Справа № 240/10308/24
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 112010201
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Верховного Суду про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
У травні 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася із позовом до Верховного Суду (далі відповідач) про визнання протиправними дій щодо зазначення у виданій довідці про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 27 лютого 2024 року №881/0/2-24 розміру суддівської винагороди судді станом на 09 лютого 2024 року, обчисленого виходячи з базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду, визначеного із застосуванням абзацу 5 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09 листопада 2023 року №3460-ІХ, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102 грн та зобов`язання видати таку довідку з обчисленням суддівської винагороди, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028 грн.
На обґрунтування позовних вимоги зазначає, що визначення розміру суддівської винагороди виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102,00 грн протирічить приписам чинних нормативно-правових актів. Уважає, що розмір суддівської винагороди, з якої має бути проведений обрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, повинен обчислюватися із урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб величиною 3028 грн, яка визначена у Законі України «Про Державний бюджет України на 2024 рік». На її думку, застосування спеціального прожиткового мінімуму для працездатних осіб для визначення базового розміру посадового окладу судді є неправомірним та суперечить законам України «Про судоустрій та статус суддів» та «Про прожитковий мінімум», які не передбачають окремого розміру прожиткового мінімуму для обчислення суддівської винагороди. На переконання позивача, оскаржені дії відповідача порушують гарантії незалежності суддів, що встановлені нормами національного законодавства та міжнародного права.
Ухвалою суду від 03 червня 2024 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.
27 червня 2024 року до суду надійшов відзив, у якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити. Наголошує, що відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011, передбачені законом соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Також зазначає ряд рішень Європейського суду з прав людини, в яких викладений аналогічний підхід. Акцентує увагу, що згідно приписів Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ здійснюють видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах. Будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.
Також відповідач подав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. Зауважує, що згідно частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. З огляду на те, що оскаржувана довідка отримана позивачем 04 березня 2024 року та у визначений Кодексом адміністративного судочинства України строк вона мала можливість звернутися з відповідним позовом, однак цього не зробила, наявні правові підстави для залишення позову без розгляду.
22 липня 2024 року до суду надійшла заява, в якій позивач наголошує, що спір, заявлений до розгляду судом у межах цієї справи, не є спором щодо прийняття на публічну службу, її проходження чи звільнення, а тому визначений частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України строк звернення до суду до спірних правовідносин застосуванню не підлягає. Наголошує, що оскаржує дії відповідача щодо видачі довідки, для чого частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначений шестимісячний строк звернення до суду, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. З огляду на викладене строк звернення до суду з відповідним позовом не пропущений, а тому правові підстави для задоволення клопотання відповідача відсутні.
У період з 05 по 19 серпня 2024 року головуючий судді перебувала у відпустці.
На підставі частини 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Суд установив, що позивач постановою Верховної Ради України від 25 вересня 2008 року №597-VI обрана суддею Вищого адміністративного суду України.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 08 лютого 2024 року №368/0

15-24 позивач звільнена з посади судді Вищого адміністративного суду України у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом голови ліквідаційної комісії від 09 лютого 2024 року №6-к ОСОБА_1 з 08 лютого 2024 року відрахована зі штату Вищого адміністративного суду України.

04 березня 2024 року позивач отримала довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 27 лютого 2024 року №881/0/2-24.

Безспірною є та обставина, що при обчисленні розміру посадового окладу відповідачем застосовано базову величину 2102 грн.

Уважаючи такі дії відповідача протиправними, ОСОБА_1 звернулась із цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку доводам відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з відповідним позовом, суд зауважує на таке.

Згідно приписів частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України саме для спорів щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження та звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Варто врахувати ту обставину, що за своєю суттю цей строк фактично охоплює усі існуючі випадки (етапи) такої служби прийняття, просування та звільнення з публічної служби.

На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 11 лютого 2021 року у справі №360/917/19.

Зокрема, Верховний Суд зробив правовий висновок про те, що спори стосовно проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення.

У спірних правовідносинах позивач оскаржує дії відповідача щодо видачі довідки про суддівську винагороду, які вчинені останнім вже після звільнення ОСОБА_1 з публічної служби та обумовлені реалізацією такою права отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

З огляду на викладене суд уважає помилковим твердження відповідача про те, що звернення до суду обумовлено саме прийняттям, проходженням або звільненням позивача з публічної служби.

Таким чином на спірні правовідносини поширюють свою дію приписи частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, якими закріплено право на звернення до суду в межах шести місяців з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Підсумовуючи зазначене, ураховуючи отримання позивачем довідки 04 березня 2024 року та звернення до суду з позовом 28 травня 2024 року, суд приходить до висновку, що строк звернення позивачем дотриманий та правові підстави для залишення позовної заяви без розгляду відсутні.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №1402-VIII).

Приписи частини 1 статті 142 цього Закону визначають, що суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідно до частини 3 названої правової норми щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частиною 4 статті 142 Закону України №1402-VIII передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Згідно пункту 1 розділу І Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1 з наступними змінами та доповненнями в редакції на момент виникнення спірних правовідносин (далі Порядок №3-1) судді у відставці, в тому числі судді Конституційного Суду України у відставці, судді Конституційного Суду України, повноваження якого припинено з підстав, встановлених пунктами 1, 2 частини 1 статті 1491 Конституції України, або якого звільнено з підстав, встановлених пунктами 1, 4 частини 2 статті 1491 Конституції України, за наявності стажу роботи, що дає право на відставку (далі суддя Конституційного Суду України), призначається щомісячне довічне грошове утримання.

Пунктом 2 розділу ІІ названого Порядку визначено перелік документів, які додаються до заяви про призначення щомісячного довічного грошового утримання. Одним з таких документів є довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (додаток 2) (далі довідка про суддівську винагороду) / довідка про винагороду судді Конституційного Суду України для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді Конституційного Суду України (додаток 3) (далі довідка про винагороду судді Конституційного Суду України), видана судом, з якого суддя вийшов у відставку, або Конституційним Судом України (далі відповідний суд), з урахуванням суддівської винагороди (винагороди судді) судді, який працює на відповідній посаді.

26 грудня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 щодо забезпечення безперервності здійснення правосуддя найвищим судом у системі судоустрою України» від 21 листопада 2023 року №3481-ІХ (далі Закон України №3481-ІХ).

Пунктом 2 названого Закону розділ ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №1402-VIII доповнено пунктом 144, яким передбачено, що у разі звільнення у зв`язку з поданням заяви про відставку незалежно від займаної посади суддям Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищого господарського суду України, Вищого адміністративного суду України гарантується призначення щомісячного довічного грошового утримання у розмірі та в порядку, передбачених цим Законом, виходячи з розміру суддівської винагороди, що обчислюється з базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду.

Особові справи суддів, зазначених у цьому пункті, підлягають зберіганню у Верховному Суді, на який покладається видача документів для призначення/перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.

Саме на реалізацію наведених положень відповідачем видано довідку від 27 лютого 2024 року №881/0/2-24.

Спір у цій справі виник у зв`язку з обчисленням суддівської винагороди позивача, зазначеної у названій вище довідці, виходячи з установленого у статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, розмір якого становить 2102,00 грн.

Суд зазначає, що однією з гарантій належного здійснення правосуддя є створення необхідних умов для діяльності суддів, їх правового, соціального захисту та побутового забезпечення.

Визначені Конституцією України та спеціальним законодавчим актом (Законом України №1402-VIII) гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їхнього статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Окреслену правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів було висловлено у низці рішень Конституційного Суду України, зокрема у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, а також від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018.

30 вересня 2016 року набрали чинності зміни, унесені до Конституції України, згідно із Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02 червня 2016 року №1401-VIII.

Названим Законом, серед іншого, статтю 130 Конституції України викладено в новій редакції, згідно якої держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Вперше в Основному законі закріплено спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме, що «розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій».

З цією конституційною нормою співвідносяться норми частини 1 статті 135 Закону України №1402-VIII, які дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди, є закон про судоустрій.

Розмір суддівської винагороди визначено у статті 135 Закону України №1402-VIII, який, з огляду як на свою назву та сферу правового регулювання (означену в преамбулі), є законом про судоустрій в значенні частини 2 статті 130 Конституції України.

Пунктом 2 частини 3 та пунктом 3 частини 4 статті 135 Закону України №1402-VIII визначено, що базовий розмір посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду становить 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,25, якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

Отже, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян урегульовано Законом України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року №966-ХІV з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №966-ХІV).

Відповідно до статті 1 названого Закону прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.

У змісті наведеної норми Закону України №966-ХІV вбачається, що нею закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум.

Судді до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо, не віднесені.

Водночас статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09 листопада 2023 року №3460-ІХ, разом із встановленням станом на 01 січня 2024 року прожиткових мінімумів, у тому числі, для працездатних осіб в розмірі 3028,00 грн, введений такий новий вид прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді», розмір якого становить 2102,00 грн.

Варто зазначити, що зміни до Закону України №1402-VIII у частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у період, про який йдеться у позовній заяві (лютий 2024 року), а також до Закону України №966-ХІV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, тож законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 01 січня календарного року для цілей визначення суддівської винагороди, немає.

Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» фактично змінив складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною 3 статті 130 Конституції України і частиною 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.

На такі аспекти законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у рішеннях від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).

Отже, Законом України №1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України №1402-VIII.

Таким чином, заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2024 року (3028,00 грн), на іншу розрахункову величину, яка Законом України №1402-VIII не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді 2102,00 грн), на підставі абзацу 5 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» є неправомірною.

Додатково суд зауважує на правові висновки Верховного Суду, сформульовані у постанові від 13 вересня 2023 року у справі №240/44080/21:

- Законом України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

- суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України «Про судоустрій і статус суддів»;

- зміна Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» складової для визначення базового розміру посадового окладу судді, є порушенням гарантії незалежності суддів.

Згідно приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Посилання відповідача на правові позиції Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини суд до уваги не приймає. Як убачається зі змісту названих відповідачем рішень такі містять положення щодо можливості держави обмежувати соціально-економічні права громадян, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення. При цьому в розглядуваній справі спірним є питання правильності визначення розміру суддівської винагороди, яка є однією з гарантій незалежності судової системи.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не було доведено належними та допустимими доказами правомірність оскаржуваних позивачем дій.

Ураховуючи наведене правове регулювання та викладену Верховним Судом правову позицію, суд уважає обґрунтованими вимоги позивача про зобов`язання відповідача видати довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 09 лютого 2024 року з обчисленням суддівської винагороди, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028 грн, оскільки у судовому порядку встановлено протиправність дій відповідача щодо зазначення у такій довідці розміру суддівської винагороди, виходячи з базового посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду, визначеного із застосуванням абзацу 5 статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік».

На підставі положень частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 257, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Верховного Суду щодо зазначення у виданій ОСОБА_1 довідці про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 27 лютого 2024 року №881/0/2-24 розміру суддівської винагороди судді станом на 09 лютого 2024 року, обчисленого виходячи з базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду, визначеного із застосуванням абзацу 5 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09 листопада 2023 року №3460-ІХ, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102 грн.

Зобов`язати Верховний Суд видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 09 лютого 2024 року з обчисленням суддівської винагороди, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Верховного Суду на користь ОСОБА_1 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис