Справа № 420/15516/24
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2024-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 02.05.2024 року № 29 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії з 24.04.2024 року за вислугою років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру», починаючи з моменту звернення, а саме з 24.04.2024 року по день призначення пенсії на підставі повторної заяви ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вислуга років ОСОБА_1 станом на 24 квітня 2024 року (день звернення із заявою про призначення пенсії) становила 25 років 1 місяць та 24 дні, у тому числі: - час роботи на посадах прокурорів (не рахуючи період перебування у декретній відпустці у період роботи в органах прокуратури) - 18 років 0 місяців та 10 днів , тобто понад 15 років (абз. 1 ч. 6 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру»); - перебування у двох відпустках для догляду за дитиною до досягнення 3-х річного віку у період роботи в органах прокуратури, а саме, з 18 грудня 2003 року по 31 жовтня 2005 року, та з 18 листопада 2010 року по 24 вересня 2013 року, тобто усього 4 роки 8 місяців та 21 день (абз. 8 ч. 6 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру»); - половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання, а саме 02 роки 04 місяці та 24 дні (абз.7 ч. 6 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру»).

Таким чином, вислуга років позивача, яка обчислена згідно з частиною 6 статті 86 Закону України № 1697-VII, на час звернення із заявою про призначення пенсії становила понад 25 років, у тому числі час роботи на посадах прокурорів понад 15 років, що є достатнім для призначення пенсії за вислугою років відповідно до частини 1 статті 86 Закону № 1697-VII, а тому оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 29 від 02.05.2024 року про відмову у призначення пенсії Позивачу є протиправною.

Вважаючи протиправним рішення відповідачів про відмову в призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 27.05.2024 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження по справі та визначено, що справа розглядатиметься за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

04.06.2024 року до суду від третьої особи надійшли пояснення щодо позову.

14.06.2024 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що стаж позивача за вислугу років складає 24 роки 10 місяців 03 дні, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів 22 роки 05 місяців 09 днів та навчання 02 роки 04 місяці 24 дні.

До вислуги років позивача зараховано всі періоди роботи на посадах та половина навчання, як це передбачено Законом № 1697-VII.

Відповідач зазначає, що скільки стаж позивача за вислугу років не відповідає стажу зазначеного в ст. 86 Закону № 1697, тому відповідно відсутні підстави для призначення пенсії за вислугу років.

За приписами ч.5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відтак, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,

ВСТАНОВИВ:

24.04.2024 року ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ в Одеській області щодо призначення пенсії за вислугою років відповідно до Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII Про прокуратуру.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

На підстави заяви та наданих документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 02.05.2024 року прийнято Рішення № 29 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону №1697-VII.

Відповідно до вказаного рішення стаж позивача за вислугу років складає 24 роки 10 місяців 03 дні, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів 22 роки 05 місяців 09 днів та навчання 02 роки 04 місяці 24 дні. До вислуги років зараховано всі періоди.

З 01 вересня 1996 року по 21 червня 2001 року позивач навчалась на денній формі навчання Юридичного інституту Одеського державного університету ім. І.І. Мечникова за спеціальністю «Правознавство» та у подальшому закінчила Одеську національну академію (яку створено на базі зазначеного Юридичного інституту), що підтверджується копією диплома та додатку до нього, архівною довідкою Національного університету «Одеська юридична академія» від 12.02.2024 № 231-23, а також записами у трудовій книжці ОСОБА_1 .

Відповідно до копії трудової книжки позивача наказом № 139 від 25 липня 2001 року її прийнято на роботу в органи прокуратури Одеської області за направленням Генеральної прокуратури України та з вказаного періоду часу позивач працювала на наступних посадах в органах прокуратури:

- з 25 липня 2001 року по 09 серпня 2006 року помічник прокурора Суворовського району м. Одеси.

- з 10 серпня 2006 року по 05 січня 2015 року прокурор відділу забезпечення участі в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в судах прокуратури області

-з 06 січня 2015 року о 13 квітня 2016 року прокурор відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури області

- з 14 квітня 2016 року по 30 липня 2018 року прокурор відділу забезпечення представництва в суді управління представництва інтересів громадянина або держави в суді прокуратури області

- з 31 липня 2018 року по 11 травня2020 року прокурор відділу забезпечення представництва в суді управління представництва інтересів держави в суді прокуратури області; -

з 12 травня 2020 по 13 вересня 2020 року заступник начальника відділу забезпечення представництва в суді управління представництва інтересів держави в суді прокуратури області;

- з 14 вересня 2020 року по 11 листопада 2020 року прокурор відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Одеської обласної прокуратури; - з 12 листопада 2020 року по 19 січня 2022 року - заступник начальника відділу представництва інтересів держави з питань земельних відносин управління представництва держави в суді Одеської обласної прокуратури;

- з 20 січня 2022 року по теперішній час прокурор відділу представництва інтересів держави з питань земельних відносин управління представництва держави в суді Одеської обласної прокуратури.

Крім того, під час роботи в органах прокуратури ОСОБА_1 перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку з 18 грудня 2003 року по 29 вересня 2006 року (наказ від 12 грудня 2003 року № 273).

При цьому, приступила до роботи 01 листопада 2005 року, перервавши відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку (наказ від 03 жовтня 2005 року № 386).

Під час роботи в органах прокуратури ОСОБА_1 перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку з 18 листопада 2010 року по 24 вересня 2013 року (наказ від 01 листопада 2010 року № 1431к). Приступила до роботи з 25 вересня 2013 року (наказ від 20 серпня 2013 року № 1674к).

Вважаючи протиправним рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

15.07.2015р. набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII (надалі - Закон №1697-VII), статтею 86 якого урегульовано порядок пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури.

Відповідно до частини першої статті 86 Закону № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії (частина другої статті 86 Закону № 1697-VII).

Частиною 8 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що право на пенсію за вислугу років мають особи, які, в тому числі, безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури.

Пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами (частина 13 статті 86 Закону України «Про прокуратуру»).

Відповідно до статті 15 Закону № 1697-VII прокурором органу прокуратури є: 1) Генеральний прокурор; 2) перший заступник Генерального прокурора; 3) заступник Генерального прокурора; 4) заступник Генерального прокурора - Головний військовий прокурор; 4-1) заступник Генерального прокурора - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; 5) керівник підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі перший заступник та заступник Головного військового прокурора, керівник підрозділу Головної військової прокуратури на правах структурного підрозділу Генеральної прокуратури України); 6) заступник керівника підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); 7) прокурор Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); 8) керівник регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 9) перший заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 10) заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 11) керівник підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 12) заступник керівника підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 13) прокурор регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 14) керівник місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); 15) перший заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); 16) заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); 17) керівник підрозділу місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої).

У відповідності до частини 6 статті 86 Закону №1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів;

слідчими, суддями;

на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою;

у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання;

на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України;

на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури;

військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання;

відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

З аналізу вищенаведених норм випливає, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку, за наявності на день звернення з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років. При цьому, до вислуги років, що дає право на пенсію зараховується: військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Судом встановлено, що вислуга років ОСОБА_1 станом на 24 квітня 2024 року (день звернення із заявою про призначення пенсії) становила 25 років 1 місяць та 24 дні, у тому числі: - час роботи на посадах прокурорів (не рахуючи період перебування у декретній відпустці у період роботи в органах прокуратури) - 18 років 0 місяців та 10 днів , тобто понад 15 років; - перебування у двох відпустках для догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку у період роботи в органах прокуратури, а саме, з 18 грудня 2003 року по 31 жовтня 2005 року, та з 18 листопада 2010 року по 24 вересня 2013 року, тобто усього 4 роки 8 місяців та 21 день; - половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання, а саме 02 роки 04 місяці та 24 дні (абз.7 ч. 6 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру»), тобто на час звернення із заявою про призначення пенсії становила понад 25 років, у тому числі час роботи на посадах прокурорів понад 15 років, що є достатнім для призначення пенсії за вислугою років відповідно до частини 1 статті 86 Закону № 1697-VII, а тому оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 29 від 02.05.2024 року про відмову у призначення пенсії позивачу є протиправним.

Суд зазначає, що незарахування всіх періодів стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п. 3.1. Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру», суд зазначає наступне.

Відповідно до Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Суд зазначає, що обрахунок стажу, що враховується у призначенні пенсії, є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Оскільки відповідачем протиправно відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру», що встановлено судом, поряд з цим встановлено, що позивач на момент звернення із заявою від 24.04.2024 року про призначення пенсії досяг необхідного пенсійного віку, водночас на час судового розгляду матеріали справи не містять доказів обрахунку пенсійним органом стажу за вислугу років, суд з метою належного та ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 24.04.2023 року про призначення пенсії згідно зі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

Згідно приписів частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтями 72-76 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи викладене, оцінивши достовірність та достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, відповідно до свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням висновку суду про часткове задоволення позову, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 968,96 грн.

Рішення виготовлено та підписано після виходу судді з відпустки.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (проспект Богдана Хмельницького, 116а, м. Дніпро, 49033, Код ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 29 від 02.05.2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 24.04.2024 року, призначивши пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» з дня звернення із заявою про призначення пенсії з 24.04.2024 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (проспект Богдана Хмельницького, 116а, м. Дніпро, 49033, Код ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 968,96 (дев`ятсот шістдесят вісім гривень, дев`яносто шість копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Самойлюк Г.П.