Справа № 580/1920/24
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2024-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1920/24 Суддя (судді) першої інстанції: Василь ГАВРИЛЮК
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі, збільшеному до 100000 гривень, в розрахунку на місяць пропорційно дням забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 12.06.2022 по 08.08.2022, з урахуванням фактично виплачених сум;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі, збільшеному до 100000 гривень, в розрахунку на місяць пропорційно дням забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 12.06.2022 по 08.08.2022, з урахуванням фактично виплачених сум.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 06 травня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 06 травня 2024 року, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач вказує, що постанова Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168) не містить буд-яких виключень щодо можливості позбавлення додаткової винагороди, яка має виплачуватись військовослужбовцю за перебування на військовій службі у період дії воєнного стану.

Апелянт наголошує, що у період з 12.06.2022 по 08.08.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи у м. Краматорськ, що підтверджується довідкою від 25.08.2022 № 1641/4599, тому має право на виплату додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100000 грн за вказаний період.

Також апелянт стверджує, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що проблеми, які виникають під час створення та обміну інформацією про участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, не можуть мати негативні наслідки для такого військовослужбовця, а отже, й не може впливати на його особисті права, у тому числі на право отримання спірної додаткової винагороди.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Після надходження матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2024 року, призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

До Шостого апеляційного адміністративного суду 04 червня 2024 року надійшов відзив відповідача, в якому останній вказує, що позивач, перебуваючи з 12.06.2022 по 08.08.2022 на території (в районі) здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави в зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, виконував бойові (спеціальні) завдання - брав безпосередню участь у бойових діях 8 днів у липні та 5 днів у серпні 2022 року, за що й отримав пропорційну частину додаткової винагороди з розрахунку 100000 грн. У зв`язку з викладеним, відповідач просить у задоволені апеляційної скарги позивача відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно з довідкою ВЧ НОМЕР_2 від 25.08.2022 № 1641-4599 ОСОБА_1 у період з 12.06.2022 по 08.08.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, м. Краматорськ.

ОСОБА_1 20.12.2023, через свого представника, звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив надати інформацію, зокрема, щодо нарахованих та виплачених сум спірної додаткової грошової винагороди.

Відповідач листом від 05.01.2024 повідомив представника позивача про те, що у період з червня по серпень 2022 року позивачу виплачувалась додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а додаткова винагорода у збільшеному розмірі до 100000 грн, виплачувалась пропорційно часу участі у відповідних діях та заходах.

Відповідно до розрахунково-платіжної відомості № 648 (а.с.50) на виплату додаткової винагороди з розрахунку 100000 грн відповідно до постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 за липень 2022 року на підставі наказу в/ч НОМЕР_2 № 213 від 11.08.2022 за період безпосередньої участі в бойових діях з 21 по 28 липня 2022 року за 8 днів позивачу нараховано18064,52 грн та 26.09.2022 проведено виплату на його картковий рахунок (згідно виписки із карткового рахунку позивача у АТ "Приватбанк", а.с.61).

Згідно з розрахунково-платіжною відомістю № 740 (а.с.50 зворотній бік) на виплату додаткової винагороди з розрахунку 100000 грн відповідно до постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 за серпень 2022 року на підставі наказу в/ч НОМЕР_2 № 281 від 22.09.2022 за період безпосередньої участі в бойових діях з 03 по 07 серпня 2022 року за 5 днів позивачу нараховано 11120,97 грн та 31.10.2022 проведено виплату на його картковий рахунок (згідно виписки із карткового рахунку позивача у АТ "Приватбанк", а.с. 61).

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди за період з 12.06.2022 по 08.08.2022 у розмірі, збільшеному до 100000 гривень, в розрахунку на місяць пропорційно дням забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, звернувся до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів з цим позовом.

Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив, зазначивши, що первинні документи (бойові розпорядження, бойові накази) підтверджують безпосередню участь позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони у періоди з 21.07.2022 по 28.07.2022 та з 03.08.2022 по 07.08.2022, на підставі яких відповідач пропорційно за вказані періоди здійснив виплату додаткової винагороди у збільшеному розмірі до 100000 грн. Тому, суд дійшов висновку про відсутність у діях відповідача ознак протиправної бездіяльності щодо виплати додаткової грошової винагороди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно з частиною першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно зі статтею 1 Закону № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 9 Закону № 2011-XII Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі - Порядок № 260), відповідно до п. 2 якого грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Зміст вказаних норм дає підстави для висновку про те, що військовослужбовці Збройних Сил України за рахунок коштів державного бюджету отримують грошове забезпечення, яке складається із основних виплат, додаткових та одноразових виплат. При цьому, розмір грошового забезпечення встановлюється Кабінетом Міністрів України, а Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", в пункті 1 якої (у редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям, зокрема, Збройних Сил, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Аналіз вказаних приписів постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 вказує на право військовослужбовців Збройних Сил України на отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі до 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Згідно з абзацом 2 пункту 1 Постанови № 168 виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

У архівному витязі ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 26-28) міститься наступна інформація:

«за 21 липня 2022 року зазначено: "Згідно БР командувача ОТУ "ІНФОРМАЦІЯ_1" № 98т від 20.07.2022 53Гр ІНФОРМАЦІЯ_3", а саме: ... сол. ОСОБА_2 ... вийшла в р-н виконання бойових завдань;

за 03 серпня 2022 року зазначено: "БР ком. ОТУ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " № 125т від 02.08.22, БН ком. ІНФОРМАЦІЯ_4" № 6дск від 02.08.22 по 53 Гр СпП: виведення в р-н виконання бойових завдань ... в складі: .... сол. ОСОБА_1 ";

за 08 серпня 2022 року зазначено: "БР ком. ОТУ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " 135т від 05.08.22 БН ком. ТГр ІНФОРМАЦІЯ_5" № 7дск від 05.08.22 ТГр ІНФОРМАЦІЯ_5" вийшла з зони виконання бойових, завдань, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_6 у повному составі".

У наказах командира військової частини НОМЕР_2 містяться такі відомості:

"...період безпосередньої участі з 21.07 по 28.07 (довідка від 02.07.2022 № 31З/ОТУЛ/5558д)" (наказ від 11 серпня 2022 року № 213);

"...період безпосередньої участі з 03.08 по 07.08 (довідка № 313/ОТУЛ/6295д від 07.08.2022) (наказ від 22 вересня 2022 року № 281)".

Отже, вказані первинні документи (бойові розпорядження, бойові накази, журнал бойових дій) підтверджують безпосередню участь позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони у періоди з 21.07.2022 по 28.07.2022 та з 03.08.2022 по 07.08.2022.

Суд першої інстанції достовірно встановив, що відповідно до розрахунково-платіжної відомості № 648 (а.с. 50) на виплату додаткової винагороди з розрахунку 100000 грн відповідно до постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 за липень 2022 року на підставі наказу в/ч НОМЕР_2 № 213 від 11.08.2022 за період безпосередньої участі в бойових діях з 21 по 28 липня 2022 року за 8 днів позивачу нараховано18064,52 грн та 26.09.2022 проведено виплату на його картковий рахунок. Згідно розрахунково-платіжної відомості № 740 (а.с. 50 зворотній бік) на виплату додаткової винагороди з розрахунку 100000 грн відповідно до постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 за серпень 2022 року на підставі наказу в/ч НОМЕР_2 № 281 від 22.09.2022 за період безпосередньої участі в бойових діях з 03 по 07 серпня 2022 року за 5 днів позивачу нараховано 11120,97 грн та 31.10.2022 проведено виплату на його картковий рахунок.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач правомірно виплачував позивачу спірну додаткову винагороду у розмірі до 100000 грн пропорційно часу його безпосередньої участі у бойових діях.

З огляду на викладене, безпідставними є доводи апелянта про наявність у нього права на виплату додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100000 грн у період з 12.06.2022 по 08.08.2022 перебування у м. Краматорськ, де він брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Посилання апелянта на довідку ВЧ НОМЕР_2 від 25.08.2022 № 1641-4599, як на підставу для виплати спірної додаткової винагороди у розмірі 100000 грн за весь період з 12.06.2022 по 08.08.2022, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки зазначена довідка не відноситься до переліку первинних документів, що підтверджують безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях, або заходах, оскільки видається з метою встановлення військовослужбовцю статусу учасника бойових дій та не є самостійною і достатньою підставою для підтвердження обставин безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях за весь спірний період.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06 травня 2024 року - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06 травня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна