Справа № 460/3936/24
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2024-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/3936/24 пров. № А/857/17816/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Мікули О.І., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 червня 2024 року в справі № 460/3936/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,-

суддя в 1-й інстанції Дуляницька С.М.,

час ухвалення рішення 25.06.2024 року,

місце ухвалення рішення м.Рівне,

дата складання повного тексту рішення 25.06.2024 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просив:

визнати протиправним рішення відповідача 1 від 04.03.2024 № 77 про відмову в призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на 6 років;

зобов`язати відповідача 2 призначити й виплачувати позивачу з 09 січня 2024 року пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на 6 років згідно зі ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25 червня 2024 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 17 липня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 04.03.2024 №77 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 09 січня 2024 року.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач ГУ ПФУ в Кіровоградській області, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що початкова величина до позивача не застосовується, оскільки доказів, що підтверджують постійне проживання або постійну роботу з 26.04.1986 по 31.07.1986 в зоні гарантованого добровільного відселення матеріали справи не містять, а тому позивач не має права на початкову величину заниження пенсійного віку на 3 роки. Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 позивач має статус громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи категорії 3, видане Рівненською облдержадміністрацією від 20.04.2021 року. Наявність лише посвідчення відповідної категорії не є безумовною підставою для призначення пенсії зі зниження віку, відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ. Наявність лише посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи є безумовною підставою для призначення до пенсій надбавок, допомог, додаткової пенсії, компенсації, пенсії за особливі заслуги перед Україною та підвищень. Однак, для призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, позивач зобов`язаний підтвердити довідкою органу місцевого самоврядування відповідний період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення. Відповідно до довідки Вараської міської ради Рівненської області № 5 від 03.01.2024 року, позивач з 29.10.1986 по 22.12.1986, з 25.09.1989 по 30.11.1993 та з 03.09.2021 року по теперішній час проживає в селі Собіщиці Вараського району Рівненської області, що відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (3 зона). Згідно трудової книжки НОМЕР_2 виданої 25.07.1984 заявник працював на шахті " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що розташована в селищі Ольховатка, Бахмутський район, Донецької області з 22.07.1987-19.08.1989. З 10.05.2024 5 3 15.10.1989 по 25.08.1990 кооператив "Дачний", що знаходився в селищі Лісовіль Костопільського району, Рівненської області, з 15.10.1989 по 25.08.1991 навчання в СПТУ-42 с.Андріївка, Баштанський район, Миколаївська область, з 13.07.1991 по 22.08.1992 - колгосп "Слава" село Коврай, Золотоніський район, Черкаської області. Всі ці періоди роботи були в чистій зоні. Крім того, з поданих для призначення пенсії документів, а саме рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 30.11.2023 року по справі №556/2796/23 (номер провадження 2-о/556/252/2023) встановлено факт проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення в с. Собіщиці Вараського району Рівненської області з 23.12.1986 по 22.08.1992, однак факт постійного проживання не підтверджується. При цьому зазначив, що Порядок №22-1 передбачає вичерпний перелік документів, якими підтверджуються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення права громадян, що потерпіли від Чорнобильської катастрофи, на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку. При цьому, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення у вказаному переліку відсутнє. згідно з даними військового квитка НОМЕР_3 позивач проходив військову службу з 23.10.1984 по 23.10.1986 в лавах радянської армії, що не можливо зарахувати до періоду постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки не можливо встановити належність до території радіоактивного забруднення. З огляду на викладене, факт постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення не може бути підтверджений судовим рішенням. Оскільки позивачем не підтверджено факт проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення на 01.01.1993 - не менше 3 роки, право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відсутнє.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини 4 статті 304 КАС України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 20.04.2021.

Так, 09.01.2024 року позивач звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

З урахуванням принципу екстериторіальності, заяву позивача про призначення пенсії розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та 04.03.2024 прийнято рішення №77 про відмову у призначенні пенсії.

У рішенні вказано, що вік заявника становить 57 років, період проживання (роботи) заявника на території гарантованого добровільного відселення згідно ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі закон № 796-ХІІ) станом на 01.01.1993 складає 4 місяці 9 днів. Документами не підтверджено право на зниження пенсійного віку. Наявний страховий стаж особи становить 36 років 11 місяців 9 днів.

