Справа № 160/21778/24
Суддя: Кучугурна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2024-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

19 серпня 2024 р.Справа № 160/21778/24

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кучугурна Н.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Відповідача-1: Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, Відповідача-2: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Відповідача-1: Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, Відповідача-2: ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії (рішення від 17.05.2024 року) військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , юрдична адреса: АДРЕСА_1 , щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 допомоги по вагітності та пологам у розмірі 100% грошового забезпечення за період з 20.03.2023 по 23.07.2023 за нормами відповідно до статті 7 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми»;

- визнати протиправними дії (рішення від 15.06.2024 року) ІНФОРМАЦІЯ_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , юридична адреса: АДРЕСА_2 , щодо неналежного реагування з боку Відповідача 2 стосовно відмови в призначенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 допомоги по вагітності та пологам у розмірі 100% грошового забезпечення за період з 20.03.2023 по 23.07.2023 за нормами відповідно до статті 7 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» Відповідачем 1;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України, код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , юридична адреса: АДРЕСА_1 , здійснити призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 допомогу по вагітності та пологам у розмірі 100% грошового забезпечення за період з 20.03.2023 по 23.07.2023 за нормами відповідно до статті 7 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 відповідно до контракту від 12.04.2021 про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України на посадах осіб рядового складу строком на 3 роки. Наказом командира військової частини № НОМЕР_4 Національної гвардії України (по стройовій частині) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зараховано в списки особового складу військової частини та на всі види забезпечення. Згідно зі Свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_5 , виданим 10.03.2022, народився ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_1 ). Наказом командира військової частини № НОМЕР_6 Національної гвардії України №95 від 22.04.2022 солдата ОСОБА_1 уважати такою, що вибула у соціальну відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 22 квітня 2022 року по 23 лютого 2025 року. Відповідно до довідки № 05 про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу від 07.04.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 звільнена від службових обов`язків з 20.03.2023 по 23.07.2023. Вид непрацездатності допологова та післяпологова відпустка. Надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку оформляється наказом (розпорядженням) власника. Статтею 7 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» №2811-XII від 21 листопада 1992 року чітко визначено, що допомога у зв`язку з вагітністю та пологами надається: 1) жінкам із числа військовослужбовців Збройних Сил, Держприкордонслужби, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку та із числа поліцейських, осіб начальницького і рядового складу органів та підрозділів служби цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби - у розмірі 100 відсотків грошового забезпечення. Однак, позивачу ця допомога у вигляді грошового забезпечення у зв`язку з вагітністю та пологами у розмірі 100% грошового забезпечення з 20.03.2023 по 23.07.2023 не нарахована та не виплачена. В 2023 році позивач намагалася неодноразово врегулювати самостійно спір, звернулася із позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів, та рішенням суду було визнано протиправними та скасовано відмови Військової частини НОМЕР_7 код ЄДРПОУ НОМЕР_2 у нарахуванні та виплаті допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами, викладені у листах від 24.04.2023 №2/24-426 та від 18.05.2023 №2/24-564 та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_2 розглянути рапорти ОСОБА_1 від 10.04.2023 та від 04.05.2023, з урахуванням висновків суду, викладених у справі. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Рішення суду від 14.09.2023 у справі № 160/13212/23 набрало законної сили та залишено без змін в апеляційній інстанції за скаргою Військової частини НОМЕР_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_2 . Були видані виконавчі листи та відкрито виконавче провадження. В травні 2024 року після набрання чинності рішенням суду рапорти позивача від 10.04.2023 та від 04.05.2023 повторно розглянуто, але результат залишився незмінний. В порушення вимог чинного законодавства України позивачу так і не нараховано та не виплачено грошове забезпечення у зв`язку з вагітністю та пологами у розмірі 100% грошового забезпечення з 20.03.2023 по 23.07.2023, що підтверджується листом відповідача від 17.05.2024 за вих. №2/24 -864.

Справі за цією позовною заявою присвоєно №160/21778/24 та за результатами автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Кучугурній Н.В.

Перевіривши матеріали позовної заяви, суд зазначає про таке.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), після одержання позовної заяви суд з`ясовує, серед іншого, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з даними КП «ДСС», 14.09.2023 Дніпропетровським окружним адміністративним судом ухвалено рішення у справі №160/13212/23, яким позов задоволено частково; визнано протиправною та скасовано відмову Військової частини НОМЕР_1 у нарахуванні та виплаті допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами, викладених у листах від 24.04.2023 у №2/24-426 та від 18.05.2023 №2/24-564; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорти ОСОБА_1 від 10.04.2023 та від 04.05.2023, з урахуванням висновків суду, викладених у справі; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.03.2024 у справі №160/13212/23 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2023 року в адміністративній справі №160/13212/23 залишено без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.09.2023 у справі №160/13212/23 набрало законної сили 22.03.2024, а на його виконання був виданий виконавчий лист.

З огляду на встановлені обставини та доводи викладені у позовній заяві, суд дійшов висновку, що фактично спірні правовідносини виникли у зв`язку із неналежним виконанням рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.09.2023 у справі №160/13212/23, яке набрало законної сили.

Відповідно до статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Статтею 14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За змістом частини 1 статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

Виконання судового рішення може відбуватися у добровільному та примусовому порядку, а судовий контроль за виконанням рішення суду здійснює суд, що його ухвалив.

За приписами статті 372 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 1 статті 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Частиною першою статті 383 КАС України визначено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Зазначені норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.

Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

З огляду на викладене суд уважає, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. Під час розгляду позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а, від 06.02.2019 у справі № 816/2016/17, а також в постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15, від 11.12.2020 у справі № 826/13146/18.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем позов у справі №160/21778/24 фактично спрямований на виконання іншого судового рішення, а саме рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.09.2023 у справі №160/13212/23.

Таким чином, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження та КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Тобто, якщо позивач уважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю Військової частини НОМЕР_1 при виконанні судового рішення у справі №160/13212/23 порушено його права, свободи чи інтереси, він повинен звертатися до суду в порядку статей 382, 383 КАС України (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), чи ініціювати питання про встановлення способу і порядку виконання судового рішення згідно зі статтею 378 КАС України, а не пред`являти новий адміністративний позов.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 2 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, про відмову у відкритті провадження у справі суддя постановляє ухвалу не пізніше п`яти днів з дня надходження позовної заяви.

Керуючись статтями 170, 241, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі №160/21778/24 за позовом ОСОБА_1 до Відповідача-1: Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, Відповідача-2: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали надіслати позивачу разом із матеріалами позовної заяви.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч.5 ст.170 Кодексу адміністративного судочинства України, повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Кучугурна