Справа № 320/18323/24
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2024-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Аліменка В.О.

Кузьмишиної О.М.

За участю секретаря Заміхановської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Казенного підприємства «Кіровгеологія» на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 03 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом Казенного підприємства «Кіровгеологія» до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: Державна служба геології та надр України, Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, скасування запису про державну реєстрацію,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Казенне підприємство «Кіровгеологія» звернувся до суду з позовом до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: Державна служба геології та надр України, Міністерства оборони України, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Волошиної Ж.Д. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за результатом якого здійснено державну реєстрацію права власності за Міністерством оборони України () з реєстраційним номер об`єкта нерухомого майна 000, номер відомостей про речове право 49617277, дата державної реєстрації 27.02.2023;

- скасувати запис про проведену державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно за № 49617277.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03 травня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Не погодившись з ухвалою суду, позивач - Казенне підприємство «Кіровгеологія» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу на для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

04 червня 2024 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від третьої особи - Державної служби геології та надр України надійшли письмові пояснення, в яких підтримує апеляційну скаргу Казенного підприємства «Кіровгеологія».

06 червня 2024 до суду апеляційної інстанції від відповідача - Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції зазначив, що спірні правовідносини стосуються права власності та розпорядження майном, а саме, господарських будівель (адміністративний корпус площею 2870,3 кв.м., гараж - 408,9 кв.м., прохідна - 45,7 кв.м., лабораторний корпус - 2420,6 кв.м.) за адресою по вул. Михайла Бойчука, 8/9 у м.Києві. Отже, предметом спірних правовідносин є право власності та розпорядження майном.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що спір має приватноправовий характер та підлягає розгляду за правилами цивільного процесуального законодавства. З огляду на суб`єктний склад сторін спору він має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Разом тим, апелянт зазначає, що позивачем не заявлялось підстав позову, які б стосувались оспорювання вже наявного у іншої особи речового права на вищевказаний об`єкт нерухомого майна.

Апелянт вказує, що відповідачем при вчиненні реєстраційних дій також допущено помилку щодо визначення власника нерухомого майна.

Також, апелянт стверджує, що подані документи для вчинення реєстраційної дії не відповідають вимогам, встановленими ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Відтак державним реєстратором не встановлено відповідність поданих документів вимогам законодавства.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно пунктів 1-2 частини 1 статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Положеннями пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України передбачено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

З наведеного слідує, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з, у тому числі, іншим суб`єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих осіб, відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних (публічно-владних) управлінських функцій.

Разом з тим, у відповідності до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Наведеними положеннями процесуального закону визначено перелік повноважень адміністративного суду при вирішенні питання про правомірність рішень, дій чи бездіяльності осіб, яким делеговані повноваження зі здійснення владних (публічно-владних) управлінських функцій.

Колегія суддів зазначає, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто, передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №824/1115/18-а вказала наступне: «…Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин».

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Проте, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 30 січня 2020 року у справі № 804/6395/17 зазначив наступне: «…визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу. Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів».

Так, як зазначено Казенним підприємством «Кіровгеологія» в позовній заяві, державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 07.07.2021 на підставі наказу Державної служби геології та надр України від 13.06.2018 № 36-г зареєстровано (номер запису 42950644) право оперативного управління за казенним підприємством «Кіровгеологія» на господарські будівлі (адміністративний корпус площею 2870,3 кв.м., гараж - 408,9 кв.м., прохідна - 45,7 кв.м., лабораторний корпус - 2420,6 кв.м.) по вул. Михайла Бойчука, 8/9 у м. Києві.

Також, позивач вказує, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.02.2024 №367909125, рішенням державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Волошиною Ж.Д. 27.02.2023 зареєстровано право власності за Міністерством оборони України () на господарські будівлі (адміністративний корпус площею 2870,3 кв.м., гараж - 408,9 кв.м., прохідна - 45,7 кв.м.) за вищевказаною адресою на підставі акту примусового відчуження або вилучення майна від 20.07.2022.

При цьому, позивач, стверджуючи про незаконність рішення державного реєстратора, вважає, що наданий державному реєстратору на розгляд акт примусового вилучення, який не відповідав вимогам Закону, не міг породжувати виникнення суб`єктивних прав та обов`язків для певного визначеного кола суб`єктів, а отже не створював будь-яких правових наслідків.

Колегія суддів, враховуючи доводи позовної заяви, звертає увагу на те, що оскаржуваним рішенням державного реєстратора було змінено правовий статус нерухомого майна, оскільки раніше воно було закріплено на праві оперативного управління за Казенним підприємством «Кіровгеологія», а після прийняття державним реєстратором оскаржуваного рішення, майно перейшло до Міністерства оборони України на праві власності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що даний спір має майновий характер, стосуються права власності та розпорядження майном, а саме господарських будівель (адміністративний корпус площею 2870,3 кв.м., гараж - 408,9 кв.м., прохідна - 45,7 кв.м., лабораторний корпус - 2420,6 кв.м.) за адресою по вул. Михайла Бойчука, 8/9 у м.Києві.

Хоча позивач і посилається на порушення відповідачем порядку вчинення реєстраційних дій, однак задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Волошиної Ж.Д. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за результатом якого здійснено державну реєстрацію права власності за Міністерством оборони України () з реєстраційним номер об`єкта нерухомого майна 000, номер відомостей про речове право 49617277, дата державної реєстрації 27.02.2023 - буде мати вплив на майнові права позивача.

Отже, спірні правовідносини у справі пов`язані з необхідністю захисту права на об`єкти нерухомого майна, тобто, права цивільного, тому позов у справі не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Згідно приписів статті 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність відмови у відкритті провадження у справі.

З приводу інших доводів апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував положення чинного законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали із дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 243, 250, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Казенного підприємства «Кіровгеологія» залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 03 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Кузьмишина О.М.

Повний текст постанови виготовлено 19.08.2024 р.