Справа № 420/31374/23
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2024-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/31374/23

Головуючий в 1 інстанції: Пекний А.С. Дата і місце ухвалення: 24.06.2024р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року по справі за адміністративним позовом Військової академії (м.Одеса) Міністерства оборони України до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі,

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2023 року Військова академія (м.Одеса) звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, у розмірі 14443,44 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 11.08.2017р. між Міністерством оборони України, в особі т.в.о. начальника Військової академії полковника ОСОБА_2 , та курсантом ОСОБА_1 укладений контракт на час навчання до присвоєння військового звання «лейтенант». Згідно умов вказаного Контракту ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням в закладі, у разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення закладу. Наказом начальника Військової академії від 20.10.2017р. №226 розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу з солдатом ОСОБА_1 у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем. Загальний розмір витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 у Військовій академії (м. Одеса) становить 14443,44 грн. Відповідач зобов`язався сплатити суму заборгованості на рахунок Військової академії, однак відповідного обов`язку не виконав, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення заборгованості в судовому порядку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.06.2024р. позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Військової академії (м. Одеса) витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, у розмірі 14443,44 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, не правильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 24.06.2024р. з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову Військової академії (м.Одеса).

В своїй скарзі апелянт зазначає, що 20.10.2017р. відраховано його з навчання, виключено зі списків особового складу та оголошено суму відшкодування за час навчання в академії, з якою ОСОБА_1 погодився, про що свідчить його підпис в довідці-розрахунку від 20.10.2017р. Водночас, між ОСОБА_1 та Військовою академією не було визначено строків відшкодування заборгованості (графіку погашення, дати, до якої повинно бути сплачено всю суму боргу за навчання). За твердженнями апелянта, право на звернення до суду з цим позовом про стягнення грошових коштів могло бути реалізовано лише після закінчення строку для добровільного відшкодування витрат на навчання ОСОБА_1 , однак такий строк позивачем не встановлювався. Формування Військовою академією (м. Одеса) вимоги-пропозиції від 06.10.2023р., тобто через шість років після відрахування ОСОБА_1 та невиконання ним обов`язку добровільного відшкодування витрат на навчання, взятого ним шляхом підписання довідки-розрахунку від 20.10.2017р., не утворює підстав для перебігу строку звернення до суду із даними вимогами.

Також, апелянт посилається на те, що ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що дає йому право на пільги, передбачені ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та ст.44 Закону України «Про вищу освіту», зокрема, в частині отримання державної цільової підтримки для здобуття професійно-технічної та вищої освіти, повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів. Відповідний статус відповідач мав і станом на дату його зарахування до списків особового складу Військової академії. Без з`ясування складових державної цільової підтримки, порядку її надання та складових витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 у Військовій академії (м.Одеса), не можливо стягнути з відповідача витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, в розмірі 14443,44 грн.

Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що він мобілізований з 27.03.2014р. до лав Збройних Сил України, отримав мінно-вибухову травму, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, виражений невротичний синдром. У період з 08.08.2018р. по 08.11.2018р. приймав участь в ООС в складі в/ч НОМЕР_1 на території Донецької області.

Військова академія (м. Одеса) подала письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Позивач зазначає, що право на звернення до суду у цій категорії справ виникає лише у випадку відмови особи добровільно відшкодувати витрати та може бути реалізоване протягом одного місяця з дня такої відмови. При відрахуванні ОСОБА_1 з навчання та виключенні його зі списків особового складу між позивачем та відповідачем не було визначено строків відшкодування заборгованості. З метою вирішення питання щодо добровільного відшкодування ОСОБА_1 грошових коштів Військовою академією (м.Одеса) 06.10.2023р. на адресу відповідача направлено вимогу-пропозицію про порядок та строки відшкодування витрат, в якій йому запропоновано протягом 10 днів з моменту отримання даної вимоги добровільно сплатити на користь академії витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, або у цей строк звернутися до Військової академії з письмовою заявою про відстрочку або розстрочку сплати вказаної суми. Відмова ОСОБА_1 від добровільної сплати заборгованості за навчання настала лише зі спливом 10 днів з моменту отримання вказаного листа, а тому строк звернення до суду, передбачений ч.5 ст.122 КАС України, позивачем не пропущено.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 11.08.2017р. між Міністерством оборони України в особі т.в.о. начальника Військової академії полковника ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу.

Відповідно до укладеного контракту курсант ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання) для проходження військової служби на посадах офіцерського складу, в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу.

Відповідно до наказу начальника Військової академії (по особовому складу) від 11.08.2017р. №48-РС ОСОБА_1 , якого наказом начальника Військової академії від 20.07.2017р. №351 «Про зарахування курсантів на навчання до Військової академії у 2017 році» та наказом начальника Військової академії від 11.08.2017р. №406 «Про внесення змін до наказу начальника академії від 20.07.2017р. №351» зараховано з 11.08.2017р. на перший курс навчання Військової академії ( АДРЕСА_1 ) та з яким 11.08.2017р. укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу на строк присвоєння первинного військового звання лейтенант, з 11.08.2017р. призначено на посаду «курсант».

Відповідно до наказу начальника Військової академії (по особовому складу) від 20.10.2017р. №62-РС солдата ОСОБА_1 , курсанта першого навчального курсу факультету підготовки спеціалістів військової розвідки та спеціального призначення, відраховано з числа курсантів першого курсу навчання 274 навчальної групи факультету підготовки військової розвідки та спеціального призначення Військової академії (м. Одеси) спеціальності підготовки «Військове управління (за видами Збройних Сил) спеціалізацією спеціальності підготовки «Управління діями підрозділів спеціального призначення», через небажання продовжувати навчання. Розірвано з солдатом ОСОБА_1 контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем. Звільнено ОСОБА_1 з військової служби у запас за пунктом «и» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем).

Наказом начальника Військової академії (по стройовій частині) від 20.10.2017р. №226 ОСОБА_1 з 20.10.2017р. виключено із списків особового складу академії, знято зі всіх видів забезпечення та направлено в розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_1 для постановки на військовий облік.

20.10.2017р. Військовою академією (м. Одеса) складено довідку-розрахунок №1/55/1014, відповідно до якої розмір фактичних витрат складає 14433,44 грн. (грошове забезпечення - 10142,72 грн., продовольче забезпечення - 3828,48 грн., спожиті комунальні послуги та енергоносії - 462,24 грн.).

Того ж дня ОСОБА_1 з вказаною довідкою-розрахунком був ознайомлений та підписав її, заперечень не висловив.

06.10.2023р. Військовою академією (м.Одеса) складено та направлено за допомогою засобів поштового зв`язку на адресу ОСОБА_1 вимогу-пропозицію про порядок та строки відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі. Відповідачу запропоновано протягом 10 днів з моменту отримання даної вимоги сплатити суму заборгованості на користь Військової академії (м. Одеса) з витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, у розмірі 14433,44 грн. Зазначено, що у разі відсутності можливості єдино разової сплати зазначеної суми, ОСОБА_1 необхідно протягом 10 днів з моменту отримання даної вимоги, звернутися до Військової академії (м. Одеса) з письмовою заявою про відстрочку чи розстрочку сплати вказаної суми, повідомивши розмір можливих щомісячних платежів.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 в добровільному порядку не здійснено відшкодування витрат, пов`язаних з утримання у вищому навчальному закладі, Військова академія (м. Одеса) звернулася з даним позовом до суду про стягнення суми витрат в судовому порядку.

Задовольняючи позов суд першої інстанції зазначив, враховуючи, що ОСОБА_1 не закінчив навчання у Військовій академії (м. Одеса) та подав рапорт про виключення у зв`язку із небажання продовжувати навчання, тому у нього виник обов`язок відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у Військовій академії (м. Одеса). Суд визнав необґрунтованими посилання відповідача на те, що він на момент зарахування до списків особового складу мав статус учасника бойових дій і на нього поширювалися гарантії, передбачені ч.7 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та ч.17 ст.44 Закону України «Про вищу освіту». Суд зазначив, що ОСОБА_1 помилково ототожнює поняття «відшкодування витрат на утримання особи у вищому військовому навчальному закладі» та «оплати за навчання». Кошти, які просить стягнути позивач, не є вартістю навчання (освіти), а є вартістю утримання у навчальному закладі та відповідно до довідки-розрахунку від 20.10.2017р. №1/55/1014 такі витрати складаються з грошового забезпечення, продовольчого забезпечення, спожитих комунальних послуг та енергоносіїв.

В апеляційній скарзі апелянт, передусім, посилається на те, що Військовою академією пропущено строк звернення з даним позовом до суду.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначив, що строк звернення до суду з даним позовом обчислюється з наступного дня після закінчення строку для добровільного відшкодування витрат. Саме з відмовою курсанта від добровільного відшкодування витрат на його утримання у вищому навчальному закладі, законодавець пов`язує можливість звернення суб`єкта владних повноважень до суду. У спірних правовідносинах відповідна відмова мала місце після отримання ОСОБА_1 вимоги-пропозиції від 06.10.2023р. про порядок та строки відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі, та невиконання її у встановлений строк.

Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції щодо дотримання позивачем строку звернення з позовом до суду колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Положеннями частини другої статті 122 КАС України встановлено різні строки звернення до адміністративного суду для суб`єктів владних повноважень та для інших осіб.

За частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.12.2018р. у справі №804/285/16 зазначила, що спори стосовно проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби.

Отже, до спорів про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, підлягають застосуванню приписи частини п`ятої статті 122 КАС України, тобто у цьому випадку підлягає застосуванню місячний строк звернення до суду (постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 листопада 2020 року у справі №160/11957/19).

Разом із тим, Верховний Суд неодноразово акцентував увагу на тому, що право на звернення до суду у позивача (навчального закладу) у цій категорії справ може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати та може бути реалізоване протягом одного місяця з дня такої відмови.

Аналогічний підхід до правозастосування указаних норм при вирішенні подібних за змістом правовідносин застосовано Верховним Судом у постановах від 30 вересня 2019 року у справі №340/685/19, від 10 жовтня 2019 року у справі №140/721/19, від 28 травня 2021 року у справі №320/7233/19, від 23 березня 2023 року у справі №420/24331/21, від 06 квітня 2023 року у справі №400/4280/20, від 11 травня 2023 року у справі №400/4281/20.

Тобто, саме із відмовою відповідача добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі, законодавець пов`язує можливість звернення навчального закладу з позовом про стягнення такого відшкодування у судовому порядку.

Вирішуючи питання обчислення строків звернення до суду із позовною заявою про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, Верховний Суд у справах №560/1389/20 (постанова від 21 січня 2021 року), №420/9694/20 (постанова від 21 грудня 2021 року), дійшов висновку, що строк звернення до суду з позовом про проходження публічної служби необхідно обчислювати з наступного дня після закінчення строку для добровільного відшкодування витрат.

Відповідно до встановлених обставин справи, відповідача було відраховано з числа курсантів «через небажання продовжувати навчання» та розірвано з ним контракт про проходження військової служби (навчання) наказом начальника Військової академії від 20.10.2017р. №62-РС.

Наказом начальника Військової академії (м.Одеса) №226 від 20.10.2017р. ОСОБА_1 знято зі всіх видів забезпечення та виключено зі списків особового складу академії. Також, вказаним наказом оголошено суму до відшкодування за час навчання в у розмірі 14433,44 грн.

Згідно довідки-розрахунку від 20.10.2017р. №1/55/1014, складеної Військовою академією (м. Одеса), загальний розмір витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 у Військовій академії (м. Одеса), становить 14433,44 грн.

З вказаною довідкою ОСОБА_1 був ознайомлений цього ж дня, тобто 20.10.2017р. З розрахунком погодився та поставив свій підпис у довідці цим же числом.

При цьому, графу «Зобов`язуюсь оплатити суму в касу або на рахунок Військової академії (м. Одеса)до «_» ____________ 2017р.» відповідач не заповнив.

Колегія суддів зазначає, що ані у наказах про відрахування, зняття з усіх видів грошового забезпечення та виключення зі списків особового складу, ані у довідці-розрахунку не вказано, який саме термін наданий ОСОБА_1 для погашення заборгованості.

Після отримання рапорту ОСОБА_1 про небажання продовжувати навчання позивач повинен був здійснити розрахунок витрат, пов`язаних з утриманням відповідача в академії, відобразити узагальнену суму відшкодування у наказі про звільнення, а також надати останньому час на добровільне відшкодування таких витрат. І лише, у разі відмови ОСОБА_1 здійснити таке відшкодування у добровільному порядку, з наступного дня після спливу визначеного позивачем строку добровільного відшкодування, він міг набути право звернутися до суду з відповідним позовом.

Поряд з цим, ураховуючи, що Військовою академією (м. Одеса) не вказано, який саме строк наданий ОСОБА_1 для погашення заборгованості, то фактично відповідач не був обізнаний про терміни, протягом яких він має добровільно сплатити витрати, пов`язані з його утриманням в академії.

Отже, під час прийняття наказу (20.07.2017р.) відповідача повідомлено про необхідність відшкодування суми витрат на його навчання та їх розмір.

Однак, позов до Одеського окружного адміністративного суду було подано Військовою академією (м. Одеса) через «Електронний кабінет» в ЄСІТС лише 14 листопада 2023 року.

Даний позов подано із суттєвим пропуском строку на звернення до суду, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України, і матеріали справи не містять доказів в обґрунтування поважності причин, які об`єктивно перешкоджали позивачу реалізувати своє право на судовий захист.

У цій справі, початок перебігу строку не може бути пов`язаний з відмовою відповідача добровільно відшкодувати витрати, оскільки позивач не визначив такого терміну, при цьому, за встановлених судом обставин, останній протягом шести років був обізнаний про невиконання відповідачем вимоги про відшкодування витрат на навчання. Про вказане також свідчить направлення вимоги-пропозиції про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта у ВНЗ від 06.10.2023р., цього разу вже із визначенням порядку та строків відшкодування цих витрат.

Не встановлення Військовою академією (м. Одеса) при розірванні контракту з ОСОБА_1 та виключенні його зі списків академії будь-якого строку для відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням його в навчальному закладі, свідчить про пасивну поведінку суб`єкта владних повноважень у здійснені захисту прав, невжиття ним активних дій для дотримання місячного строку звернення, передбаченого частиною п`ятою статті 122 КАС України, що обраховується з моменту закінчення терміну добровільного виконання (що мало ним усвідомлюватися).

Направлення вимоги через шість років від повідомлення вперше про необхідність сплати коштів не поновлює строк добровільного виконання (відшкодування відповідачем витрат), є штучним створенням позивачем підстави для нового обрахунку місячного строку звернення до суду.

Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів при зверненні до суду. Він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. Інакший підхід свідчить про абсолютну руйнацію принципу правової визначеності, що суперечить засадам адміністративного судочинства.

В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог КАС України визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Підсумовуючи викладене у сукупності, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта, що Військовою академією (м. Одеса) подано позов з пропуском встановленого ст.122 КАС України строку звернення до суду та не зазначено поважних причин для його поновлення. Матеріали справи не містять доказів наявності обставин, які б не залежали від позивача та які б об`єктивно заважали йому реалізувати своє право на судовий захист шляхом звернення до суду у встановлений процесуальним законом строк, при цьому з дотримання встановленої процедури.

Висновки колегії суддів у даній справі узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11 квітня 2024 року по справі №420/20386/23.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Згідно ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно частин 3, 4 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи, що позивач пропустив строк для звернення до суду з даним позовом та не зазначив поважних причин такого пропуску, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення позовної заяви без розгляду.

Оскільки судом першої інстанції при вирішенні спору не повно з`ясовано обставини справи та порушено норми процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.06.2024р. підлягає скасуванню, а позов Військової академії (м.Одеса) - залишенню без розгляду на підставі п.8 ч.1 ст.240 КАС України.

Так як дану справу правомірно віднесено судом першої інстанції до категорії справ незначної складності та розглянуто за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 240, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року скасувати.

Позовну заяву Військової академії (м.Одеса) Міністерства оборони України до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 19 серпня 2024 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук