Справа № 140/8778/23
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2024-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 140/8778/23

адміністративне провадження № К/990/32008/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправними та скасування наказів щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення з поліції, поновлення на публічній службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі - ГУ НП у Волинській області), в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП у Волинській області від 14 квітня 2023 року № 900/в «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників поліції Луцького районного управління поліції ГУ НП у Волинській області та вжиття заходів запропонованих дисциплінарною комісією»; визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУ НП у Волинській області від 14 квітня 2023 року № 159 о/с «По особовому складу» про звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 17 квітня 2023 року; поновити його на посаді інспектора сектору кадрового забезпечення Луцького районного управління поліції ГУ НП у Волинській області; стягнути з відповідача на його користь суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 17 квітня 2023 року до дня поновлення на посаді та судові витрати.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано пункт 1 наказу ГУ НП у Волинській області від 14 квітня 2023 року № 900/в «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників поліції Луцького РУП ГУНП у Волинській області та вжиття заходів запропонованих дисциплінарною комісією». Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ НП у Волинській області від 14 квітня 2023 року № 159 о/с «Про особовому складу». Поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора сектору кадрового забезпечення Луцького районного управління поліції ГУ НП у Волинській області з 18 квітня 2023 року. Стягнуто з ГУ НП у Волинській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 222733,35 грн та 1073,60 грн судового збору.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2024 року скасовано рішення суду першої інстанції та відмовлено в позові.

18 липня 2024 року ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2024 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права. Заявник просить переглянути постанову суду апеляційної інстанції на підставі пунктів 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України, скасувати його та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 07 серпня 2024 року касаційну скаргу повернуто особі, яка її подала.

15 серпня 2024 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» позивач повторно надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2024 року та просив переглянути постанову суду апеляційної інстанції на підставі пунктів 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України щодо різних норм права, скасувати його та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Предметом спору у цій справі є правомірність притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Оскаржуючи рішення суду апеляційної інстанції, скаржник посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки Верховного Суду, які викладені у наступних постановах Верховного Суду: від 27 березня 2024 року у справі №320/3314/22, від 19 серпня 2020 року у справі №804/8302/17, від 23 листопада 2023 року у справі №420/14443/22, від 18 квітня 2022 року у справі №540/186/20, від 26 січня 2022 року у справі №620/397/21, від 30 вересня 2020 року у справі №200/142/20-а, від 09 лютого 2022 року у справі №160/12290/20.

Верховний Суд зазначає, що відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України можливе за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібності правовідносин та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.

Викладаючи обгрунтування із зазначеної підстави заявник послався лише на підстави відкриття касаційного провадження у справі №160/25710/21, яке базувалося на відсутності висновку щодо застосування статей 12 та 14 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» в контексті послідовності та черговості накладення дисциплінарних стягнень.

В решті аргументи скаржника зводилися лише до зазначення постанов Верховного Суду, проте без зазначення норми права, щодо якої міститься висновок Верховного Суду у цих постановах, відсутності обґрунтування подібності правовідносин щодо кожної з наведених справ, сутності неправильного застосування норми права та невідповідність такого застосування висновку Верховного Суду щодо застосування цих норм.

Разом з цим заявник касаційної скарги посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що на цей час відсутні висновки Верховного Суду щодо застосування статей 12 та 14 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» у подібних правовідносинах вищевказаних норм права.

З огляду на викладене, Верховний Суд вбачає невизначеність заявника касаційної скарги щодо зазначення підстав касаційного оскарження, оскільки одночасне посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України (неврахування висновків Верховного Суду судом апеляційної інстанції щодо застосування, визначених скаржником норм) та на пункт 3 частини четвертої цієї статті (відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування таких самих норм, які визначені скаржником в обґрунтуванні пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України), суперечать один одному, що зрештою призводить до невизначеності підстави касаційного оскарження, що своєю чергою унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, з огляду на відсутність в касаційній скарзі визначення норми права, щодо якої сформовані висновки Верховного Суду, обґрунтування подібності правовідносин у цій справі та у справах, на які здійснюється посилання, неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, невідповідності застосування норми права висновку Верховного Суду, а також взаємовиключення наведених підстав оскарження, Суд доходить висновку про відсутність належного викладення підстав оскарження, передбачених пунктами 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Далі заявник касаційної скарги також посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що на дату подання касаційної скарги відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування у подібних правовідносинах статті 29 Дисциплінарного статут Національної поліції України.

Проте в тексті касаційної скарги заявник зазначає про необхідність відступу від висновку щодо застосування норми права (статей 12, 29 Дисциплінарного статуту Національної поліції України) у подібних правовідносинах. Наводить постанови Верховного Суду від 29 лютого 2024 року у справі №260/5566/22, від 20 травня 2019 № 821/1180/18 та № 804/4811/17 без зазначення висновків Верховного Суду у ціх справах щодо застосування наведених норм права у подібних правовідносинах.

Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на цю підставу, оскільки відповідно до тексту оскаржуваної постанови від 21 червня 2024 року Восьмий апеляційний адміністративний суд не застосовував статті 12 та 29 Дисциплінарного статуту Національної поліції України з урахування висновків Верховного Суду, які викладені у наведених постановах Верховного Суду, а обгрунтування пункту 3 не викладено, оскільки відсутні аналіз застосування цих норм судом апеляційної інстанції та висновки щодо належного застосування та обгрунтування наявної, як зазначено у скарзі колізії та шляху її подолання.

Отже, Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на пункти 2 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Насамкінець скаржник посилається на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку з пунктом 2 частини другої статті 353 КАС України.

Скаржник зазначає, що: «об`єм наданих суду доказів в тому числі матеріалів службового розслідування, складність фактичних обставин справи та наявність значного особистого інтересу позивача виключає визначення даної справи як справи незначної складності».

Перевіривши викладені доводи, Верховний Суд зазначає, що приписи пункту 2 частини другої статті 353 КАС України передбачають скасування судового рішення в разі розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження справи, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Тому аргумент касаційної скарги щодо неможливості визначення даної справи як справи незначної складності є безпідставним.

Окрім того, позивач за посадою не відноситься до службових осіб, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне або особливо відповідальне становище, тому висновок суду першої інстанції в ухвалі від 15 червня 2023 року щодо визначення цієї справи як справи незначної складності відповідає приписам пунку 1 частини 6 статті 12 КАС України.

Отже, Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку з пунктом 2 частини другої статті 353 КАС України.

Інші аргументи касаційної скарги зводяться до часткового опису обставин справи, цитування норм законодавства, з посиланням на обставини справи, що свідчать про переоцінку доказів у справі, що виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Суд указує, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а відповідач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Відтак, скаржником не викладені передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржувані рішення суду апеляційної інстанції може бути переглянуте судом касаційної інстанції на підставі пунктів 1, 2 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України та пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку з пунктом 2 частини другої статті 353 КАС України, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправними та скасування наказів щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення з поліції, поновлення на публічній службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - повернути особі, яка її подала.

2. Копію ухвали направити заявнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС "Електронний кабінет" (у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.

3. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

СуддяС.А. Уханенко