Справа № 380/1481/24
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2024-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/1481/24 пров. № А/857/8397/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І.М., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 березня 2024 року (головуючий суддя Кедик М.В., м. Львів) у справі №380/1481/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просить визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії від 24.03.2022 № 20; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 на підставі статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до страхового стажу роботи з 20.05.1985 по 18.05.1987 - службу в армії (Збройних силах СССР), з 18.01.1988 по 18.07.1988 - навчання в ПТУ № 35 м. Стрия Львівської області, з 26.06.2012 по 31.05.2013 - на посаді інженера з організації управління виробництвом, з 01.02.2017 по 14.10.2019 на посадах виконавця робіт в ТОВ "Полюс Строй"; до стажу роботи (страхового) за Списком № 2 з 30.05.2002 по 24.06.2009 на посадах монтажника (бригадира монтажників) по монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій (майстра будівельних і монтажних робіт, виконавця робіт) в АТ "Полюс Красноярськ" (у 1999 році - ЗАТ "Золотодобувна компанія "Полюс") та з 25.06.2009 по 27.08.2011 на посадах майстра будівельних і монтажних робіт (виконавця робіт), з 22.09.2011 по 25.06.2012 на посадах монтажника по монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій (виконавця робіт), з 01.06.2013 по 11.05.2014, з 23.05.2014 по 31.03.2015, з 03.04.2015 по 31.01.2017 на посадах виконавця робіт в ТОВ "Полюс Строй"; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити (обчислити) і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 на підставі статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 11 січня 2022 року із урахуванням довідки № 196 від 25.02.2014 про заробітну плату (дохід) з 2002 року по 2005 рік, виданої ЗАТ "Золотодобувна компанія "Полюс", довідки № 195 від 25.02.2014 про заробітну плату (дохід) з 2006 року по 2009 рік, виданої ЗАТ Золотодобувна компанія "Полюс", довідки № б/н від 02.06.2016 про заробітну плату (дохід) з 2009 року по 2015 рік, виданої ТОВ "Полюс Строй", довідки № б/н від 20.06.2018 про заробітну плату (дохід) з 2009 року по 2018 рік, виданої ТОВ "Полюс Строй", довідок № б/ н від 24.09.2019 про заробітну плату (дохід) з 2009 року по 2019 рік, виданих ТОВ "Полюс Строй".

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 березня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 24.03.2022 № 20 про відмову у призначенні пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу службу в Збройних Силах СРСР з 20.05.1985 по 18.05.1987, навчання в професійно-технічному училищі № 35 м. Стрия Львівської області з 01.08.2020 по 31.08.2023, період роботи з 26.06.2012 по 31.05.2013 на посаді інженера з організації управління виробництвом, з 01.02.2017 по 14.10.2019 на посадах виконавця робіт в ТОВ Полюс Строй та до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи в АТ Полюс Красноярськ (у 1999 році - ЗАТ Золотодобувна компанія Полюс) з 30.05.2002 по 24.06.2009 на посадах монтажника (бригадира монтажників) по монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій (майстра будівельних і монтажних робіт, виконавця робіт), з 25.06.2009 по 27.08.2011 на посадах майстра будівельних і монтажних робіт (виконавця робіт), з 22.09.2011 по 25.06.2012 на посадах монтажника по монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій (виконавця робіт), період роботи в ТОВ Полюс Строй з 01.06.2013 по 11.05.2014, з 23.05.2014 по 31.03.2015, з 03.04.2015 по 31.01.2017 на посадах виконавця робіт.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.02.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до статті 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням висновків суду. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду в частині відмови у позові, позивач подав апеляційну скаргу, в якій покликається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом і якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Вважає, що зобов`язання повторно розглянути його заяву не призведе до ефективного поновлення його прав, а лише дозволить відповідачам й надалі на власний розсуд та із порушенням норм права зловживати його правом на пенсійне забезпечення, за захистом якого позивач і звернувся до суду.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області також подало апеляційну скаргу, не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги покликається на те, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи позивача з 30.05.2002 по 24.06.2009 та з 25.06.2009 по 02.07.2018, оскільки з 01.01.2023 припинено участь російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.09.1992 та не надано підтверджуючих документів про сплату страхових внесків за спірний період. Вказує, що до страхового стажу не зараховано період з 20.05.1985 по 18.05.1987, оскільки дата призову дописано іншими чорнилами. Наголошує що відповідачем 21.02.2022 було направлено запит до органів Пенсійного фонду російської федерації про проведення зустрічної перевірки довідок про характер праці на посадах, що дають право на дострокову пенсію, а також довідок про заробітні плати ОСОБА_1 у ТОВ Полюс Строй.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, а апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено доказами, які є в матеріалах справи, що ОСОБА_1 16.02.2022 подав заяву про призначення йому пенсії на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності документи позивача розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 24.03.2022 № 20 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах".

