07.2022, колегія суддів наводить наступне.

Так, відповідно до частини першої статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

У частині другій статті 9 Закону №2011-XII установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацами першим і другим частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначений у Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок №260).

За змістом пункту 2 розділу І Порядку №260 якого грошове забезпечення включає:

1) щомісячні основні види грошового забезпечення (посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років);

2) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія);

3) одноразові додаткові види грошового забезпечення (винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також допомоги).

У пункті 8 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України). Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні постановлено ввести воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану в Україні був продовжений з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента від 14 березня 2022 року № 133/2022, надалі іншими Указами цей строк продовжений до сьогоднішнього дня.

Одночасно із введенням воєнного стану, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Указом Президента України № 69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Цим же Указом надано доручення Кабінету Міністрів України забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24 лютого 2022 року № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168).

До вказаної постанови неодноразово за 2022 рік вносились зміни.

Так, пункт 1 Постанови № 168 у редакції, чинній в період з 27.05.2022 по 07.07.2022, передбачав, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

З 08.07.2022 пункт 1 приведеної постанови передбачав, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Поряд з цим, з 19.07.2022 пункт 1 Постанови №168 передбачав, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Незмінним за вказані періоди залишалися положення про те, що виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Також пункт 1 Постанови №168 в редакції, чинній з 01.04.2022 по 18.07.2022 передбачав, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

В редакції чинній з 19.07.2022 пункт 1 Постанови №168 визначав, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Аналізуючи приведені вище положення, можливо дійти до висновку, що встановлена Постановою №168 додаткова винагорода в розмірі 100 000 гривень є складовою грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, що виплачується їм на період дії воєнного стану.

Між тим, така додаткова винагорода підлягає виплаті, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Тобто норми Постанови №168 за спірний у даній справі період передбачали встановлення двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100 000 гривень винагороди за час перебування у відпустці для лікування, а саме: пов`язаність поранення (контузія, травма, каліцтво) військовослужбовця із захистом Батьківщини, а також таке поранення є тяжким за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Аналогічні висновки приведені в постанові Верховного Суду від 16.05.2024 у справі №520/16191/23.

Досліджуючи фактичні обставини у справі колегією суддів встановлено, що позивача, ОСОБА_1 , військовослужбовця за призовом з 09 травня 2022 року на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №114 від 09.05.2022 зараховано до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення (а.с. 20, 177, 191, том 1).

Сторонами не заперечувалось, що 26 травня 2022 року ОСОБА_1 отримано травму.

Згідно довідки військово-лікарської комісії від 27.05.2022 №274 (а.с. 21, 140 том 1) ОСОБА_1 27.05.2022 проведено медичний огляд госпітальною військово-лікарською комісією хірургічного профілю військової частини НОМЕР_2 . Визначено діагноз та постанова військово-лікарській комісії про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва) - закритий перелом правої п`яткової кістки без зміщення (25.05.2022) з тимчасовим порушенням функції правої нижньої кістки, із вказівкою, що травма пов`язана з проходженням військової служби. На підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб визначено - «Потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів».

У період з 28.05.2022 по 26.06.2022 ОСОБА_1 знаходився у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, що підтверджено наказами командира Військової частини НОМЕР_1 №132 від 27.05.2022 та №164 від 26.06.2022 (а.с. 194, 195 том 1).

Відповідно до змісту довідки №541 від 27.06.2023 Гарнізонної військово-лікарської комісії, старшому сержанту мобілізованому ОСОБА_1 проведено 27.06.2022 медичний огляд у Гарнізонні військово-лікарській комісії Військової частини НОМЕР_2 . Визначено діагноз та постанова військово-лікарській комісії про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва) - консолідований закритий перелом правої п`яткової кістки від 25.05.2022 з тимчасовим порушенням функції. Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. На підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб, графи ТДВ визначено - «Потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів» (а.с. 22 том 1).

Із наказів командира Військової частини НОМЕР_1 №168 від 30.06.2022 та №195 від 27.07.2022 вбачається, що у період з 1 по 27 липня 2022 року ОСОБА_1 також перебував у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (а.с. 196, 197 том 1).

У відповідності до довідки №27/1129 від 22.07.2022 (а.с. 19 том 1) про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) 26.05.2022 ОСОБА_1 встановлено, що 26 травня 2022 року близько 15 години 00 хвилин в ході виконання бойового завдання в складі підрозділу в районі населеного пункту Кутузівка Харківського району Харківської області, під час мінометного обстрілу позицій зі сторони збройних сил Російської Федерації, шукаючи укриття, отримав травмування. Травмування отримане під час проходження військової служби та пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, із захистом Батьківщини, під час відсічі збройної агресії Російської Федерації проти України, в зоні ведення бойових дій. Не пов`язане з вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння. Тілесні ушкодження не спричинені собі навмисно.

Таким чином, з приведених матеріалів колегією суддів встановлено, що 26.05.2022 при виконанні обов`язків військової служби із захистом Батьківщини, ОСОБА_1 отримано травму правої п`яткової кістки. Водночас, жоден з приведених вище документів не містив у собі посилання на ступінь тяжкості отриманої позивачем травми.

