Справа № 740/3748/24
Суддя: Гагаріна Т. О.
Дата ухвалення: 2024-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 740/3748/24
Провадження № 2-а/740/52/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області у складі: головуючої судді Гагаріної Т.О., за участю секретаря судового засідання Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ніжині справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

встановив:

18.06.2024 позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що постановою від 20.05.2024 його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП і призначено штраф у розмірі 425 грн. З даною постановою він не згодний, вважає, що вона є протиправною та підлягає скасуванню.

Зазначив, що 20.05.2024 він керував автомобілем марки «Тойота Корола Версо», державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснював рух в м.Чернігів. При в`їзді в місто його зупинили працівники поліції та повідомили, що він перевищив швидкість та попросили надати водійські права. На що він сказав, що правил дорожнього руху не порушував та попросив показати докази. Інспектор надав камеру, де на екрані нічого не можна було розібрати та відсутні були докази порушення ним ПДР. Він пред`явив поліцейському права водія, але тримав їх у своїй руці, в руки поліцейському водійські права він не давав. Також він пред`явив інспектору посвідчення інваліда війни, УБД та техпаспорт на автомобіль. Після цього інспектор почав складати відносно нього постанову, але він не став чекати, оскільки поспішав та попросив надіслати йому постанову засобами поштового зв`язку.

У відзиві відповідач представник Департаменту патрульної поліції просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що позивачем пропущено строк на оскарження постанови , оскільки вона винесена 20.05.2024, а з позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 18.06.2024, при цьому під час розгляду справи він був присутнім. Щодо обставин справи посилається на те, що 20.05.2024 о 12 год 25 хв в м. Чернігові, Шосе Київське, 3 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «TOYOTA COROLLA VERSO», номерний знак НОМЕР_1 , в населеному пункті позначеному дорожнім знаком 5.49 на білому фоні та рухався зі швидкістю 76 км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху більше ніж на 20 км/год. Швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості T3 TruCam LTI 20/20 TC000607 та при цьому водій не пред`явив посвідчення водія відповідної категорій до повного ознайомлення, чим порушив п.п.12.4 та п.2.4 а) ПДР. Так, вимірювання швидкості руху транспортного засобу під керуванням позивача здійснювалося в м. Чернігові, позначеному дорожнім знаком 5.49 «Початок населеного пункту», в якому діють вимоги Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах. Після виявлення вказаного правопорушення, поліцейським був поданий сигнал про зупинку транспортного засобу на підставі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Підійшовши до транспортного засобу, яким керував позивач, поліцейський представився, пояснив суть вчиненого правопорушення та попросив пред`явити документи, зазначені в п.2.1 ПДР, на підставі п.2.4 а) ПДР. На законну вимогу поліцейського, водій не надав посвідчення водія для повного ознайомлення, за що в подальшому відносно ОСОБА_1 було винесено оскаржувану постанову.

Таким чином, позивачем було вчинено одразу декілька адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, та ч.1 ст. 126 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Відповідно до ч.2 ст.36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Таким чином, виявивши порушення Правил дорожнього руху, поліцейський вжив заходів, щодо притягнення винної особи до адміністративної відповідальності та, як наслідок, у результаті розгляду спарви виніс постанову серії ЕНА №2193468 від 20.05.2024 за адміністративне правопорушення, передбачене за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а саме за ч.1 ст.126 КУпАП, з накладенням штрафу у розмірі 425 грн.

З відеозапису та фото з приладу TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000607) вбачається, що автомобіль «TOYOTA COROLLA VERSO», номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 76 км/год, що є перевищенням дозволеної швидкості руху в населених пунктах згідно ПДР на 26 км/год. На відео та фото також видно, як червона позначка фіксується на автомобілі позивача на відстані 111,1 м, тобто вимірює швидкість саме даного автомобіля, що підтверджує факт вчинення правопорушення (фото та відео додаються на диску).

Зважаючи на те, що ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03.07.2024 було отримано 09.07.2024, через більше ніж 1 місяць після винесення постанови серії ЕНА № 2193468 від 20.05.2024, то в силу вимог чинного законодавства, 30-ти денний строк зберігання відеозапису з портативного відео реєстратора пройшов, у зв`язку із чим такий відеозапис було автоматично видалено, тому у відповідача відсутня об`єктивна можливість надати до суду відео із портативного відеореєстратора № 474273.

Поліцейським була дотримана передбачена законодавством процедура розгляду справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. До початку винесення оскаржуваної постанови поліцейський оголосив про початок розгляду справи, ознайомив позивача з правами, якими користується особа, стосовно якої проводився розгляд справи та жодним чином не перешкоджав у реалізації вказаних прав. Водія було проінформовано про причину зупинки з детальним її описом, ознайомлено з відеозаписом з приладу TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000607), даний факт не заперечує і сам позивач у позовній заяві, в подальшому поліцейським було розглянуто справу про адміністративне правопорушення.

Крім того, зазначив, що у працівника поліції відстуній обов`язок забезпечити водію присутність адвоката під час розгляду адміністративної справи. Водій реалізує дане право самостійно, що ним зроблено не було. Позивач не вказує на дії працівника поліції, які б могли трактуватись як перешкоджання позивачу скористатись правничою допомогою. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач подав до суду заяву від 21.08.2024, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

На підставі положень ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Судом встановлено, що предметом оскарження у даній справі є постанова серія ЕНА №2193468 від 20.05.2024 у справі за ч.1 ст.126 КУпАП, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено ст.245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про Національну поліцію», Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

У своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами (ст. 3 Закону).

Відповідно до ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За змістом ст.31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

Згідно ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 425 гривень за те, що 20.05.2024 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Toyota Corolla Verso», номерний знак НОМЕР_1 , на Київське шосе 3 км в м.Чернігів, рухався із швидкістю 76 км/год в населеному пункті позначеному дорожнім знаком 5.49, перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті більше ніж на 20 км/год, швидкість вимірювалася лазерним приладом TRUCAM, чим порушив п.12.4 ПДР, на вимогу працівника поліції не пред`явив посвідчення водія на право керування ТЗ відповідної категорії чим порушив п.2.1 «а», та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП.

Згідно з ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасникам дорожнього руху ставиться в обов`язок знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п.1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно ч.1 та 2 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п.12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Стаття 251 КУпАП вказує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На підтвердження порушення позивачем п.12.4 ПДР відповідачем долучені до матеріалів справи фотографії та відеозапис, зроблені за допомогою приладу лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI20/20 серійний номер № ТС000607.

До матеріалів справи долучено Сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки № UA-МІ/1-2903-2012, виданого 29.08.2012, свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/29405, чинне до 13.11.2024, відповідно до яких лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI20/20 серійний номер № ТС000607 придатний до застосування. Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері технічного захисту інформації.

З огляду на наведене, дані з фотознімку та відеозапису, здійснені лазерним вимірювачем швидкості ТЗ TruCam LTI20/20 № ТС000607, в розумінні положень ст.251 КУпАП, є належними та допустимим доказами того, що позивач перевищив встановлене обмеження швидкості руху більше як на 20 км/год.

На фото з приладу TruCam LTI20/20 серійний номер № ТС000607 вбачається,що транспортний засіб «TOYOTA COROLLA VERSO», номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 76 км/год, місце: м.Чернігів.

З урахуванням наведеного, заперечення позивача щодо відсутності доказів та факту порушення ним правил дорожнього руху, а саме перевищення швидкості руху, суд оцінює критично. Відтак, суд приходить до висновку, що доводи позивача в цій частині є безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а також спростовуються матеріалами справи.

В розділі 2 ПДР закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до п.2.1 а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, з послідуючими змінами та доповненнями, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

За приписами п.2.4 ПДР на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у п. 2.1 ПДР.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у ст.16 Закону України «Про дорожній рух», а саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Суд наголошує, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду №127/19283/17 від 25.09.2019.

Частиною 1 ст.126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В силу положень ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч.1 ст.75 КАС України достовірним є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а ч. 1, 2 ст.76 КАС України передбачає, що достатнім є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та суд вирішує питання про достатність доказів відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач відповідно до ст.251 КУпАП мав би надати, зокрема, відеозапис події.

Так, суд звертає увагу, що текст оскаржуваної постанови містить посилання, що до постанови додається відеозапис 474273. Разом з тим, з стороною відповідача не наданого відеозапису з боді-камери працівника поліції, тому встановити, чи пред`явив чи не пред`явив водій ОСОБА_1 посвідчення водія відповідної категорій неможливо.

Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

З огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідач всупереч своєму процесуальному обо`язку не надав належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтвердили факт вчинення ОСОБА_1 , передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП правопорушення, та спростовували згадані у позові твердження позивача про те, що останній надав посвідчення водія, та розгляд справи був проведений у його відсутність.

Крім того, з тексту постанови вбачається, що поліцейським внесені дані позивача, зазначено номер посвідчення водія, тобто інспектор вносив дані для складання постанови на підставі наданих йому документів, відтак підстави для винесення постанови за порушення позивачем ч.1 ст.126 КУпАП відсустні.

Згідно вимог ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на вище наведене, враховуючи принцип презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази в підтвердження вчинення ним адміністративного правопорушення, тому в цій частині постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі в цій частині закриттю.

Між тим, в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, за порушення п.12.4 ПДР.

Поліцейським при винесенні оскаржуваної постанови було застосовано положення ч.2 ст.36 КУпАП та адмінстягнення накладено на позивача за приписами цієї норми права в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, тобто за ч.1 ст.126 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 425 грн.

Відповідачем не доведено факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч.1 ст.126 КУпАП, однак є доведеним факт вчинення останнім адміністративного правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП за яке передбачено адміністративну відповідальність у виді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (340 грн).

Отже, суд приходить до висновку про зміну заходу стягнення на штраф у сумі 340 грн, в межах санкції ч.1 ст.122 КУпАП.

Додатково суд враховує, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі «OHalloranand Francis v. The United Kingdom» будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Згідно з ст.132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.5 ст.139 КАС України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач, на підтвердження підстав для звільнення від сплати судового збору надав копію посвідчення серія НОМЕР_2 , згідно якої ОСОБА_1 має другу групу інвалідності, як ветеран війни, що є підставою для звільнення від сплати судового збору згідно п.9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Отже, з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605,60 грн.

З урахуванням обставин, щодо часткового задоволення судом адміністративного позову позивача, судові витрати по сплаті судового збору підлягають до задоволення частково у розмірі 50%, а саме у розмірі 302,80 грн.

Керуючись ч.1 ст.122, 251, 280 КУпАП, ст.ст.250, 257-263, 286 КАС України, суд,-

ухвалив:

адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ЕНА № 2193468 від 20.05.2024 у частині, яка стосується визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП (за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Змінити захід стягнення з ОСОБА_1 , за постановою серії ЕНА № 2193468 від 20.05.2024, та накласти штраф за ч.1 ст.122 КУпАП в розмірі 340 (триста сорок) грн.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу. В разі несплати штрафу у встановлений строк з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь держави судовий збір в розмірі 302 (триста дві) грн 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції, місцезнаходження: м.Київ, вул.Федора Ернста, 3, .

Суддя Т.О.Гагаріна