У рішенні, зокрема, вказано, що вік заявника 55 років 02 місяці.

Загальний стаж за наданими документами складає - 16 років 03 місяці, пільговий стаж по списку № 2 - 0 років.

До загального стажу не зараховано період: з 20.05.1985 по 18.05.1987, оскільки дата призиву дописана іншими чорнилами.

До пільгового стажу не враховано періоди роботи (потребують перевірки) з 30.05.2002 по 24.06.2009, довідка №144 від 29.05.2018 та з 25.06.2009 по 02.07.2018, довідка № 59 від 02.07.2018, оскільки відсутні довіреності на право підпису пільгових довідок і довідок про заробітну плату, а також відсутнє підтвердження сплати страхових внесків до Пенсійного фонду російської федерації. Після надходження акту перевірки можливо повернутися до прийняття відповідного рішення.

У призначенні пенсії за віком згідно з поданою заявою від 16.02.2022 відмовлено. Дата, з якої особа матиме право на пенсійну виплату, 11.01.2032.

Не погодившись з таким рішенням пенсійного органу, позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції щодо періоду строкової військової служби позивача з 20.05.1985 по 18.05.1987 вказав, що наявність записів у трудовій книжці різними чорнилами не може бути підставою для відмови у зарахуванні вищезазначеного періоду проходження військової служби до стажу.

Щодо періоду навчання в професійно-технічному училищі № 35 м. Стрия Львівської області з 18.01.1988 по 18.07.1988 суд зазначив, що перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців, тому час навчання позивача з в професійно-технічному училищі № 35 м. Стрия Львівської області підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Також суд першої інстанції зауважив, що у трудовій книжці позивача містяться записи про роботу в районах Крайньої Півночі з 30.05.2002 по 24.06.2009 та з 25.06.2009 по 02.07.2018, жодних зауважень до даних періодів роботи позивача у пенсійного органу не було. Більше того, вказані записи в трудовій книжці містять посилання на відповідні документи, на основі яких вони вчинені (накази) та не містять помилок, неточностей, підтирань чи виправлень, а тому не викликають сумнівів.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 суд першої інстанції виснував, що призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень пенсійного органу, а тому суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної Хартії та ч.1 ст.46 Конституції України, кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Водночас у пункті 5 рішення №8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до п. "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до ч.1 ст.114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з ч.2 ст.114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок.

Таким чином, обов`язковими умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до норм Закону №1058-IV є наявність необхідного страхового стажу (в тому числі пільгового) та досягнення особою визначеного законодавством пенсійного віку.

Відповідачами не заперечується той факт, що на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 позивачу виповнилось 55 років.

Щодо зарахування до стажу періоду строкової військової служби позивача з 20.05.1985 по 18.05.1987.

Як вбачається з копії трудової книжки НОМЕР_1 , позивач в період з 27.05.1985 по 18.05.1987 проходив строкову військову службу в Збройних Силах СРСР.

Також період строкової військової служби позивача з 20.05.1985 по 18.05.1987 підтверджено даними військового квитка НОМЕР_2 . Запис завірений підписом військового комісара, скріплений печаткою військової частини.

Відповідно до ст. 8 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-XII час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, обов`язок щодо заповнення та ведення трудових книжок осіб, працевлаштованих на підприємствах, установах, організаціях, покладається саме на відповідальну особу такого підприємства, установи, організації, а не на власника трудової книжки.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення, неналежний порядок ведення та заповнення будь-якої документації з вини підприємства. Існуючий недолік не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист, зокрема призначення пенсії.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 06.02.2018 у справі №677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17) та від 06.03.2018, 29.03.2019 у справі № 548/2056/16-а (№К/9901/44334/18), №754/14898/15-а.

Доводи апелянта ГУ ПФ України у Львівській області про те, що записи у трудовій книжці здійснені різними чорнилами колегія суддів не приймає до уваги, оскільки наявність записів різними чорнилами не може бути підставою для відмови у зарахуванні періоду проходження військової служби до стажу, а на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці та військовому квитку.

Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, зарахувавши наведені періоди роботи до стажу роботи позивача.

Щодо періоду навчання в професійно-технічному училищі № 35 м. Стрия Львівської області з 18.01.1988 по 18.07.1988.

Згідно трудової книжки позивач у період з 18.01.1988 по 18.07.1988 навчався в професійно-технічному училищі № 35 м. Стрия Львівської області, що також підтверджується копією диплому НОМЕР_3 .

Відповідно до п. д частини 3 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується - навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно ч. 1 ст. 38 Закону України Про професійну (професійно-технічну) освіту час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Відповідно до положень ст. 18 Закону України Про професійну (професійно-технічну) освіту до закладів професійної (професійно-технічної) освіти належать: професійно-технічне училище відповідного профілю; професійне училище соціальної реабілітації; вище професійне училище; професійний ліцей; професійний ліцей відповідного профілю; професійно - художнє училище; художнє професійно-технічне училище; вище художнє професійно-технічне училище; училище-агрофірма; вище училище-агрофірма; училище-завод; центр професійної (професійно-технічної) освіти; центр професійної освіти; навчально-виробничий центр; центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів; навчально-курсовий комбінат; навчальний центр; інші типи закладів освіти, що надають професійну (професійно-технічну) освіту або здійснюють професійне (професійно-технічне) навчання.

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

При цьому період навчання може бути зарахований до стажу роботи, який дає право на пенсію за віком на пільговій основі і прирівнюється до роботи, яка слідувала після навчання, за умови того, що після закінчення відповідного навчального закладу особо влаштовується на роботу саме за набутою професією.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 05 листопада 2020 року у справі № 681/1567/17, від 11.07.2022 у справі № 160/6695/21.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно запису № 4 трудової книжки позивач з 23.04.1988 прийнятий на роботу вишкомонтажником 2-го розряду та 19.07.1988 переведений вишкомонтажником 3-го розряду.

Оскільки перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців, відтак колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що час навчання позивача з в професійно-технічному училищі № 35 м. Стрия Львівської області підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Щодо зарахування до пільгового стажу позивача періодів роботи з 30.05.2002 по 24.06.2009 та з 25.06.2009 по 02.07.2018.

Апелянт ГУ ПФ у Львівській області зазначає, що до пільгового стажу не враховано періоди роботи (потребують перевірки) з 30.05.2002 по 24.06.2009, довідка № 144 від 29.05.2018 та з 25.06.2009 по 02.07.2018, довідка № 59 від 02.07.2018, оскільки відсутні довіреності на право підпису пільгових довідок та довідок про заробітну плату, а також відсутнє підтвердження сплати страхових внесків до Пенсійного фонду російської федерації.

Пунктом 10 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 (далі - Порядок №383) передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пункту 3 Порядку №383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Відповідно до пункту 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997, впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць, до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Тобто після 21 серпня 1992 року основними документами, які підтверджують пільговий стаж в період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що записи, які містяться у трудовій книжці позивача про роботу в районах Крайньої Півночі з 30.05.2002 по 24.06.2009 та з 25.06.2009 по 02.07.2018 містять посилання на відповідні документи, на основі яких вони вчинені (накази) та не містять помилок, неточностей, підтирань чи виправлень. Будь-яких посилань на невідповідність довідки чинному законодавству (або їх недостовірності) відповідач не навів.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при перерахунку позивачу пенсії.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, для підтвердження періодів роботи за межами України позивачем надано довідки роботодавця позивача, зокрема: від 25.02.2014 № 196, від 25.02.2014 № 195, від 02.06.2016, від 20.06.2018 та від 29.09.2019, видані ТОВ «Полюс Строй», якими підтверджується його робота на цьому підприємстві у спірні періоди та факт нарахування та виплати позивачу заробітної плати за виконану роботу та перерахування до фондів російської федерації відповідних внесків. Відповідно до довідки від 02.07.2018 № 59, виданою ТОВ Полюс, умови праці передбачені Списком № 2 з 01.02.2017 відмінені наказом від 21.11.2016 № 242/1. Також згідно з довідкою від 05.12.2016 № 52, виданою ТОВ Полюс Стой позивач з 26.06.2012 по 31.05.2013 працював на посаді інженера з організації управління виробництвом.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 5 Угоди визначено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Згідно з частинами другою та третьою статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14 січня 1993 року трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані в належному порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР до 01 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації (стаття 11 Угоди від 13 березня 1992 року), а Держави-учасниці Співдружності, у свою чергу, беруть на себе зобов`язання інформувати одна одну про діюче в їхніх державах пенсійне законодавство, наступні його зміни, а також вживати необхідних заходів щодо встановлення обставин, які мають вирішальне значення для визначення права на пенсію та її розміру (стаття 10 Угоди від 13 березня 1992 року).

Згідно із частиною 3 статті 6 цієї Угоди обчислення пенсій проводиться із заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах-учасницях Угоди введена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії. Зазначеною Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії, і відповідно, заробіток за такий період також підлягає включенню при обчисленні пенсії.

Стосовно твердження пенсійного органу про те, що з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а тому взаємне визнання країнами офіційних документів без легалізації втратило свою актуальність, то суд апеляційної інстанції не приймає його до уваги, оскільки у спірні періоди роботи позивача вказана Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що всі первинні документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії, тільки з тих міркувань, що Україною, у зв`язку з військовою агресією російської федерації, припинено співробітництво з цією державою.

Враховуючи наведене, а також те, що спірні періоди роботи позивача на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, підтверджені належними доказами, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протиправно, відтак підлягає скасуванню.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, правильно зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу службу в Збройних Силах СРСР з 20.05.1985 по 18.05.1987, навчання в професійно-технічному училищі № 35 м. Стрия Львівської області з 01.08.2020 по 31.08.2023, період роботи з 26.06.2012 по 31.05.2013 на посаді інженера з організації управління виробництвом, з 01.02.2017 по 14.10.2019 - на посадах виконавця робіт в ТОВ Полюс Строй та до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи в АТ Полюс Красноярськ (у 1999 році - ЗАТ Золотодобувна компанія Полюс) з 30.05.2002 по 24.06.2009 на посадах монтажника (бригадира монтажників) по монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій (майстра будівельних і монтажних робіт, виконавця робіт), з 25.06.2009 по 27.08.2011 на посадах майстра будівельних і монтажних робіт (виконавця робіт), з 22.09.2011 по 25.06.2012 на посадах монтажника по монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій (виконавця робіт), період роботи в ТОВ Полюс Строй з 01.06.2013 по 11.05.2014, з 23.05.2014 по 31.03.2015, з 03.04.2015 по 31.01.2017 на посадах виконавця робіт.

Водночас, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про втручання у дискреційні повноваження пенсійного органу і, як наслідок, про відмову позивачу у вим озі про зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 та зазначає наступне.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована, зокрема, у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 7 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справі № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а, від 12 квітня 2018 року справі № 826/8803/15, від 21 червня 2018 року у справі №274/1717/17, від 14 серпня 2018 року у справі №820/5134/17, від 17 жовтня 2019 року у справі №826/521/16, від 30 березня 2021 року у справі №400/1825/20, від 14 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20 та від 27 вересня 2021 року у справі № 380/8727/20, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними); відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею; завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади; принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності; перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства; адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу.

Апеляційний суд враховує правову позицію Верховного Суду, що міститься, зокрема у постанові від 22 червня 2023 року у справі № 480/4288/21, відповідно до якої повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Верховний Суд в ухвалі від 25 січня 2024 року у справі № 560/9198/23 відхилив покликання відповідача на втручання судів попередніх інстанцій в дискреційні повноваження Пенсійного фонду, оскільки суди попередніх інстанцій ухвалили оскаржувані судові рішення у відповідності до актуального висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 та постанові Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 227/3208/16-а, відповідно до якого: «..Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки.

Колегія суддів констатує наявність у позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, а також дотримання умов, необхідних для її призначення та подання належних документів, наявність необхідного як страхового, так і пільгового стажу роботи.

Апеляційний суд приймає до уваги доводи апелянта про те, що при прийнятті оскаржуваного рішення про відмову у призначенні пенсії № 20 від 24.03.2022 року вже розглядалося питання щодо прийнятності (врахування) поданих позивачем усіх документів, в тому числі, довідок про його дохід (заробітну плату).

З огляду на те, що періоди роботи в ЗАТ Золотодобувна компанія Полюс (AT Полюс Красноярськ) та ТОВ Полюс Строй зараховуються до страхового стажу роботи позивача (стажу роботи за Списком № 2), що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, то відповідно і обчислення пенсії проводиться із заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до такого стажу.

Розмір заробітної плати (доходу) за вищевказані періоди підтверджується довідками, наданими відповідачам, а саме згідно довідки № 196 від 25.02.2014 р. про заробітну плату (дохід) з 2002 р. по 2005 р., виданої ЗАТ Золотодобувна компанія Полюс, довідки № 195 від 25.02.2014 р. про заробітну плату (дохід) з 2006 р. по 2009 р., виданої ЗАТ Золотодобувна компанія Полюс, довідки № б/н від 02.06.2016 р. про заробітну плату (дохід) з 2009 р. по 2015 р., виданої ТОВ Полюс Строй, довідки № б/ н від 20.06.2018 р. про заробітну плату (дохід) з 2009 р. по 2018 р., виданої ТОВ Полюс Строй, довідок № б/н від 24.09.2019 р. про заробітну плату (дохід) з 2009 р. по 2019 р., виданих ТОВ Полюс Строй.

Вищезгадані довідки про заробітну плату (дохід) підписані керуючим директором (заступником керівника), головним бухгалтером (заступником головного бухгалтера, провідним бухгалтером), спеціалістом та завірені печатками підприємств.

Разом з тим, довіреністю на певну особу можуть бути покладені повноваження, які дають їй підстави для видачі від імені підприємства довідки про заробітну плату для обчислення пенсій, відтак така довідка, видана підприємством є належним документом про заробітну плату.

В кожній із наданих відповідачам довідок про заробітну плату (дохід) вказано те, що підставою їх видачі є особові рахунки та з нарахованих сум здійснено відрахування у Пенсійний Фонд за встановленими тарифами, а також виплати одноразового характеру не включені.

В довідках про заробітну плату (дохід), виданих ЗАТ Золотодобувна компанія Полюс (AT Полюс Красноярськ) та ТОВ Полюс Строй вказано те, що із нарахованих сум здійснено відрахування у пенсійний фонд згідно з встановленими тарифами.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що із зарахуванням періодів роботи в ЗАТ Золотодобувна компанія Полюс (AT Полюс Красноярськ) та ТОВ Полюс Строй одночасно підлягає врахуванню під час обчислення пенсії за віком на пільгових умовах і заробітна плата (дохід) за вказані періоди роботи.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 р. у справі «Гурепка проти України» (Оигерка V. Пкгаіпе), заява №61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 р. у справі «Кудла проти Польщі» (Кікіїа V. Роїапсі), заява №30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі «Гарнага проти України» (Сгатацау. Икгаіпе), заява №20390/07).

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Таким чином, обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зобов`язаний враховувати положення статті 13 Конвенції стосовно права на ефективний засіб юридичного захисту, під яким слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів (наслідків), дає найбільший ефект, забезпечує поновлення порушеного права та є адекватним наявним обставинам.

У постанові від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18 Верховний Суд сформулював такий висновок: у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання відповідним заявником усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.

Суд зазначив, що такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.

Аналогічний підхід до вирішення питання про дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень застосовано Верховним Судом у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 380/12913/21.

Оскільки апеляційним судом встановлено наявність у позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, а також дотримання умов, необхідних для її призначення та подання належних документів, наявність необхідного як страхового, так і пільгового стажу роботи, колегія суддів приходить до висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 на підставі статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 11 січня 2022 року із урахуванням довідки № 196 від 25.02.2014 про заробітну плату (дохід) з 2002 р. по 2005 р., виданої ЗАТ Золотодобувна компанія Полюс, довідки № 195 від 25.02.2014 про заробітну плату (дохід) з 2006 р. по 2009 р., виданої ЗАТ Золотодобувна компанія Полюс, довідки № б/н від 02.06.2016 про заробітну плату (дохід) з 2009 р. по 2015 р., виданої ТОВ Полюс Строй, довідки № б/н від 20.06.2018 про заробітну плату (дохід) з 2009 р. по 2018 р., виданої ТОВ Полюс Строй, довідок № б/ н від 24.09.2019 про заробітну плату (дохід) з 2009 р. по 2019 р., виданих ТОВ Полюс Строй.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції під час розгляду справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовані норми матеріального права, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та в цій частині ухвалення постанови про задоволення позову.

Згідно з частиною шостою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як встановлено апеляційним судом з матеріалів справи, позивач за подання позовної заяви сплатив судовий збір в розмірі 2422,40 грн., а за подання апеляційної скарги 1453,44 грн.

Оскільки позов та апеляційна скарга позивача підлягають задоволенню, слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області понесені ним судові витрати.

Керуючись статтями 308, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 березня 2024 року у справі №380/1481/24 в частині відмови у задоволенні позову та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.02.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до статті 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням висновків суду - скасувати та ухвалити в цій частині постанову про задоволення позову.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 на підставі статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 11 січня 2022 року із урахуванням довідки № 196 від 25.02.2014 про заробітну плату (дохід) з 2002 р. по 2005 р., виданої ЗАТ Золотодобувна компанія Полюс, довідки № 195 від 25.02.2014 про заробітну плату (дохід) з 2006 р. по 2009 р., виданої ЗАТ Золотодобувна компанія Полюс, довідки № б/н від 02.06.2016 про заробітну плату (дохід) з 2009 р. по 2015 р., виданої ТОВ Полюс Строй, довідки № б/н від 20.06.2018 про заробітну плату (дохід) з 2009 р. по 2018 р., виданої ТОВ Полюс Строй, довідок № б/ н від 24.09.2019 р. про заробітну плату (дохід) з 2009 р. по 2019 р., виданих ТОВ Полюс Строй.

В решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 березня 2024 року у справі №380/1481/24 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати в розмірі 3875 (три тисячі вісімсот сімдесят п`ять) грн. 84 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар