Справа № 520/23804/23
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2024-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 р. № 520/23804/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тітова О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "Торговий дім "Золота миля" до Харківської митниці Держмитслужби про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ :

Приватне підприємство "Торговий дім "Золота миля" (пр. Героїв Харкова, буд. 135-А,м. Харків,61001, код 34470937) звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Харківської митниці Держмитслужби (вул. Короленка, буд. 16Б,м. Харків,61003, ) в якому, просить суд: визнати противоправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів № ИА807000/2023/000144/2 від 22.03.2023р. та Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № ІІА807200/2023/000145.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішення про коригування митної вартості товарів Харківської митниці Державної митної служби України та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Харківської митниці Державної митної служби України, на думку позивача, є протиправними та підлягають скасуванню.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Враховуючи викладене, суд розглядає справу за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Суддя у період з 16.10.2023 по 20.10.2023 перебував на навчанні, з 23.10.2023 по 26.10.2023 перебував на лікарняному, з 17.01.2024 по 05.02.2024 та 01.07.2024 по 29.07.2024 перебував у відпустці.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 10.08.2020 між ПП «Торговий Дім «Золота Миля» та INTERCONTINENTAL SPECIALTY FATS SDN. BHD. (Порт Кланг, Малайзія) було укладено Контракт № № BO-195-100820.

Відповідно до пункту 1.1. контракту продавець зобов`язався продати покупцю товар згідно зі специфікацією. При цьому в пункті 2.1. контракту зазначено, що поставка товару здійснюється партіями на умовах, погоджених сторонами у специфікаціях. Товар поставляється партіями в асортименті за замовленням Покупця та в строки, зазначені в специфікаціях до цього контракту. Згідно з пунктом 4.1. контракту Ціна на товар встановлюється в доларах США і зафіксована в специфікаціях до цього контракту. Пунктом 5.1 контракту передбачено, що Умови поставки товару розуміються згідно з правилами Інкотермс-2010 і визначаються як FOB Порт Кланг, Малайзія, якщо інші умови поставки не вказані в специфікації. Відповідно до пункту 5.3. контракту всі витрати, пов`язані з виконанням цього контракту на території країни Продавця - несе Продавець, на території країни Покупця - несе Покупець. За умовами пункту 7.1. контракту умови оплати партії товару, що поставляється за контрактом, визначаються в Специфікаціях до цього Контракту.

Згідно зі специфікацією №7 від 13.12.2022р. передбачена поставка наступного товару: Замінник какао-масла «ICO 50-GM», в кількості 21 400,00 кг., ціна товару 1,80 доларів США/кг., загальною вартістю 38 520,00 доларів США.

Строк відвантаження товару не пізніше 31 січня 2023р.

Умови оплати на поставку даної партії товару 50% передплата сплачується за 4 тижні до відвантаження та 50% вартості сплачуються за 2 тижні до відвантаження,на умовах поставки FOB, Порт Кланг, Малайзія (INCOTERMS 2020).

На виконання договору поставки позивачу було надіслано рахунок проформу інвойс №ISF/GMU/P341/22 від 20.12.2022, інвойс №C2302029 від 07.02.2023р., в якому міститься сума вартості товару 38 520,00 доларів США, який сплачений позивачем, що підтверджується платіжними документами від 27.12.2022р. №288, від 10.03.2023р. №306.

Позивачем в якості перевізника товару залучено:

- Компанію Maerks A/S по маршруту - з порту Кланг, Малайзія до порту Gdansk (Польща) за коносаментом №231316895 від 27.10.2022р., що підтверджується рахунками на оплату № від 13.03.2023р., від 13.03.2023р., від 13.03.2023р. Платіжним дорученням про оплату послуг №351 від 14.03.2023р.;

-Компанію Arkanar, якою надані послуги з експедирування/перевантаження/навантаження/митне Т1 у порту Гданськ (Польща), що підтверджується рахунком на оплату №26 від 13.03.2023р., довідкою про транспортні витрати б.н від 22.03.2023р. Платіжне доручення що підтверджує вартість перевезення 351 від 14.03.2023р.; Платіжне доручення про оплату послуг №370 від 16.03.2023р.

- ФОП ОСОБА_1 по маршруту Гданськ (Польща) п/п Ягодин (Україна), що підтверджується рахунком на оплату №9А від 16.03.2023р., CMR б.н від 15.03.2023р.

Відповідно до довідки про транспортні витрати б.н від 22.03.2023р., вартість транспортних витрат, які входять до митної вартості товару за маршрутом з порту Кланг, Малайзія - порт Gdansk (Польща) Ягодин п/п (Україна) складають суму 159 410,94 грн.

Позивач звернувся до Харківської митниці з електронною митною декларацією №23UA25U2 від 20.03.2023р., в якій митна вартість була визначена за ціною контракту, у графі 31 зазначено товар (щодо оформлення товару Замінник какао-масла «ICO 50-GM» - являє собою суміш пальмової 43,6% та пальмоядрової 55,4% олій, містить добавки лецитину та сорбітан тристеарат 1%, вміст вільних жирних кислот 0,10% мах, призначений для виготовлення харчових продуктів, в упаковці масою нетто 20 кг., вага нетто без врахування упаковки 21 400,00кг., що надійшов в рамках Контракту BO-195-100820 від 10.08.2020р. з INTERCONTINENTAL SPECIALTY FATS SDN. BHD. (Порт Кланг, Малайзія) разом із наступними документами:

Пакувальний лист б.н від 07.02.2023; Проформа інвойс ISF/GMU/P341/22 від 20.12.2022; Інвойс C2302029 від 07.02.2023;Коносамент 224539535 від 14.02.2023;СМR б.н від 15.03.2023;Т1 23PL322080NS5RYDQ4 від 15.02.23;Сертифікат походження KL/2023 №004567 від 16.02.2023; Платіжне доручення 288 від 27.12.2022; Платіжне доручення 306 від 10.01.2023;Транспортний рахунок 9A від 16.03.2023; Транспортний рахунок 26 від 13.03.2023; Транспортний рахунок від 13.03.2023; Транспортний рахунок від 13.03.2023;Транспортний рахунок від 13.03.2023; Контракт BO-195-100820 від 10.08.2020; Специфікація 7 від 13.12.2022; Додаткова угода 1 від 29.12.2022;Транспортний договір UA00069121 від 20.09.2021; Транспортний договір TO 1808 від 18.08.2022;Транспортний договір TO 05/11 від 05.11.2022; Сертифікат про відсутність ГМО б.н від 23.02.2022; Висновок митної лабораторії -0475 від 16.08.2021; Серт.аналізу б.н від 07.02.2023; Декл. виробy. MD-DKL-23B07-01 від 07.02.2023; Декларація виробника б.н від 30.12.2022; Лист б.н від 07.02.2023; Лист виробника б/н від 07.02.2023; Зміна №1 до ДСТУ 5005:2014 від 10.08.2021; Наказ 276 від 10.08.2021; Лист б.н від 07.02.23; Експортна митна декларація B4 від 04.02.2023.

Відповідач 20.03.2023 надіслав позивачу Запит (повідомлення) про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів.

Позивач 21.03.2023 (вих. № 23/12/64) надав пояснення щодо складових митної вартості товару та надав додаткові документи: прайс лист б.н від 13.12.2022р.; платіжне доручення що підтверджує вартість перевезення 351 від 14.03.2023р.; платіжне доручення що підтверджує вартість перевезення 370 від 16.03.2023р.; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованою експертною організацією 334 від 21.03.2023р.; калькуляція б.н від 13.12.2022.

Харківської митницею Державної митної служби України складено картку відмови в прийнятті вищевказаної митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807200/2023/000145 від 22.03.2023, та, відповідно, прийнято рішення про коригування митної вартості товару №UA807000/2023/000144/2 від 22.03.2023.

Позивач, вважаючи протиправним оскаржуване рішення, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам, суд зазначає наступне.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України (далі МК України).

Статтею 49 МК України визначено, що митна вартість товарів - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно частин 4, 5 статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

У відповідності до частини 3 статті 318 МК України митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Статтею 50 МК України визначено, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Частиною 1 статті 51 МК України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Стаття 57 МК України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів.

При декларуванні товарів позивач визначив їх митну вартість виходячи саме з умов зовнішньоекономічного контракту від 12.07.2021 №ЕХР-08/20, інвойсу, декларації про походження товару, коносаменту.

Згідно частиною 1 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, згідно з частиною 2 статті 53 МК України, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частин 1, 2 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1-3 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Форма рішення про коригування митної вартості товарів встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Разом з тим, відповідно до вимог статті 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

Тобто, відповідно до норм МК України митним органом при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів повинна бути зазначена послідовність застосування методів визначення митної вартості та причини, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Суд звертає увагу на те, що за сталою та послідовною практикою Верховного Суду (постанови від 10 червня 2021 року у справі №815/6854/17, від 14 липня 2020 року у справі №809/1734/16) навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом, оскільки митні органи при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, мають діяти у спосіб, визначений МК України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті органом доходів і зборів відповідних рішень. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

Відповідно до частини 3 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Також згідно частини 6 статті 53 МК України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Суд зазначає, що Верховний Суд неодноразово наголошував на правовій позиції, яка полягає у тому, що право митниці витребувати додаткові документи у декларанта з метою вчинення наступних дій, спрямованих на визначення дійсної митної вартості товарів, пов`язане з наявністю у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості декларантом. При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Таким чином, витребування додаткових документів можливе лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому, сумніви митного органу є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів, підставою для його прийняття стало наступне: невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МКУ, в зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально а також в зв`язку з тим, що документи подані декларантом та зазначені у частині другій статті 53 МКУ, містять розбіжності які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (зокрема: декларантом не надано інформація щодо вартістних характеристик товару від виробника (прайс-лист, калькуляція. тощо); дата видачі митної декларації країни відправлення раніше ніж дата наданого коносаменту, що не є логічним; данні вказані в митній декларації країни відправлення (не зазначено код товар; не зазначена дата інвойсу: надані копії платіжних доручень в іноземній валюті №288 від 27.12.2022. та №306 від 10.01.2023 не може бути достатнім доказом оплати за товар, оскільки не містить відомостей (відміток штампа банку платника, дати виконання, підпису відповідального виконавця банку), визначених пунктом 3.2 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216; номери інвойсів зазначені у платіжних дорученнях платіжних дорученнях в іноземній валюті №288 від 27.12.2022. та №306 від 10.01.2023 (графа 70 призначення платежу.) не відповідають номерам інвойсів, які надані до митного оформлення, що є розбіжністю, тощо), а також в зв`язку з ненаданням декларантом всіх витребуваних додаткових документів, передбачених частиною 3 ст.53 МКУ, та відмовою декларанта надати додаткові документи, щодо митної вартості та вимогою декларанта прийняти рішення про коригування митної вартості товар.

На підтвердження митної вартості товарів відповідно до картки відмови в прийнятті митної декларації № UA807200/2023/000145 від 22.03.2023р., позивачем до митного органу надано наступні документи: пакувальний лист б.н від 07.02.2023; проформа інвойс ISF/GMU/P341/22 від 20.12.2022; інвойс C2302029 від 07.02.2023; коносамент 224539535 від 14.02.2023; СМR б.н від 15.03.2023; Т1 23PL322080NS5RYDQ4 від 15.02.23; сертифікат походження KL/2023 №004567 від 16.02.2023; платіжне доручення 288 від 27.12.2022; платіжне доручення 306 від 10.01.2023; транспортний рахунок 9A від 16.03.2023; транспортний рахунок 26 від 13.03.2023; транспортний рахунок від 13.03.2023; транспортний рахунок від 13.03.2023; транспортний рахунок від 13.03.2023; контракт BO-195-100820 від 10.08.2020; специфікація 7 від 13.12.2022; додаткова угода 1 від 29.12.2022; транспортний договір UA00069121 від 20.09.2021; транспортний договір TO 1808 від 18.08.2022; транспортний договір TO 05/11 від 05.11.2022; сертифікат про відсутність ГМО б.н від 23.02.2022; висновок митної лабораторії -0475 від 16.08.2021; серт. аналізу б.н від 07.02.2023; декл. виробy. MD-DKL-23B07-01 від 07.02.2023; декларація виробника б.н від 30.12.2022; лист б.н від 07.02.2023; лист виробника б/н від 07.02.2023; зміна №1 до ДСТУ 5005:2014 від 10.08.2021; наказ 276 від 10.08.2021; лист б.н від 07.02.23; експортна митна декларація B4 від 04.02.2023.

Додатково надані наступні документи: прайс лист б.н від 13.12.2022р.; платіжне доручення що підтверджує вартість перевезення 351 від 14.03.2023; платіжне доручення що підтверджує вартість перевезення 370 від 16.03.2023; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованою експертною організацією 334 від 21.03.2023; калькуляція б.н від 13.12.2022.

Оцінивши під час розгляду справи документи, які подавались позивачем під час митного оформлення товарів, суд прийшов до висновку про недоведеність відповідачем неповноти, неточності чи недостатності наданих позивачем митної декларації, документів для визначення митної вартості товару за основним методом; наявності встановлених частинами 1 та 2 статті 58 МК України обмежень для застосування першого методу та обставин, зазначених в частині 6статті 54 МК України, для відмови у митному оформленні товару за першим методом, а отже і підстав для застосування положень частини 3 статті 57 та частини 3 статті 58 МК України, тобто використання другорядного методу визначення митної вартості товару при недоведеності неможливості її визначення за основним.

При цьому, надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

В той же час відповідачем суду не надано жодних доказів недостовірності заявленої позивачем вартості товару, а саме відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Щодо ненадання декларантом усіх витребуваних додаткових документів, передбачених частиною 3 ст. 53 МКУ, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 6 ст. 53 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

У той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

У спірному випадку суд не вбачає ознак недостовірності задекларованої вартості товару.

Зауваження щодо ненадання калькуляції, (прайс-листів) виробника товару, суд визнає необґрунтованим з огляду на таке.

У силу наведених вище приписів ч. 3 ст. 53 МК України ці документи не входять в перелік обов`язкових документів, які має надати декларант до митного органу, який передбачений ч. 2 ст. 53 МК України. Крім того, прайс-листи, калькуляція, тощо надаються за їх наявності. Ненадання цих документів автоматично не призводить до корегування митної вартості товарів. Необхідною умовою вимагати документи, щодо вартісних характеристик товару є наявність розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявність ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Отже, прайс-лист не є основним документом відповідно до ч.2ст.53 МК України, який підтверджує митну вартість товарів; це довідник цін (тарифів)на товари та/або види послуг, які адресовані невизначеному колу покупців і жодний нормативний акт, зокрема міжнародний не встановлює вимоги до форми та змісту прайс-листів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 28 лютого 2024 року у справі № 815/1460/18.

Крім того, разом з митною декларацією позивачем було надано під час митного оформлення спірної товарної партії товару Специфікацію №7 від 31.01.2023р., калькуляцію б/н від 02.10.2023р., які по своїй суті є каталогами виробника товару.

Згідно з частиною 3 ст. 53 МК України надання додаткових документів на вимогу митниці не є безумовним обов`язком декларанта. Умовою виконання вимоги митниці є наявність додаткових документів у підприємства. У декларанта відсутні каталоги виробника товару. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України каталог виробника товарів не відноситься до документів, які повинні надаватись декларантом для підтвердження митної вартості товарів, тому вимога митниці про його надання суперечить означеним правовим нормам.

Твердження відповідача, що дата видачі митної декларації країни відправлення раніше ніж дата наданого коносаменту, суд визнає необґрунтованим з наступних підстав.

Позивачем разом з митною декларацією № 23UA25U2 від 20.03.2023, до митного органу надана експортна митна декларація B4 від 04.02.2023; коносамент №224539535 від 14.02.2023р., інформація в якому ідентифікуються з номером інвойсу №C2302029 від 07.02.2023р., номером контейнера та не є підставою для сумніву у заявленій декларантом митної вартості товару. Крім того, відповідно до ч.2,3 ст. 53 МК України, коносамент не є документом, який підтверджує митну вартість товару, наявність коносаменту підтверджує факт укладення договору перевезення вантажу відповідно до положень Конвенції про морське перевезення вантажів від 1978 року.

При цьому, суд зазначає, що експортна митна декларація не належить до переліку обов`язкових документів, які підтверджують митну вартість товарів, та який визначений ч. 2 ст. 53 МК України, а тому надання оцінки цьому документу можливе тільки у разі наявності обґрунтованих сумнівів за обов`язковими документами. Крім того, декларація країни відправлення (експортна декларація) не є документом, що підтверджує митну вартість товару або її складові у розумінні частини другої статті 53 МК України, тому не надання такої декларації до митного оформлення не може призводити до сумнівів у заявленій декларантом митної вартості, а також не свідчить про неможливість ідентифікації митної декларації з певної партією товару, не впливає на числові значення складових митної вартості.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 02 березня 2018 року в справі № 804/2997/17.

Зауваження відповідача, що надані копії платіжних доручень в іноземній валюті №288 від 27.12.2022 та №306 від 10.01.2023 не містять відомостей (відміток штампа банку платника, дати виконання, підпису відповідального виконавця банку), визначених пунктом 3.2 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216), суд визнає необґрунтованим з наступних підстав.

Відповідно до п. 3.2 постанови Правління НБУ № 216 від 28.07.2008, у редакції, чинній до 26.08.2022, відповідальний виконавець банку має проставити на всіх примірниках платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах дати надходження і виконання цього документа, засвідчивши їх своїм підписом та відбитком штампа банку. Банк має право не проставляти дату надходження платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах, якщо вона збігається з датою його виконання.

26.08.2022 набула чинності постанова Правління НБУ від 25.08.2022 № 189, відповідно до п. 2 якої внесені зміни до Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28 липня 2008 року № 216, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2008 року за № 910/15601 (зі змінами), виклавши його в новій редакції.

У новій редакції, яка набула чинності до складання позивачем платіжних доручень №288 від 27.12.2022 та №306 від 10.01.2023, постанова Правління НБУ № 216 від 28.07.2008 не містила ані п. 3.2, ані вимог щодо завірення таких платіжних доручень ані печаткою/штампом банку (такі слова у новій редакції відсутні), та/або засвідчення їх підписом відповідального виконавця банку.

Вказане свідчить, що митний орган незаконно та протиправно висунув вимоги до платіжних доручення, наданих позивачем, які не відповідають чинному на момент їх складення законодавству.

Окрім того, суд враховує, що листом 21.03.2023 (вих. № 23/12/64) ПП «ТД «Золота Миля» митному органу були надані додаткові документи, зокрема: платіжні доручення про оплату транспортних послуг 351 від 14.03.2023; №370 від 16.03.2023, оформлені належним чином та є підтвердженням оплати транспортних послуг.

Відповідно до статті пункту 4 частини другої статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, зокрема, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, якщо рахунок сплачено.

Щодо твердження позивача, що номери інвойсів зазначені у платіжних дорученнях платіжних дорученнях в іноземній валюті №288 від 27.12.2022 та №306 від 10.01.2023 (графа 70 призначення платежу) не відповідають номерам інвойсів, які надані до митного оформлення, суд визнає необґрунтованим з наступних підстав.

Позивачем разом з митною декларацією від 20.03.2024 №23UA25U2 митному органу надані проформа інвойс ISF/GMU/P341/22 від 20.12.2022, Інвойс C2302029 від 07.02.2023, платіжні доручення в іноземній валюті №288 від 27.12.2022. та №306 від 10.01.2023. У графі 70 платіжних документів «призначення платежу» (№288 від 27.12.2022 та №306 від 10.01.2023) зазначені проформа інвойс ISF/GMU/P341/22 від 20.12.2022, Контракт BO-195-100820 від 10.08.2020р., Специфікація №7 від 13.12.2022р., що ідентифікується з наданими номерами інвойсів та документами.

Таким чином, висновок відповідача про відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, як на підставу для здійснення коригування заявленої позивачем митної вартості товарів, суд вважає необґрунтованим та безпідставним.

Аналогічна правова позиція узгоджується у постанові Верховного суду від 25.06.2020 року (справа №826/4833/20).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA807000/2023/000144/2 від 22.03.2023 є протиправним та підлягає скасуванню.

Крім того, суд враховує, що відповідно до частини 12 статті 264 МК України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи митного органу.

Таким чином, картка відмови у прийнятті митної декларації є документом, що формалізує негативне для декларанта рішення посадової особи митного органу про завершення процедури декларування товарів, заявлених до митного оформлення на підставі конкретної митної декларації.

Стаття 24 МК України гарантує кожній особі право оскаржити рішення, дії або бездіяльність митних органів, їх посадових осіб, якщо вона вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.

Враховуючи, що картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807200/2023/000145 складена у зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості від 22.03.2023р. № UA807000/2023/000144/2 яке є протиправним, суд дійшов висновку про протиправність вказаної картки.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Приватного підприємства "Торговий дім "Золота миля".

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

У позовній заяві позивач зазначає про те, що додатково підлягають відшкодуванню витрати на професійну правничу допомогу, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи у розмірі 5000,00 грн.

На момент винесення рішення у справі позивачем не подано до суду документів на підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу, що позбавляє суд можливості вирішити питання щодо стягнення витрат на правову допомогу.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 243, 246, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Приватного підприємства "Торговий дім "Золота миля" (пр. Героїв Харкова, буд. 135-А,м. Харків,61001, код 34470937) до Харківської митниці Держмитслужби (вул. Короленка, буд. 16Б,м. Харків,61003, ) про скасування рішення - задовольнити.

Визнати противоправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів № ИА807000/2023/000144/2 від 22.03.2023 та Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № ІІА807200/2023/000145.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України (вул. Короленка, буд.16-Б, м. Харків, 61003, код ЄДРПОУ ВП 44017626) на користь Приватного підприємства "Торговий дім "Золота миля" (просп. Героїв Харкова, буд.135-А, м.Харків, 61001, ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 5 368 (п`ять тисяч триста шістдесят вісім) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Тітов