Судом апеляційної інстанції також витребовувалась у відповідача інформація про ступінь тяжкості отриманої позивачем 26.05.2022 та запропоновано позивачу надати таку інформацію, однак дані про тяжкість травми позивача отриманої 26.05.2022 відсутні.

Таким чином, аналізуючи передбачені Постановою №168 підстави для виплати збільшеної до 100 000 гривень винагороди за час перебування позивача у відпустці для лікування, зокрема, пов`язаність травми позивача із захистом Батьківщини та тяжкість за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, колегією суддів встановлено, що за обставин даної справи відсутні докази того, що позивачем отримане тяжке поранення.

Отже, при ухваленні рішення про виплату позивачу додаткової винагороди згідно Постанови №168 за період з 27.05.2022 по 26.07.2022 у відповідача не було підстав для видачі наказу та нарахування позивачу збільшеної до 100 000 гривень винагороди, виходячи саме із обставин отримання позивачем 26.05.2022при виконанні обов`язків військової служби із захистом Батьківщини травми.

У свою чергу, доводи апеляційної скарги позивача про безпідставність висновків суду першої інстанції про те, що з 27.05.2022 по 27.07.2022 позивачу була нарахована додаткова винагорода у розмірі 30000 грн, оскільки жоден із доказів у матеріалах справи не свідчить на підтвердження вказаних обставин, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до довідки про виплату додаткової бойової винагороди від 28.02.2023 №10/245 (а.с. 183 том 1) із розрахунку 100 000 грн ОСОБА_1 було виплачено у травні 2022 року - 29 032,26 грн, у червні 2022 року - 39 333,33 грн, у липні 2022 року - 39 032,26 грн, у серпні 2022 року 88 709,68 грн, у вересні 2022 року - 100 000 грн.

Окрім того, у відповідності до наказів командира військової частини НОМЕР_1 позивач було нараховано для виплати додаткову винагороду, як у розмірі 30000 гривень, так і у розмірі 100 000 гривень, пропорційно часу проходження служби та участі у відповідних діях і заходах, зокрема:

- згідно наказу від 05.06.2022 №1149 позивачу наказано виплатити додаткову винагороду у розмірі 30 000 гривень за період проходження військової служби з 09.05.2022 по 23.05.2022 та з 27.05.2022 по 31.05.2022 пропорційно часу проходження військової служби, а також додаткову винагороду у розмірі 100 000 гривень за період з 24.05.2022 по 26.05.2022 пропорційно часу проходження участі у відповідних діях і заходах;

- згідно наказу від 05.07.2022 №1552 позивачу наказано виплатити додаткову винагороду у розмірі 30 000 гривень за період проходження військової служби з 01.06.2022 по 26.06.2022 пропорційно часу проходження військової служби, а також додаткову винагороду у розмірі 100 000 гривень за період з 27.06.2022 по 30.06.2022 пропорційно часу проходження участі у відповідних діях і заходах;

- згідно наказу від 05.08.2022 №1897 позивачу наказано виплатити додаткову винагороду у розмірі 30 000 гривень за період проходження військової служби з 01.07.2022 по 27.07.2022 пропорційно часу проходження військової служби, а також додаткову винагороду у розмірі 100 000 гривень за період з 28.07.2022 по 31.07.2022 пропорційно часу проходження участі у відповідних діях і заходах.

Відтак, з приведеного вбачається, що у травні, червні та липні 2022 року позивачу нараховувалась додаткова винагорода, як у розмірі 30000 гривень, так і у розмірі 100 000 гривень, пропорційно часу проходження служби та участі у відповідних діях і заходах, як про це визначено у Постанові №168.

Виходячи з приведеного вище, колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача, які викладено в апеляційній скарзі, про те, що наявні підстави для видання наказів командирів (начальників) про нарахування та виплату додаткової винагороди у зв`язку з отриманням ОСОБА_1 травми в період з 27.05.2022 по 26.07.2022, зі зобов`язанням відповідача виконати постанову Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 в частині видання наказів командирів (начальників) про нарахування та виплату додаткової винагороди у зв`язку з отриманням ОСОБА_1 травми в період з 27.05.2022 по 26.07.2022 та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у зв`язку отриманням ним травми в період з 27.05.2022 по 26.07.2022.

У зв`язку з зазначеним, позовні вимоги ОСОБА_1 у відповідній частині не є обґрунтованими та відсутні підстави для їх задоволення.

При цьому, оскільки питання в цій частині не були досліджені у рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що слід змінити рішення суду першої інстанції в частині мотивів та підстав відмови у задоволенні позову у відповідній частині, доповнивши його висновками, викладеними вище.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, проте з інших мотивів та підстав, що приведено вище.

Інші доводи на, які посилався апелянт не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Суд також зауважує, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 24.01.2020 (справа № 420/2921/19).

Згідно частини першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з частиною четвертою статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

На підставі викладеного колегія суддів вважає за необхідне рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 по справі №520/485/23 змінити в частині мотивів та підстав відмови в задоволенні позову, виклавши їх в редакції цієї постанови.

Зважаючи на положення статті 139 КАС України, питання розподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 по справі № 520/485/23 - змінити в частині мотивів і підстав відмови в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , доповнивши його мотивувальну частину висновками викладеними в даній постанові.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді С.П. Жигилій Л.В. Любчич