Вважаючи відмову у призначенні пенсії протиправною, а свої права порушеними, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (частина друга статті 46 Конституції України).

Згідно з положеннями статті 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV) право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017.

Починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2018 по 31.12.2018 - не менше 25 років; з 01.01.2019 по 31.12.2019 - не менше 26 років; з 01.01.2020 по 31.12.2020 - не менше 27 років; з 01.01.2021 по 31.12.2021 - не менше 28 років; з 01.01.2022 по 31.12.2022 - не менше 29 років; з 01.01.2023 по 31.12.2023 - не менше 30 років; з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року - не менше 31 року; з 01.01.2025 по 31.12.2025 - не менше 32 років; з 01.01.2026 по 31.12.2026 - не менше 33 років; з 01.01.2027 по 31.12.2027 - не менше 34 років; починаючи з 01.01.2028 - не менше 35 років.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно із статтею 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.

Тож виходячи зі змісту статті 16 Основного Закону обов`язок держави щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу зумовлює надання особливого статусу громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

В ухваленому на виконання статті 16 Конституції України Законі № 796-ХІІ, який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, передбачено додаткові гарантії соціального захисту для вказаних осіб - комплекс заходів у вигляді пільг, компенсацій і гарантій.

Фактично ці заходи є компенсацією особам, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, за втрачене здоров`я, моральні і фізичні страждання, обмеження в реалізації своїх здібностей та можливостей забезпечити собі гідний життєвий рівень, а також основним засобом реалізації державою конституційного обов`язку щодо забезпечення соціального захисту таких осіб.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені у статті 55 Закону №796-XII, частиною першою якої перебачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII визначено, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років мають право на зменшення пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку (на 3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до частини третьої статті 55 Закону №796-XII призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Пільги щодо обчислення стажу роботи (служби) визначені у статті 56 Закону №796-XII, згідно з частиною другою якої право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що умовами для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII є:

1) наявність відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку;

2) факт проживання та (або) праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 3 років до 01.01.1993;

3) досягнення необхідного віку для призначення пенсії, зменшеного на відповідну кількість років відповідно до статті 55 Закону №796-XII.

Початкова величина зменшення пенсійного віку (3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Додатково такі особи мають право на зменшення пенсійного віку на 1 рік за 2 роки проживання, роботи на відповідній місцевості.

При цьому максимальна межа зниження пенсійного віку відповідно до положень абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII становить 6 років, незалежно від того застосовувалась початкова величина зменшення пенсійного віку до таких осіб чи ні.

Колегія суддів зазначає, що за змістом статті 15 Закону №796-XII підставою для визначення статусу особи як потерпілої від Чорнобильської катастрофи, яка проживає на забрудненій території, є довідка про період проживання на цій території, яка видається органом місцевого самоврядування.

Аналогічна правова позиція наведена Верховним Судом в постанові від 09 липня 2024 року в справі №240/16372/23.

Матеріалами справи, відповідно до довідки Вараської міської ради Рівненської області № 5 від 03.01.2024 року, стверджується, що позивач з 29.10.1986 по 22.12.1986, з 25.09.1989 по 30.11.1993 та з 03.09.2021 року по теперішній час (дата видачі довідки 03.01.2024) проживає в селі Собіщиці Вараського району Рівненської області, що відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (3 зона).

Зі змісту даної довідки також вбачається, що с.Собіщиці Вараського району Рівненської області віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Доказів того, що дана довідка є неправдивою або відкликаною відповідним органом місцевого самоврядування матеріали справи не містять.

Водночас, рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 30.11.2023 року по справі №556/2796/23 (номер провадження 2-о/556/252/2023) встановлено факт проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення в с. Собіщиці Вараського району Рівненської області з 23.12.1986 по 22.08.1992.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже судовим розглядом встановлено те, що станом на 01.01.1993 року позивач в зоні гарантованого добровільного відселення прожив 3 роки 5 місяців 2 дні, що підтверджено довідкою органу місцевого самоврядуванням та рішенням суду, а після 01.01.1993 року - 3 роки 3 місяці 1 день, що підтверджується довідкою органу місцевого самоврядування.

При цьому колегія суддів зазначає, що відомості трудової книжки та диплому не можуть спростувати факту постійного проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення, що підтверджено відповідною довідкою органу місцевого самоврядування.

Відтак суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання відповідачів, що згідно трудової книжки НОМЕР_2 виданої 25.07.1984 заявник працював на шахті " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", яка розташована в селищі Ольховатка, Бахмутський район, Донецької області з 22.07.1987-19.08.1989, з 15.10.1989 по 25.08.1990 кооператив "Дачний", що знаходився в селищі Лісовіль Костопільського району, Рівненської області, з 15.10.1989 по 25.08.1991 навчання в СПТУ-42 с. Андріївка, Баштанський район, Миколаївська область, з 13.07.1991 по 22.08.1992 - колгосп "Слава" село Коврай, Золотоніський район, Черкаської області, на території, яка не відноситься до зони безумовного (обов`язкового) відселення, оскільки факт постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення підтверджено довідкою та рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 30.11.2023 у справі №556/2796/23.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зонах радіоактивного забруднення з моменту аварії на ЧАЕС (26 квітня 1986) по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Верховним Судом у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 572/245/17 та від 17 червня 2020 року у справі № 572/456/17 сформовано висновок про те, що підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи).

У постанові від 19 вересня 2019 року у справі № 556/1172/17 Верховний Суд сформував висновок, згідно якого виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. Зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Однак матеріали цієї справи не містять жодних відомостей про проживання або роботу позивача в зазначений вище період.

Оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази факту проживання або роботи позивача в зоні гарантованого добровільного відселення з моменту Чорнобильської катастрофи (26 квітня 1986 року), відтак колегія суддів констатує, що позивач не має права на встановлення початкової величини зниження пенсійного віку. Що однак не є спірним в цій справі.

Колегія суддів наголошує, що максимальна межа зниження пенсійного віку відповідно до положень абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII становить 6 років, незалежно від того застосовувалась початкова величина зменшення пенсійного віку до таких осіб чи ні.

Водночас документально підтверджуються період проживання позивача в зоні радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи до 01.01.1993 року з 29.10.1986 по 22.12.1986, з 25.09.1989 по 30.11.1993.

Сукупно такий період (до 01.01.1993) становить 3 роки 5 місяців 2 дні, отже позивач має право на зниження пенсійного віку в загальному порядку, з розрахунку 1 рік за 2 роки проживання (роботи).

Щодо можливості зарахування періоду проживання особи в зоні посиленого радіоекологічного контролю (у цій справі гарантованого добровільного відселення) з 01.01.1993, висловився Верховний Суд у постанові від 08.06.2022 у справі № 380/7535/21, де зазначив: «Отже для правильного вирішення спору судам слід було встановити кількість років проживання позивачем в зоні посиленого радіоекологічного контролю в цілому».

Отже матеріалами справи стверджується період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення з 29.10.1986 по 22.12.1986, з 25.09.1989 по 30.11.1993 та з 03.09.2021 року по 03.01.2024 року, що сукупно становить 6 років 8 місяців 3 дні, який надає право на зменшення пенсійного віку з розрахунку 1 рік за 2 роки проживання (роботи), тобто сукупно на 3 роки зниження з 60 до 57 років.

Відтак, період проживання позивача в зоні радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, згідно вищезазначеної довідки органу місцевого самоврядування та рішення суду становить більше 6 років, відтак ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , на момент подання заяви про призначення пенсії (09.01.2023) досягнув 57-річного віку, мав страховий стаж понад 20 років, що не було спірним у справі, має право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на років відповідно до статті 55 Закону №796-XII, у зв`язку з чим відмова пенсійного органу в призначенні позивачці такої пенсії є незаконною.

При цьому суд першої інстанції правильно врахував позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 08.02.2024 по справі № 500/1216/23, згідно з якою дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Кіровоградській області.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене вище, апеляційну Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 червня 2024 року в справі № 460/3936/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. І. Мікула
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 21 серпня 2024 року.