Справа № 620/7248/23
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2024-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/7248/23 Суддя (судді) першої інстанції: Сергій КЛОПОТ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

Визнати дії протиправними відповідача - Військова частина НОМЕР_1 , Код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , щодо не нарахування та не виплати позивачу грошового забезпечення за січень 2018 року з відрахуванням 100% премії у відповідності до пункту 7 висновку службового розслідування від 18 грудня 2017 року та наказу «про результати службового розслідування» №1999 АГ від 21 грудня 2017 року в його частині;

Зобов`язати відповідача - Військову частину НОМЕР_1 , Код ЄДРПОУ НОМЕР_2 виконати пункт 7 висновку службового розслідування від 18 грудня 2017 року;

Зобов`язати відповідача - Військову частини НОМЕР_1 , Код ЄДРПОУ НОМЕР_2 нарахувати позивачу грошове забезпечення за січень 2018 року разом з премією, від нарахованої суми грошового забезпечення відрахувати 100% премії відповідно до пункту 7 висновку службового розслідування від 18 грудня 2017 року;

Стягнути з відповідача - Військової частини НОМЕР_1 , Код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , невиплачене грошове забезпечення за січень 2018 року без 100% премії відповідно до пункт 7 висновку службового розслідування від 18 грудня 2017 року;

Зобов`язати відповідача - Військову частину НОМЕР_1 , Код Є ДРПОУ НОМЕР_2 , виконати наказ про результати службового розслідування» №1999 АГ від 21.12.2017 в частині: позбавити премії у розмірі 100% від нарахованої суми у січні місяці 2018 року у відповідності до вимог пунктів 3.5.6. інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби, затвердженої наказом адміністрації Держприкордонслужби від 20.05.2008 року № 425;

Зобов`язати відповідача - Військову частину НОМЕР_1 , Код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , відповідно до наказу №1999 АГ «Про результати службового розслідування» від 21.12.2017 в цій частині нарахувати позивачу грошове забезпечення за січень 2018 року разом з премією, від нарахованої суми грошового забезпечення відрахувати 100% премії;

Стягнути з відповідача Військова частина НОМЕР_1 , Код ЄДРПОУ НОМЕР_2 невиплачене грошове забезпечення за січень 2018 року без 100% премії відповідно до вимог наказу №1999 АГ від 21.12.2017 в цій частині;

Визнати передчасним наказ №1999 АГ від 21.12.2017 в частині реалізації дисциплінарного стягнення в дію з фактичним застосуванням стягнення «звільнення з військової служби за службовою невідповідністю», що відбулось без виконання відповідачем вимог наказу №1999 АГ від 21.12.2017 в іншій частині, а саме: без здійснення виплати грошового забезпечення за січень 2018 року відповідно до вимог цього наказу;

Скасувати наказ №1999 АГ від 21.12.2017 в частині реалізації дисциплінарного стягнення в дію з фактичним застосуванням стягнення «звільнення з військової служби за службовою невідповідністю», що відбулось без виконання відповідачем вимог наказу № 1999 АГ від 21.12.2017 в іншій частині, а саме: без проведення всіх розрахунків та здійснення всіх виплат зокрема без здійснення виплати грошового забезпечення за січень 2018 року.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Також позивач просить визнати підстави відводу судді першої інстанції обґрунтованими, скасувати ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2023 року та від 07 грудня 2023 року.

Прийняти до розгляду не розглянуті судом першої інстанції чотири заяви про постановлення окремих ухвал суду в порядку ст. 249 КАС України, а також заяву про забезпечення позову, та постановити ухвалу в порядку частини 4 статті 306 КАС України із зазначенням строку, протягом якого суд першої інстанції має розглянути заяви про постановлення окремих ухвал суду та заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суд неправильно встановив предмет і підстави позову, оскільки предметом спору у цій справі є зобов`язання відповідача виконати чинний наказ «Про результати службового розслідування» №1999 АГ від 21.12.2017 в частині, а саме: позбавити премії у розмірі 100% від нарахованої суми у січні місяці 2018 року відповідно до вимог пунктів 3.5.6. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби, затвердженої наказом адміністрації Держприкордонслужби від 20.05.2008 № 425, однак суд першої інстанції вважав, що позивач оскаржував своє звільнення з військової служби на підставі наказу 451-ОС від 21.12.2017 - премія за грудень 2017.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Відповідач зазначає, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.12.2017 №451-ОС «По особовому складу» ОСОБА_1 звільнено з військової служби. Оскільки позивач обов`язки військової служби у січні 2018 року не виконував, не входив до складу Державної прикордонної служби України, у зв`язку зі звільненням та виключенням зі списків Військової частини НОМЕР_1 21.12.2017, то грошове забезпечення ОСОБА_1 за січень 2018 року не підлягає нарахуванню та виплаті.

Також відповідач зазначає, що позивач звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 згідно з наказом з 21.12.2017, з яким він ознайомився у цей же день, та лише 05.06.2023 звернувся до суду з позовом про нарахування йому грошового забезпечення, натомість, карантинні заходи COVID-19 розпочаті лише 12.03.2020, тому позивачем пропущено строки звернення до суду з цим позовом.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, у якому зазначає, що відзив на апеляційну скаргу підписаний представником ОСОБА_2 на підставі довіреності від 23.12.2023, яка видана неуповноваженим керівником ОСОБА_3 , оскільки останній лише з 14.02.2024 являється керівником Військової частини НОМЕР_1 .

Крім того, позивач наполягає на тому, що наказ №1999-АГ від 21.12.2017 в частині реалізації дисциплінарного стягнення щодо звільнення з військової служби за службовою невідповідністю є передчасним, оскільки не виконано вимоги наказу №1999-АГ від 21.12.2017 в іншій частині, а саме: не здійснено виплати грошового забезпечення за січень 2018 року відповідно до вимог цього наказу.

Також позивач подав до суду заяву про постановлення окремої ухвали, яка обґрунтована тим, що відповідач допустив порушення Закону України Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України щодо виконання наказів чи розпоряджень, тому є всі підстави постановити окрему ухвалу про притягнення до відповідальності винної особи, (осіб) яка, (які) несе (несуть) відповідальність за не виконання у повному обсязі чинного наказу №1999 АГ від 21.12.2017.

Після надходження матеріалів справи до суду, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2024 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Що стосується клопотання позивача про прийняття окремої ухвали, колегія суддів зазначає таке.

Стаття 249 КАС України встановлює, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.

З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

Окрему ухвалу може бути винесено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанцій.

З аналізу вказаного вище законодавства вбачається, що окрема ухвала - це рішення, яким суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону, причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Окрема ухвала є формою профілактичного впливу судів на правопорушників.

За цих обставин слід зазначити, що суд має право, а не зобов`язаний постановити окрему ухвалу. Проте, враховуючи особливий статус суду в системі органів, що забезпечують правовий порядок, суд зобов`язаний реагувати на випадки очевидних, умисних або системних порушень закону.

Підставою для окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час саме судового розгляду конкретної справи встановлено певне правопорушення.

Аналізуючи викладене, обов`язковими умовами для винесення окремої ухвали є порушення закону чи іншого нормативно-правового акту із чітким зазначенням такої норми та обґрунтування, у чому саме полягає таке порушення.

Отже, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в ухвалі 27 жовтня 2021 року у справі № 9901/598/19 зазначила про те, що «вирішення питання щодо наявності правових підстав для постановлення окремої ухвали здійснюється виключно з ініціативи суду, а не за клопотанням сторони, хоч повідомлена інформація й може бути прийнята до уваги. Отже, повідомлення учасником справи інформації про допущені, на його думку, судом попередньої інстанції порушення під час розгляду справи, які, як він вважає, могли стати підставою для постановлення окремої ухвали відповідно до частини восьмої статті 249 КАС, не є клопотанням учасника справи в розумінні частини другої статті 321 КАС».

Проте, колегія суддів не встановила з боку відповідача порушень закону.

З урахуванням викладеного, суд не знаходить підстав для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, та, відповідно, постановлення окремої ухвали відносно відповідача.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на скаргу та відповідь на відзив, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.12.2017 №1897-АГ, проведено службове розслідування по об`єктивному з`ясуванню причин та обставин порушень, викладених в інформуванні відділу внутрішньої безпеки по ІНФОРМАЦІЯ_2 від 08.12.2017 №16/174 «Щодо передумов до негативних явищ» з боку посадових осіб відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та від 13.12.2017 № 16/178 «Щодо можливих порушень у відділі прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 », за результатами якого складено Висновок від 18.12.2017.

Згідно з пунктом 7 Висновку за порушення вимог статей 11,12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, невиконання обов`язків та невикористання прав, передбачених посадовою інструкцією, затвердженої наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.11.2015 року №1690-АГ, порушень п. 1 Контракту про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, укладеного між громадянином України ОСОБА_1 та Північним регіональним управлінням, в частині взятих на себе зобов`язань, на старшого прапорщика ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності правами начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 . Керуючись пунктом 3.5.6. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби, затвердженої наказом адміністрації Держприкордонслужби від 20.05.2008 року № 425, а саме: порушення без поважних причин термінів виконання доручень керівництва, рішень колегії, наказів адміністрації Держприкордонслужби, позбавити премії у розмірі 100% від нарахованої суми у січні місяці 2018 року.

Наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.12.2017 №1999-АГ «Про результати службового розслідування» за порушення вимог статей 11,12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, невиконання обов`язків та невикористання прав, передбачених посадовою інструкцією, затвердженої наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.11.2015 року №1690-АГ, порушень п. 1 Контракту про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, укладеного мж громадянином України ОСОБА_1 та Північним регіональним управлінням, в частині взятих на себе зобов`язань, на старшого прапорщика ОСОБА_1 (П-034031) накладено дисциплінарне стягнення «звільнення з військової служби за службовою невідповідністю». Керуючись пунктом 3.5.6. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби, затвердженої наказом адміністрації Держприкордонслужби від 20.05.2008 року № 425, а саме: порушення без поважних причин термінів виконання доручень керівництва, рішень колегії, наказів адміністрації Держприкордонслужби, позбавити премії у розмірі 100% від нарахованої суми у січні місяці 2018 року.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.12.2017 №451-ОС «По особовому складу» старшого прапорщика ОСОБА_1 було звільнено з військової служби в запас за пунктом «е» (через службову невідповідність) частини 6 (із застосуванням частини 8) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Цим же наказом старшого прапорщика ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (доведено під підпис 21.12.2017).

Подібні обставини встановлені Чернігівським окружним адміністративним судом у справі 825/349/18 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_4 про:

визнання протиправним рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_5 (1 категорії) Державної прикордонної служби України про накладення на ОСОБА_1 стягнень на підставі наказу №1999-АГ від 21 грудня 2017 року про накладення дисциплінарного стягнення "звільнення з військової служби за службовою невідповідністю" та звільнення з військової служби;

скасування наказу №1999-АГ від 21 грудня 2017 року ІНФОРМАЦІЯ_1 військова частина НОМЕР_1 , яким притягнуто ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді "звільнення з військової служби за службовою невідповідністю";

скасування наказу №451-ОС від 21 грудня 2017 року ІНФОРМАЦІЯ_1 , військова частина НОМЕР_1 , яким ОСОБА_1 звільнено з військової служби, виключено зі списків особового складу та знято з всіх видів забезпечення;

зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_5 (1 категорії) Державної прикордоної служби України, поновити ОСОБА_1 на військовій службі на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії - дозиметриста відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_3 " IV категорії (тип В) в ІНФОРМАЦІЯ_2 військова частина НОМЕР_1 ;

стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 21 грудня 2017 року по час поновлення на військовій службі.

За результатами розгляду вказаної справи рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 березня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2018 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, вважаючи дії відповідача щодо ненарахування та невиплати йому грошового забезпечення за січень 2018 року з відрахуванням 100% премії відповідно до пункту 7 висновку службового розслідування від 18 грудня 2017 року та наказу №1999 АГ від 21.12.2017 протиправними, а також вважаючи передчасним наказ №1999 АГ від 21.12.2017 в частині реалізації дисциплінарного стягнення щодо звільнення з військової служби за службовою невідповідністю без виконання відповідачем вимог наказу №1999 АГ від 21.12.2017 в іншій частині, а саме: без здійснення виплати грошового забезпечення за січень 2018 року відповідно до вимог цього наказу, звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив, зазначивши, що оскільки позивач у січні 2018 року не виконував обов`язки військової служби та не входив до складу Державної прикордонної служби України, у зв`язку зі звільненням та виключенням зі списків Військової частини НОМЕР_1 з 21.12.2017, то грошове забезпечення ОСОБА_1 за січень 2018 року, у тому числі і премія, нарахуванню чи відрахуванню не підлягає. Щодо решти позовних вимог, то суд визнав їх похідними від попередньої, тому також відмовив у задоволені.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються як цим Законом, так і відповідними положеннями про проходження військової служби та іншими нормативно-правовими актами.

Частинами 3-4 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Правові основи організації та діяльності Державної прикордонної служби України, її загальну структуру, чисельність, функції, та повноваження відповідно до Конституції України визначено Законом України від 03.04.2003 №661-IV «Про Державну прикордонну службу України», відповідно до статті 1 якого на Державну прикордонну службу України покладаються завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» органи охорони державного кордону безпосередньо виконують поставлені перед Державною прикордонною службою України завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону України. Прикордонний загін є основною оперативно-службовою ланкою Державної прикордонної служби України, на яку покладаються охорона певної ділянки державного кордону самостійно чи у взаємодії з іншими органами охорони державного кордону та Морською охороною, забезпечення дотримання режиму державного кордону і прикордонного режиму, а також здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України та до тимчасово окупованої території і з неї осіб, транспортних засобів, вантажів.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначено Статутом внутрішньої служби Збройних сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, дія якого, у тому числі, поширюється на Державну прикордонну службу України.

Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV, визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг. Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту. Положення Статуту поширюються на громадян, звільнених з військової служби у відставку або у запас з правом носіння військової форми одягу, під час носіння ними військової форми одягу. Дія Дисциплінарного статуту Збройних Сил України поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, Національну гвардію України та інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України.

На час звільнення Позивача з військової служби порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям визначалися відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 №425, (Наказ втратив чинність на підставі Наказу Міністерства внутрішніх справ № 558 від 25.06.2018) - далі Інструкція.

Відповідно до пункту 1.2. Інструкції грошове забезпечення - це гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення; місячне грошове забезпечення - це грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством.

До складу місячного грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати та премія); штатна посада - посада, визначена у штаті органу Держприкордонслужби, статус якої визначається встановленим за нею найвищим військовим званням і посадовим окладом.

Відповідно до підпункту 3.5.5. Інструкції, виплата премій здійснюється щомісяця за місцем штатної служби військовослужбовця одночасно з виплатою грошового забезпечення.

Відповідно до підпункту 3.5.7. Інструкції, повне або часткове позбавлення премії провадиться за період, у якому було допущено порушення. Якщо порушення було виявлено в місяці, за який вже виплачено премію або після виплати премії, то зниження чи позбавлення премії провадиться у наступному місяці або в тому розрахунковому періоді, у якому їх було виявлено. Рішення про виплату премії, зменшення її розміру або позбавлення у повному розмірі оформляється наказом начальника (командира) органу Держприкордонслужби.

Відповідно до підпункту 4.9.1. Інструкції, у разі звільнення військовослужбовців з військової служби грошове забезпечення виплачується: а) особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які займають посади до дня отримання органом Держприкордонслужби наказу або повідомлення про звільнення з військової служби, слухачам, курсантам Національної академії з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - до дня виключення наказом зі списків особового складу включно.

Матеріали справи свідчать, що наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.12.2017 №1999-АГ «Про результати службового розслідування» за порушення вимог статей 11,12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, невиконання обов`язків та невикористання прав, передбачених посадовою інструкцією, затвердженої наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.11.2015 року №1690-АГ, порушень п. 1 Контракту про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, укладеного мж громадянином України ОСОБА_1 та Північним регіональним управлінням, в частині взятих на себе зобов`язань, на старшого прапорщика ОСОБА_1 (П-034031) накладено дисциплінарне стягнення «звільнення з військової служби за службовою невідповідністю». Керуючись пунктом 3.5.6. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби, затвердженої наказом адміністрації Держприкордонслужби від 20.05.2008 року № 425, а саме: порушення без поважних причин термінів виконання доручень керівництва, рішень колегії, наказів адміністрації Держприкордонслужби, позбавити премії у розмірі 100% від нарахованої суми у січні місяці 2018 року.

З метою реалізації вказаного наказу, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.12.2017 №451-ОС «По особовому складу» ОСОБА_1 звільнено з військової служби.

Колегія суддів зауважує, що згідно з поясненнями відповідача, у зв`язку з початком збройної агресії російської федерації проти України, з метою недопущення витоку службової інформації знищено шляхом спалення всіх документів за номенклатурами 2003-2021 роки, що підтверджується Актом про знищення службових документів від 24.02.2022 (а.с.141-149, т.1). Тому, відповідач долучив до матеріалів справи фотокопію наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.12.2017 №451-ОС. У свою чергу, позивач додав копію наказу від 21.12.2017 №1999-АГ «Про результати службового розслідування».

Грошове забезпечення ОСОБА_1 з 01.12.2017 по 21.12.2017 при звільненні склало 7991,70 грн., а саме:

501,29 грн. - посадовий оклад;

44,03 грн. - оклад за військовим званням;

163,60 грн. - надбавка за вислугу років;

638,03 грн. - надбавка за виконання особливо важливих завдань;

75,19 грн. - надбавка за особливі умови служби;

2130,48 грн. - премія;

5278,18 грн. - щомісячна додаткова грошова винагорода (за 30 днів листопада та 21 день грудня 2017 року);

-839,10 грн. - відрахування із грошового забезпечення за 03 календарних дні щорічної основної відпустки за 2017 рік, що були використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення військовослужбовця.

З нарахованої суми підлягав утриманню військовий збір 1,5% - 119,88 грн., сума до виплати становила 7871,82 грн (а.с.94, т.1).

Докази про те, що позивач проходив військову службу у відповідача у січні місяці 2018 року в матеріалах справи відсутні, а надана позивачем ксерокопія наказу №17 (по особовому складу) від 22 січня 2018 року не завірена печаткою та відповідач заперечує її існування у природі.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки позивач у січні 2018 року не виконував обов`язки військової служби та не входив до складу Державної прикордонної служби України, у зв`язку зі звільненням та виключенням зі списків Військової частини НОМЕР_1 з 21.12.2017, то грошове забезпечення ОСОБА_1 за січень 2018 року, у тому числі і премія, нарахуванню чи відрахуванню не підлягає.

Отже, не підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов`язання відповідача виконати наказ №1999 АГ від 21.12.2017 в частині позбавлення премії у розмірі 100% від нарахованої суми у січні місяці 2018 року відповідно до вимог пунктів 3.5.6. Інструкції від 20.05.2008 № 425, зобов`язання відповідача відповідно до наказу №1999 АГ від 21.12.2017 нарахувати позивачу грошове забезпечення за січень 2018 року разом з премією й відрахувати від нарахованої суми грошового забезпечення 100% премії, а також стягнути з відповідача невиплачене грошове забезпечення за січень 2018 року без 100% премії відповідно до вимог наказу №1999 АГ від 21.12.2017.

Щодо позовних вимог про визнання передчасним та скасування наказу №1999 АГ від 21.12.2017 в частині реалізації дисциплінарного стягнення щодо звільнення позивача з військової служби за службовою невідповідністю без виконання відповідачем вимог наказу № 1999 АГ від 21.12.2017 в іншій частині, а саме: без проведення всіх розрахунків та здійснення всіх виплат зокрема без здійснення виплати грошового забезпечення за січень 2018 року, то колегія суддів вважає такі вимоги необґрунтованими, оскільки невиплата грошового забезпечення не може слугувати самостійною підставою для скасування наказу про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності.

Що стосується позовних вимог про визнання протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення за січень 2018 року з відрахуванням 100% премії відповідно до пункту 7 висновку службового розслідування від 18 грудня 2017 року та зобов`язання відповідача виконати пункт 7 висновку службового розслідування шляхом нарахування позивачу грошового забезпечення за січень 2018 року разом з премією та відрахувати від нарахованої суми грошового забезпечення 100% премії, а також стягнути з відповідача невиплачене грошове забезпечення за січень 2018 року без 100% премії, то колегія суддів зазначає таке.

За висновком службового розслідування позивач, зокрема, позбавлений премії у розмірі 100% від нарахованої суми у січні місяці 2018 року.

Позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дії або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до вимог ст.19 КАС України предметом розгляду по суті в порядку адміністративного судочинства є не будь-які рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а лише ті, що породжують права та обов`язки учасників спірних відносин.

З обставин справи, суд дійшов висновку, що висновок службового розслідування від 18 грудня 2017 року, який затверджено начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 18 грудня 2017 року, є способом реалізації наданої суб`єкту владних повноважень компетенції, а сам висновок не є рішенням (актом індивідуальної дії) у розумінні Кодексу адміністративного судочинства, а лише носієм інформації встановленої під час перевірки, та не порушує права позивача.

Виходячи із загальних засад адміністративного судочинства задоволенню підлягають ті вимоги, які фактично відновлюють порушене право особи у взаємовідносинах з суб`єктом владних повноважень.

Отже, позбавлення позивача премії висновком службового розслідування не може порушувати права і або охоронювані законом інтереси особи в публічно-правових відносинах, тому адміністративний позов в цій частині не підлягає до задоволення, як необґрунтований.

Щодо вимоги апелянта визнати підстави відводу судді першої інстанції обґрунтованими та скасувати ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2023 року та від 07 грудня 2023 року, колегія суддів зазначає, що порядок вирішення заявленого відводу судді передбачено положеннями статті 40 КАС України, частиною третьою якої визначено, що питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Як вбачається з матеріалів справи, що позивач у суді першої інстанції подав заяву про відвід судді ОСОБА_4 . Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.12.2023 заяву визнано необґрунтованою. У порядку ч. 4 ст. 40 КАС України справу за заявою про відвід за допомогою автоматизованої системи суду передано судді ОСОБА_5 . Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.12.2023 у задоволенні вказаної заяви відмовлено.

Отже, питання про обґрунтованість відводу судді вирішено судом, який розглядав справу, що не суперечить положенням КАС України. Приписами статті 40 КАС України не передбачено на стадії апеляційного розгляду справи визначати підстави відводу судді першої інстанції обґрунтованими, тому згадана вимога є безпідставною.

Щодо вимоги апелянта прийняти до розгляду не розглянуті судом першої інстанції чотири заяви про постановлення окремих ухвал суду в порядку ст. 249 КАС України, а також заяву про забезпечення позову, та постановити ухвалу в порядку частини 4 статті 306 КАС України із зазначенням строку, протягом якого суд першої інстанції має розглянути заяви про постановлення окремих ухвал суду та заяви про забезпечення позову, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 306 КАС України якщо під час вивчення матеріалів справи суддя-доповідач виявить нерозглянуті зауваження щодо правильності чи повноти фіксування судового процесу технічними засобами або нерозглянуті письмові зауваження щодо правильності чи повноти протоколу судового засідання, або невирішене питання про ухвалення додаткового рішення, суддя-доповідач постановляє ухвалу із зазначенням строку, протягом якого суд першої інстанції має усунути недоліки.

Однак, положення вказаної норми КАС України не містять підстав для усунення судом першої інстанції недоліків шляхом розгляду заяви про постановлення окремих ухвал суду та заяви про забезпечення позову, тому така вимога також є необґрунтованою.

Що стосується аргументу позивача про те, що відзив на апеляційну скаргу підписаний представником ОСОБА_2 на підставі довіреності від 23.12.2023, яка видана неуповноваженим керівником ОСОБА_3 , оскільки останній лише з 14.02.2024 являється керівником Військової частини НОМЕР_1 , то колегія суддів вважає такий аргумент не доведеним, оскільки він не підтверджується належними доказами. Наданий до відповіді на відзив додаток, який на думку позивача, підтверджує, що ОСОБА_6 являється керівником Військової частини НОМЕР_1 лише з 14.02.2024, суд апеляційної інстанції не приймає як доказ, адже з нього не можливо встановити джерело походження інформації та він не засвідчений належним чином.

Щодо посилань відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду, то апеляційний суд вважає такі доводи безпідставними та зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Приписи абзацу 1 частини 2 статті 122 КАС України визначають, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частин 1-2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частина 5 статті 122 КАС України визначає, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Водночас, у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (грошового забезпечення) у разі порушення законодавства про оплату праці.

Відповідно до абз.1 ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно ст.4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

У постанові Верховного Суду в складі Касаційного адміністративного суду від 27.04.2023р. у справі № 420/14777/22 зазначено про те, що положення ст.122 КАС України не містять норм, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

Такі правовідносини регулюються положеннями ст.233 КЗпП України, зокрема, частиною другою цієї статті (в редакції, яка набула чинності з 19.07.2022р.).

Частиною 2 статті 233 КЗпП України (у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року) було визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Разом з тим, відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України, у редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності 19.07.2022, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, з 19 липня 2022 року строки звернення до суду з позовом про вирішення трудового спору, передбачені статтею 233 КЗпП України, змінені, а тому тримісячний строк звернення до суду із цим позовом, за загальними правилами, сплинув 19.10.2022.

Втім, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом 05.06.2023.

Відповідно до пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінетом Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 запроваджено карантинні заходи щодо COVID-19.

Постановою Кабінетом Міністрів України від 27.06.2023 № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Отже, на час звернення позивача до суду із цим позовом на території України діяв карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, що унеможливлювало застосування до спірних правовідносин строки, встановлені статтею 233 КЗпП України.

Колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 25.04.2023 по справі № 380/15245/22, стосовно того, що запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Суд касаційної інстанції у цій справі висловив таку правову позицію:

«Вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, Верховний Суд, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.».

З огляду на викладене, доводи відповідача про пропуск позивачем місячного строку звернення до суду, передбаченого ч. 5 ст. 122 КАС України, не знайшли своє підтвердження.

Отже, доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення має засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна