Справа № 440/7327/24
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2024-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/7327/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костенко Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні із розрахунку 289,67 грн у день з 21.07.2018 по 21.01.2019 терміном 184 календарних днів складає 53299,28 грн (із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

Позов обґрунтований тим, що у період проходження позивачем військової служби йому не здійснювалася відповідачем у повному обсязі виплата грошового забезпечення. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2022 у справі №520/8016/21 за позовом ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення у період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року січень 2008 року, у період з 01.03.2018 року по 20.07.2028 року березень 2018 рок; зобов`язано військову частину НОМЕР_3 та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення у період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року січень 2008 року; зобов`язано військову частину НОМЕР_3 та виплатити на користь ОСОБА_1 у період з 01.03.2018 оку по 20.07.2018 року відповідно до абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1013) індексацію-різницю грошового забезпечення.. Відповідач виконав вказане рішення суду та виплатив грошові кошти у розмірі 84638 грн лише 31.05.2024. Таким чином, відповідно до положень статті 117 Кодексу законів про працю України позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки, але не більше як за шість місяців.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 24.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, а також вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, витребувано докази.

20.06.2024 до Полтавського окружного адміністративного суду надійшов відзив відповідача на позов. У відзиві відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказуючи на їх безпідставність. Свою позицію мотивував тим, що спірні правовідносини регулюються не Кодексом законів про працю України, а спеціальним законодавством, а отже порядок, встановлений КЗпП України відносно оплати праці та відповідальності за порушення цього порядку, до даних правовідносин не застосовується.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 та частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 КАС України.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 проходив військову службу та наказом відповідача від 20.07.2018 року № 151 (по стройовій частині) з 20.07.2018 року виключений із списків особового складу частини.

На момент виключення зі списків особового складу, відповідач не проводив індексацію грошового забезпечення позивача.

Позивач, вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду з відповідним позовом.

Вказані обставини встановлені в постанові Харківського окружного адміністративного суду від 20.06.2023 у справі №520/8016/21, а відтак, в силу приписів статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають доказуванню.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2022 у справі №520/8016/21 за позовом ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення у період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року січень 2008 року, у період з 01.03.2018 року по 20.07.2028 року березень 2018 рок; зобов`язано військову частину НОМЕР_3 та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення у період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року січень 2008 року; зобов`язано військову частину НОМЕР_3 та виплатити на користь ОСОБА_1 у період з 01.03.2018 оку по 20.07.2018 року відповідно до абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1013) індексацію-різницю грошового забезпечення.

Відповідач виконав вказане рішення суду та виплатив грошові кошти у розмірі 84638 грн лише 31.05.2024.

Позивач вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, які мають значення для правильного вирішення цього спору, суд виходить з такого.

Згідно з правовою позицією, висловленою колегією суддів Верховного Суду України в постанові від 17 лютого 2015 року (справа № 21-8а15), за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Враховуючи те, що нормами спеціального законодавства не врегульований порядок виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Кодексу законів про працю України.

Так, відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Отже, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок та виплатити всі суми, що йому належать до виплати.

Оскільки позивача звільнено з військової служби 20.07.2018 та при звільненні проведено виплату грошового забезпечення не у повному обсязі, про що свідчить рішення суду від 20.06.2023 у справі №520/8016/21, суд доходить висновку про допущення відповідачем бездіяльності щодо невиплати індексації грошового забезпечення у період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року.

Виплату суми індексації грошового забезпечення у період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року в повному обсязі на виконання рішення суду від 20.06.2023 у справі №520/8016/21 позивачу здійснено лише 31.05.2024, що не заперечується учасниками справи та підтверджується відповідною банківською випискою.

Статтею 117 КЗпП України (у редакції, чинній на момент проведення виплати позивачу індексації) встановлено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

З аналізу статті 117 КЗпП України слідує, що для роботодавця, з вини якого звільненому працівникові не виплачено у день звільнення належні йому суми, наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність у вигляді сплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Згідно висновків Верховного Суду у постанові від 28.06.2023 у справі №560/11489/22 застосуванню підлягає стаття 117 КЗпП України у редакції, чинній на дату звернення позивача з позовом до суду.

З огляду на те, що при виплаті 31.05.2024 боргу в сумі 84638,93 грн відповідач не виплатив позивачу відповідно до положень статті 117 КЗпП України середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, суд доходить висновку про допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.07.2018 (день, наступний за днем звільнення зі служби) по 21.01.2019 (перші шість місяців після звільнення зі служби).

Суд зазначає, що відносини публічної служби як різновид трудових відносин повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у позивача можливості стягувати із відповідача надмірні грошові суми як відповідальність за несвоєчасний розрахунок під час звільнення спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання роботодавця виконувати зобов`язання середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати, перетворюється на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків службовцем.

Позивачем не конкретизована сума втраченого доходу, відсутнє правове обґрунтування такої суми.

Виплати за рішенням суду жодним чином не впливають на наявність/відсутність джерела доходу у Позивача після звільнення зі служби та протягом всього часу судового спору, а тому не можуть бути враховані судом як встановлена підстава для нарахування та стягнення конкретних сум з Відповідача.

З прийняттям судових рішень статті 116 та 117 КЗпП більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість з заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення, що не регулюються матеріальними нормами трудового права.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Меньшакова проти України" від 08.04.2010 вказано, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до ст. 117 КЗпП України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості з заробітної плати.

З аналізу даних, розміщених на офіційному сайті Національного банку України, встановлено, що на дату звільнення позивача розмір облікової ставки НБУ становив 17,5% річних. Враховуючи суму недоотриманих коштів - 84 638,93 грн., 17,5% річних від цієї суми становитиме 14811,81 грн., тобто 40,58 грн. за день затримки розрахунку (14811,81:365).

Враховуючи загальний період затримки розрахунку з дня звільнення відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України не більше 6 місяців - 183 діб, приблизний розмір компенсації може становити 7426,14 грн. (40,58х183).

Отже, з огляду на розмір цієї заборгованості, справедливою, пропорційною і такою, що відповідатиме критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат, може вважатися виплата у розмірі, яка розрахована із урахуванням періоду з часу несвоєчасного проведення розрахунку при звільненні по останній день порушення розрахунку з Позивачем та приблизного розміру майнових втрат в разі одержання кредиту для покриття несвоєчасно отриманих сум при звільненні.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 7426,14 грн (сім тисяч чотириста двісті шість гривен чотирнадцять копійок) із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Г.В. Костенко