Справа № 400/6784/24
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2024-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2024 р. № 400/6784/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаГоловного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54008,

провизнання протиправним та скасування рішення від 18.04.2024 № 84, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

17 липня 2024 року до Миколаївського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі відповідач) про:

визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 18.04.2024 № 84 про відмову в призначені пенсії за віком;

зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу періоди згідно записів трудової книжки серія НОМЕР_1 , дата заповнення 05.04.1985, з 01.04.1985 по 26.07.1990 період роботи в колгоспі імені ОСОБА_2 ;

зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву від 18.08.2023 про призначення пенсії за віком та врахувати періоди роботи згідно записів трудової книжки серія НОМЕР_1 , дата заповнення 05.04.1985, з 01.04.1985 по 26.07.1990 період роботи в колгоспі імені ОСОБА_2 ;

зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком з 18.08.2023 та відшкодувати пенсію у розмірі, згідно чинного законодавства з моменту відмови у призначені пенсії до прийняття рішення про призначення пенсії за віком.

Позов обґрунтував позивачем тим, після досягнення 60-річного віку він 18.08.2023 повторно звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком, до якої додав копії своєї трудової книжки та довідок Акціонерного товариства «Кішлєєво» (Акционерное общество «Кишлеево» (с. Кишлєєво, Собінський район, Владимирська область, Російська Федерація), виданих у 2021 році. 25.08.2023 позивач отримав відмову у призначені пенсії, яку він оскаржив до Пенсійного фонду України. Через вісім місяців після подання скарги 02.05.2024 він отримав листа відповідача від 29.04.2024 № 1400-0304-8/37145, до якого було додано рішення від 18.04.2024 № 84 про відмову в призначені йому пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Водночас до цього стажу не було зараховано період роботи в колгоспі імені М.І. Калініна (колхоз им. М.И. Калинина) на російській території з 01.04.1985 по 26.07.1990, оскільки на відповідних довідках Акціонерного товариства «Кішлєєво» не проставлено апостиль компетентним органом. На переконання позивача, відповідач протиправно не зарахував до його страхового стажу вищевказаний період роботи, тому що цей період роботи підтверджується записами трудової книжки. Крім цього, довідки Акціонерного товариства «Кішлєєво», яке знаходиться на російській території, були видані у 2021 році та подані вперше до органів Пенсійного фонду України у січні 2022 року в період чинності для України Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992.

У відзиві на позовну заяву від 08.08.2024 відповідач заперечив проти позову і просив в його задоволенні відмовити. Відзив умотивовано тим, що відповідно до статті 11 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992, необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, які входили до складу СРСР або до 01.12.1991, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації. Однак, з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в цій Угоді. Тому, враховуючи статті 3, 4 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, вчиненої в Гаазі 05.10.1961, документи, необхідні для призначення пенсії про стаж роботи на російській території до 31.12.1991 враховується у разі проставлення апостилю компетентним органом держави, в якій документ був складений. Оскільки у поданих позивачем до пенсійного фонду російських довідках не проставлений апостиль, тому відповідач правомірно не врахував їх, і, як наслідок, обґрунтовано не зарахував відповідний період роботи позивача до його страхового стажу. Також відповідач закцентував увагу на тому, що призначення пенсії за віком є дискреційними повноваженнями органів Пенсійного фонду України, а позовні вимоги за період з 18.03.2023 по 15.01.2024 подані з пропуском строку звернення до адміністративного суду.

18.072024 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі та розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до статті 263 КАС України (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Згідно із записами №№ 1-6 трудової книжки позивача НОМЕР_1 він у період з 01.04.1985 по 26.07.1990 працював у колгоспі ім. М.І. Калініна.

Про зазначені період роботи позивача у колгоспі ім. М.І. Калініна також зазначено у довідках Акціонерного товариства «Кішлєєво» від 21.10.2021 № 34 (про підтвердження роботи позивача в колгоспі ім. М.І. Калініна з квітня 1985 року по серпень 1990 року), від 21.10.2021 № 35 (про розмір виплаченої позивачу заробітної плати та кількість робочих днів за період з квітня 1985 року по серпень 1990 року) та довідку без номера і дати про правонаступництво Акціонерного товариства «Кішлєєво» колгоспу імені ОСОБА_2 .

10.02.2022 позивачу виповнилось 60 років.

18.08.2023 позивач повторно звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення йому пенсії за віком.

У листі відповідача від 29.04.2024 № 1400-0304-8/37145 вказано, що вищезазначена заява позивача розглянута відповідачем на виконання листа Пенсійного фонду України від 10.04.2024 № 2800-030102-9/22028.

