Справа № 511/1744/24
Суддя: Теренчук Ж. В.
Дата ухвалення: 2024-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/1744/24

Номер провадження: 2-а/511/6/24

21 серпня 2024 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Теренчук Ж. В.,

секретаря судового засідання Ніколас С.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції у Львівської області Легкого Віталія Вікторовича, Управління патрульної поліції у Львівський області Департаменту патрульної поліції, Головного управління Національної поліції у Львівський області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1927962 від 16.04.2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

25.04.2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області з адміністративним позовом до відповідачів, в якому позивач просить визнати незаконною та скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення серії ЕНА №1927962 від 16.04.2024 року, винесену інспектором Управління патрульної поліції у Львівській області Легким Віталієм Вікторовичем за ч.1 ст. 121-3 КУпАП, а справу - закрити.

Свої вимоги мотивував тим, що 16.04.2024 року інспектором Управління патрульної поліції у Львівській області Легким Віталієм Вікторовичем відносно нього винесено постанову ЕНА №1927962 від 16.04.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до винесеної постанови він визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121-3 КУпАП. Згідно вказаної постанови в цей день 16 квітня 2024 року о 21 год 47 хв, він на автомобільній дорозі М10 Львів-Краковець км.54 (с. Наконечне Перше) керував транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком у темну пору доби.

Вважає, що вказана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, так як він не помітив дану несправність під час руху автомобіля, поліцейським було проігноровано ту обставину, що в присутності працівника поліції він на місці зупинки розібрав освітлювальний прилад та показав інспектору, що конструкцією його автомобіля передбачена одна лампочка, яка вийшла з ладу і освітлення заднього номерного знаку було відсутнє, а також на місці зупинки усунув несправність. Вважає, що ця несправність в нього виникла під час руху автомобіля, він прямував з м.Льова до м.Роздільна , під час виїзду освітлювальні прилади працювали. Під час зупинки протокол було складено без дотримання правил розгляду протоколу під час зупинки водія.

Короткий зміст відзиву на позов.

04.06.2024 року на адресу суду від відповідача Управління національної поліції в Львівській області Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву, яким заперечувалися позовні вимоги з доводами, про те, що в ході виконання службових обов`язків інспектором Управління лейтенантом поліції ОСОБА_2 було виявлено транспортний засіб OPEL VIVARO д/зн к НОМЕР_1 , під керування позивача, який в цей день 16 квітня 2024 року о 21 год 47 хв, на автомобільній дорозі М10 Львів-Краковець км.54 (с. Наконечне Перше) керував транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком у темну пору доби, чим порушив п. 2.9 «в» Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306 (далі - ПДР України).

Встановивши всі обставини правопорушення, керуючись ст. ст. 33,36, 284 КУпАП інспектором Управління було прийнято рішення притягнути водія до адміністративної відповідальності та в подальшому винесено постанову про накладення адміністративного стягнення Факт керування транспортним засобом з неосвітленими номерами підтверджується записом поліцейського на бодікамеру, а тому матеріалами справи підтверджено, що в діях Позивача наявний склад правопорушення, передбаченого ч.І ст. 121-3 КУпАП, адже правопорушення у вигляді неосвітленого номерного знака було виявлено саме тоді, коли транспортний засіб перебував в русі.

Спростовували наведені в позовній заяві твердження позивача про те, що йому не були роз`ясненні права та не надано можливості скористатися правовою допомогою адвоката, наданими відеофайлами запису даної події, так під час розгляду справи інспектор ознайомив позивача з його правами, та, зокрема вказав, роз`яснив зміст ст.268 КУпАП про право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката. Разом з тим повідомив, що згідно чинного законодавства до повноважень та обов`язків поліцейського патрульної поліції не входить надавати юридичний захист та забезпечувати адвокатом осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності.

Позиції сторін.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлений ним позов та просив його задовольнити. Суду показав, що він не вчинив дане порушення навмисно і саме в русі не помітив коли пропало освітлення заднього номерного знаку, на місці зупинки усунув дане порушення, доводив, що конфігурація його автомобіля не містить дві лампочки освітлення заднього номерного знаку. Вважав, що дане правопорушення є малозначним.

Відповідач Управління патрульної поліції у Львівський області Департаменту патрульної поліціїпозов не визнали, просили справу слухати без участі їх представника, а в позові відмовити по підставам , викладеним в відзиві на позов.

Відповідачі - інспектор Управління патрульної поліції у Львівської області Легкий Віталій Вікторович, Головне управління Національної поліції у Львівський області про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання на слухання справи не прибули.

Судом по справі встановлені наступні фактичні обставини.

16.04.2024 року інспектором Управління патрульної поліції у Львівській області Легким Віталієм Вікторовичем відносно ОСОБА_1 винесено постанову ЕНА №1927962 від 16.04.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі

Відповідно до винесеної постанови він визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121-3 КУпАП. Згідно вказаної постанови в цей день 16 квітня 2024 року о 21 год 47 хв, він на автомобільній дорозі М10 Львів-Краковець км.54 (с. Наконечне Перше) керував транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком у темну пору доби, чим порушив п. 2.9 «в» Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306.

Цією ж постановою на водія ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП було накладено штраф в сумі 1170 грн.

Дана подія фіксувалась на відеокамеру і відеозапис надано суду відповідачем та досліджено було під час розгляду справи.

Дані спірні правовідносини регулюються наступними нормами права.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративні правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично- дорожній мережі.

Згідно ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону. Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно зі ст. 37 Закону України «Про дорожній рух» забороняється експлуатація транспортних засобів з номерним знаком, що не освітлений.

Також у пункті 2. 9. «в» ПДР зазначається, що водієві забороняється: керувати транспортним засобом, з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості).

Відповідно до частини 1 статті 121-3 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за керування або експлуатацію транспортного засобу з неосвітленим номерним знаком, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі 70 (сімдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з частиною 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасникам дорожнього руху ставиться в обов`язок знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов належить задовольнити частково виходячи з наступних підстав.

За правилами ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.Відповідно до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Під час пояснень позивача, дослідження відеозапису з нагрудного реєстратора інспектора патрульної поліції від 16.04.2024 року, встановлено, що цими доказами підтверджено наявність вказаних у оскаржуваній постанові обставин, а саме підтверджено факт керування водієм ОСОБА_1 16.04.2024 року транспортним засобом з неосвітленими заднім номером на момент зупинки його транспортного засобу працівниками поліції та складення відносно нього оскаржуваної постанови за ч.1 ст.121-3 КУпАП .

Інші доводи позивача, викладені у позові, про невідповідність дій інспектора при виявленні та оформленні правопорушення, не спростовують події такого адміністративного правопорушення, та винуватості особи у його вчиненні. Вказані недоліки є суто формальними, та не впливають на його правомірність ( постанова Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 826/10888/18).

Зважаючи на викладене, оскільки вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, яка полягає у керуванні транспортним засобом з неосвітленими номерними знаками, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Такий висновок суду узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив , що сама незгода позивача із накладенням на нього адміністративного стягнення не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Суд не є засобом для сторін та не толерує зловживання правами (справа ЄСПЛ "Пономарьов проти України від 03.04.2008 р., заява № 3236/03).

Відповідно до ч. 1 ст. 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Суд, вважає, що по результатам розгляду даної справи належить позов ОСОБА_1 задовольнити частково і на підставі п.4 ч.3 ст.286 КУпАП змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Такий висновок суду обґрунтовується наступним.

Відповідно до положень ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. Будь-яких застережень щодо неможливості застосування до даного складу адміністративного правопорушення положень ст. 22 КУпАП при вчиненні правопорушення за ст.121-3 КУпАП закон не містить.

Вирішуючи питання про звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення на підставі ст. 22 КпАП, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, особу порушника: обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність. При цьому, у кожному конкретному випадку суд має вирішувати питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Так, дотримуючись даних критеріїв застосування ст.22 КУпАП, враховуючи відомості про особу, яка згідно даних матеріалів справи раніше до відповідальності не притягувався, також враховуючи характер самого правопорушення, (неосвітлений задній номерний знак) яке водій транспортного засобу не завжди може помітити вчасно, відсутність будь-яких тяжких наслідків від скоєного та усунення даної несправності водієм на місці зупинки, ставлення особи до таких наслідків, що у сукупності вважається можливим визнати пом`якшуючими обставинами, які дають підстави застосувати до ОСОБА_3 ст.22 КУпАП та звільнити його від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, оголосивши усне зауваження.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004усправі № 1-33/2004.

Так, приймаючи рішення по справі, враховуються правові позиції висловлені ЄСПЛ у справі "Бакланов проти Росії" (09.06.2005 року) та у справі "Фрізен проти Росії" (24.03.2005 року), а саме те, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним. Крім того, приймаються до уваги правові позиції висловлені у справі "Ісмайлов проти Росії" (п. 38 Рішення від 16.10.2008 року), згідно яких для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити надмірний тягар для особи.

Із вищезазначеного вбачається, що суд, розглядаючи скаргу на постанову про адміністративне правопорушення наділений повноваженнями змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.

Водночас, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (стаття 9 КУпАП).

Отже, за вказаних обставин справи доцільним є поширення сфери застосування статті 22 КУпАП (звільнення особи від адміністративної відповідальності за малозначності вчиненого правопорушення) не тільки на орган, уповноважений вирішувати справу, але і на суд.

Наведений висновок також узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні Європейського Суду з прав людини з у справі Lutz v. Germany, 25 August 1987, App. 9912/82 , суд зазначив, що притягнення до відповідальності порушників правил дорожнього руху в адміністративному порядку, тобто визнання таких порушень адміністративними не суперечитиме вимогам Конвенції. Враховуючи велику кількість незначних правопорушень особливо правил дорожнього руху, характер яких не настільки небезпечний, щоб накладати на порушників кримінальне покарання, Держави учасниці мають вагомі підстави для введення такої системи, яка розвантажує їх суди від більшості подібних справ. Переслідування і покарання за незначні правопорушення в адміністративному порядку не суперечить Конвенції при умові, що зацікавлені особи можуть оскаржити ухвалене проти них рішення в суд, де діють гарантії статті 6 Конвенції (див, зокрема, п. 57 Рішення).

Тобто, покарання за адміністративне правопорушення є судовою функцією, а передача законодавцем цих повноважень іншим органам, не свідчить, що суд не органом, що уповноважений вирішувати справу у розумінні приписів статі 22 КУпАП.

Отже, враховуючи викладене, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, суд має всі підстави звільнити позивача від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, змінивши при цьому оскаржувану постанову.

Керуючись ст.ст. 2, 242-246 КАС України, ст. 22, ч. 1 ст. 122, ст.ст. 280, 283, 293 КУпАП, суд,

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, - задовольнити частково.

Постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 1927962 від 16.04.2024 року, винесену інспектором Управління патрульної поліції у Львівській області Легким Віталієм Вікторовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 1170 грн, -змінити.

ОСОБА_1 звільнити від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 123-1 КУпАП, оголосивши йому усне зауваження та закрити відносно нього адміністративне провадження.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ж. В. Теренчук