Рішенням відповідача від 18.04.2024 № 84 позивачу було відмовлено у призначені пенсії за віком на тій підставі, що у нього відсутній необхідний страховий стаж роботи, передбачений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме: його страховий стаж становить 27 років 06 місяців 14 днів при необхідному страховому стажі не менше 29 років. До страхового стажу позивача не зараховано період його роботи в колгоспі імені ОСОБА_2 на російській території з 01.04.1985 по 26.07.1990 згідно з довідкою від 21.10.2021 № 35, оскільки на документі не проставлений апостиль компетентним органом держави.

Вважаючи таке рішення про відмову йому у призначені пенсії за віком протиправними позивач звернувся до суду з цим позовом. Так, він переконаний, що цим рішенням відповідача порушено його право на призначення та отримання пенсії за віком.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». (далі Закон № 1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Абзацом тридцять шостим статті 1 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування.

Згідно з абзацом першим пункту 1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV цей Закон набирав чинності з 01.01.2004.

Тому страховий стаж за період до 31.12.2003 обчислюється на підставі документів і в порядку, визначених законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV, тобто Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Отже, періоди роботи позивача до 31.12.2003 можуть бути зараховані до страхового стажу лише на підставі документів і в порядку, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з частинами першою та другою статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Отже, періоди роботи позивача в колгоспі з 01.04.1985 по 26.07.1990 згідно зі статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» можуть бути зараховані до страхового (трудового) стажу на підставі документів, які їх підтверджують, і які містять відомості про фактичну тривалість виконання встановленого мінімуму участі в громадському господарстві.

Відповідно до пункту 25 Примірного статуту колгоспу, затвердженого постановою Центральним комітетом КПРС і Радою Міністрів СРСР від 28.11.1969 № 910, тривалість і розпорядок робочого дня у колгоспі, порядок надання вихідних днів, щорічних оплачуваних відпусток, а також мінімум трудової участі в громадському господарстві працездатних колгоспників регулюються Правилами внутрішнього розпорядку колгоспу.

На кожного члена колгоспу ведеться «Трудова книжка колгоспника» єдиного зразка (абзац п`ятий пункту 3 Примірного статуту колгоспу, затвердженого постановою Центральним комітетом КПРС і Радою Міністрів СРСР від 28.11.1969 № 910).

Згідно з пунктами 1 і 2 Основних положень про порядок видачі і введення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310, схвалених Союзною радою колгоспів 14.03.1975, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу.

Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту прийняття їх у члени колгоспу.

Наявні у колгоспників трудові книжки раніше встановленого зразка обміну на нові не підлягають.

Відповідно до пункту 5 Основних положень про порядок видачі і введення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310, схвалених Союзною радою колгоспів 14.03.1975, у трудову книжку колгоспника вносяться дані про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відтак страховий стаж роботи у колгоспах до 31.12.2003 встановлюється на підставі відповідних записів у такому виді трудових книжок як трудова книжка колгоспника, а за її відсутності або відповідних записів у ній на підставі інших документів, виданих за місцем роботи (колгоспом або його правонаступником), а також архівними установами.

Що стосується документів, якими підтверджується період роботи позивача з 01.04.1985 по 26.07.1990, і які видані роботодавцем, що знаходиться на російській території, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до статті 7 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, укладеної 14.01.1993 (далі Угода від 14.01.1993) (припинила дію 04.07.2023 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2023 № 639 «Про припинення дії Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн»), питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Статтею 11 Угоди від 14.01.1993 встановлено, що документи, видані з метою реалізації цієї Угоди на території однієї Сторони за встановленою формою, або їх копії, засвідчені в установленому порядку, приймаються на території іншої Сторони без легалізації.

Крім цього, згідно зі статтею 11 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 (далі Угода від 13.03.1992), необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, які входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації.

Статтею 13 Угоди від 13.03.1992 встановлено, що кожен учасник її може вийти із неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди щодо цього учасника припиняється зі спливом 6-ти місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-членів Співдружності, які виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і у випадку її виходу з Угоди держави-члена, на території якого вони проживають.

Згідно із Федеральним Законом Російської Федерації від 11.06.2022 № 175-ФЗ «Про денонсацію Російською Федерацією Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року» Російська Федерація денонсувала Угоду від 13.03.1992.

Відтак Російська Федерація припинила з 01.01.2023 участь в Угоді від 13.03.1992.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з пунктом «b» частини першої статті 70 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, складену 23.05.1969, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, припинення договору відповідно до його положень або відповідно до цієї Конвенції не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників, які виникли в результаті виконання договору до його припинення.

Таким чином, необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані роботодавцями на російській території до 01.01.2023, підлягають прийняттю в Україні без легалізації.

Суд встановив, що 18.08.2023 позивач повторно звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення йому пенсії за віком, до якої додав, зокрема, довідку Акціонерного товариства «Кішлєєво» від 21.10.2021 № 35, яка містить дані про розмір виплаченої позивачу заробітної плати та кількість відпрацьованих ним робочих днів за період з квітня 1985 року по серпень 1990 року.

Оскільки ця довідка була видана Акціонерним товариством «Кішлєєво, яке знаходиться на російській території, до 01.01.2023, тому органи Пенсійного фонду України зобов`язані були прийняти її без легалізації.

Отже, неврахування довідки Акціонерного товариства «Кішлєєво» від 21.10.2021 № 35 при обчисленні страхового стажу позивача є неправомірним, і, відповідно, протиправним є рішення відповідача від 18.04.2024 № 84.

Тому позовні вимоги в частині визнання протиправним і скасування оскаржуваного рішення, а також зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву від 18.08.2023 підлягають задоволенню.

Проте, це не призведе до поновлення порушених прав позивача у зв`язку з тим, що у наявних довідках Акціонерного товариства «Кішлєєво» відсутні відомості про встановлений у колгоспі ім. М.І. Калініна в період з 01.04.1985 по 26.07.1990 мінімум трудової участі в громадському господарстві.

Поряд з цим, в умовах воєнної російської агресії проти України в органів Пенсійного фонду України та у позивача відсутні на сьогодні об`єктивні будь-які можливості отримати такі дані з російської території, зокрема та не виключно, в порядку, встановленому Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, вчиненої в Гаазі 05.10.1961.

Механізм підтвердження таких страхових стажів в умовах дії воєнного стану чинним законодавством не встановлений.

У пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) Європейський Суд з прав людини (ЄСПЛ) підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з висновком ЄСПЛ державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67).

Відтак позивач не повинна нести негативні для себе наслідки у зв`язку з тим, що на сьогоднішній день органи державної влади не врегульовали механізм обрахунку та / або підтвердження страхового стажу, набутого на території держави-агресора.

Суд встановив, що згідно із записами №№ 1-6 трудової книжки позивача НОМЕР_1 він у період з 01.04.1985 по 26.07.1990 працював у колгоспі ім. М.І. Калініна.

Довідкою Акціонерного товариства «Кішлєєво» від 21.10.2021 № 35 підтверджується факт роботи та отримання заробітної плати позивачем у період з квітня 1985 року по серпень 1990 року. Згідно з цією довідкою у 1985 році позивач відпрацював 255 робочих днів, у 1986 році 300, у 1987 році 333, у 1988 році 295, у 1989 році 305 і в 1990 році 180 (за вісім місяців). Водночас, для порівняння, кількість робочих днів відповідно до трудового законодавства у 2024 році в Україні становить 262 дня.

Наведене свідчить про безперервний характер його роботи у вказаний період.

Тому позовні вимоги щодо зарахування періоду роботи позивача з 01.04.1985 по 26.07.1990 в колгоспі імені ОСОБА_2 згідно із записів трудової книжки серія НОМЕР_1 , дата заповнення 05.04.1985, до його страхового стажу, підлягають задоволенню.

Натомість щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком з 18.08.2023 та відшкодувати пенсію у розмірі, згідно чинного законодавства з моменту відмови у призначені пенсії до прийняття рішення про призначення пенсії за віком, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з абзацом першим частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Таким чином, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача за сукупності наступних умов:

1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача;

2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача;

3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів;

4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 05.09.2018 у справі № 826/9727/16 і від 04.08.2020 у справі № 340/2074/19.

Враховуючи наявні у матеріалах справи докази, суд не має можливості достовірно стверджувати, що у разі зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 01.04.1985 по 26.07.1990, що позивач відповідає усім умовам, необхідним для призначення йому пенсії за віком.

Тому позовні вимоги у вказаній частині задоволенню не підлягають.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Платіжною інструкцією від 14.07.2024 підтверджується понесення позивачем судових витрат у розмірі 968,96 грн на сплату судового збору за подачу адміністративного позову, а тому ця сума підлягає відшкодуванню шляхом стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54020; код за ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 18.04.2024 № 84 про відмову в призначені пенсії за віком.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54020; код за ):

зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) згідно із записами трудової книжки серія НОМЕР_1 , дата заповнення 05.04.1985, період його роботи в колгоспі імені ОСОБА_2 з 01.04.1985 по 26.07.1990;

повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) від 18.08.2023 про призначення йому пенсії за віком та врахувати періоди роботи згідно записів трудової книжки серія НОМЕР_1 , дата заповнення 05.04.1985, період роботи в колгоспі імені ОСОБА_2 з 01.04.1985 по 26.07.1990.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54020; ) судовий збір у розмірі 968 (Дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

7. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

8. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

РПовний текс рішення складено 19 серпня 2024 року