Справа № 620/15212/23
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2024-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів: Василенка Я. М., Грибан І.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 січня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області, в якому просила:

- визнати неправомірним та скасувати рішення від 20.07.2022 №2778/24-10-08 щодо нарахування позивачу штрафу у розмірі 6618,21 грн та пені у розмірі 25298,89 грн за несвоєчасну сплату єдиного внеску.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 січня 2024 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС в Чернігівській області від 20.07.2022 №2778/24-10-08.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального права та просить відмовити у задоволенні позову.

Правова позиція апелянта обґрунтована зокрема тим, що в межах спірних правовідносин він діяв у межах повноважень, у порядку та в спосіб встановлений Конституцією та законами України, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно з положеннями ст. 309 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розгляд справи проведено у порядку письмового провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 19.05.2008, з 20.05.2008 перебуває на обліку в податкових органах за №28822 та з 01.01.2016 є платником єдиного податку, що підтверджується витягом №56211 з реєстру платників єдиного податку.

У період з квітня 2016 року по травень 2019 року позивач щомісячно сплачувала єдиний соціальний внесок у розмірі мінімального страхового внеску, що підтверджується відповідними квитанціями. Позивачем у вказаний період подавались звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску.

Позаяк, відповідачем винесено рішення від 20.07.2022 № 2778/24-10-08 щодо нарахування позивачу штрафу у розмірі 6618,21 грн та пені у розмірі 25298,89 грн за несвоєчасну сплату єдиного внеску.

У відповідь на адвокатський запит про причини виникнення наявної заборгованості, відповідач листом від 03.10.2023 повідомив, що ОСОБА_1 сплата проводилась за КБК 71050000 чим і було спричинено виникнення боргу з єдиного внеску по КБК 71040000.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив зокрема з того, що помилкове зазначення не за тим коду бюджетної класифікації не є правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми єдиного внеску у визначений законодавством строк. Такі дії позивача, хоч і є помилковими, проте не спричиняють настання будь-яких негативних наслідків або збитків для відповідного бюджету.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (Закон № 2464-VI).

Згідно з п. 3 ст. 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Частиною 5 ст. 8 Закону визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

За визначенням наведеним у п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Згідно з ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

При цьому, сплата єдиного внеску здійснюється шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки податкових органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування (ч. 5 ст. 9 Закону № 2464).

Згідно з ч. 7 цієї ж статті, позивач може сплачувати єдиний внесок безготівково, або шляхом внесення готівки через банки, небанківських надавачів платіжних послуг чи відділення зв`язку.

Відповідно до п. 2 ч. 10 згаданої статті, днем сплати єдиного внеску вважається день прийняття до виконання банком, небанківським надавачем платіжних послуг або іншим учасником платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі.

Згідно з п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464 за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) сум єдиного внеску, накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасне не сплачених сум.

Одночасно на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу (ч. 10 ст.25 Закону № 2464).

Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно (ч. 13 ст. 25 Закону № 2464).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених Законом № 2464, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

На підставі ч. 10 та п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції в розмірі 6618,21 грн та нараховано пеню в розмірі 25298,89 грн згідно з рішенням про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску від 20.07.2022 № 2778/24-10-08 на загальну суму 31917,10 грн.

Поряд з цим, як вірно зазначив суд першої інстанції, позивач у період з квітня 2016 року по травень 2019 року сумлінно та своєчасно сплачувала єдиний внесок у мінімальному розмірі, визначеному виходячи з мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про державний бюджет України» на відповідний бюджетний рік.

Зазначене відповідачем не заперечено ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції.

При цьому, сплата проводилась за КБК 71050000, що спричинило виникнення боргу з єдиного внеску по КБК 71040000.

Водночас Закон № 2464 не пов`язує своєчасність сплати єдиного внеску із правильним чи неправильним зазначенням КБК. Стаття 10 Закону № 2464 вважає днем сплати саме день прийняття до виконання документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі.

Відповідно до п. 109.1 ст. 109 ПК України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого і покладено на контролюючі органи.

Відповідно до правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду від 28.05.2019 у справі № 826/24675/15, від 01.08.2018 у справі №813/2487/17 помилка під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до бюджету в строк, встановлений п. 57.1 ст. 57 ПК України, має кваліфікуватись як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених п. 126.1 ст. 126 ПК України.

Верховний Суд зазначив, що для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що у визначений законодавством строк, платник податків не вчиняв дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до бюджету.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 826/1/16, від 17.01.2018 у справі № 2а-2686/09/2670.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідачем в доводах апеляційної скарги жодним чином не обґрунтовано наявність підстав для відступу від вищевказаної правової позиції Верховного Суду, яка під час розгляду справи була правомірно врахована судом першої інстанції на виконання вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з тим, що помилкове зазначення не за тим коду бюджетної класифікації не є правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми єдиного внеску у визначений законодавством строк. Такі дії позивача, хоч і є помилковими, проте не спричиняють настання будь-яких негативних наслідків або збитків для відповідного бюджету, а позивача притягнуто до відповідальності за невідповідність інформації, зазначеної ним в призначенні платежу, у зв`язку з чим, сплачений внесок було зараховано на інший рахунок, що стало наслідком порушення строку сплати суми грошового зобов`язання.

За наведених обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що суд попередньої інстанції аргументовано вказав на наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на відсутність протиправної бездіяльності позивачки в межах спірних правовідносин.

Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.

Відтак, доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанцій та були враховані судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного рішення, яке, на переконання колегії суддів, є законним та прийнято з дотриманням норм матеріального права.

В частині вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає, що підстави для відшкодування таких витрат відсутні, позаяк дана справа є справою незначної складності, та не потребувала значних зусиль та часу для обґрунтування правової позиції на стадії апеляційного перегляду, не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи для адвоката, зокрема, в частині ознайомлення з документами та підготовки відзиву на апеляційну скаргу.

Крім того, розгляд справи призначено та проведено у порядку письмового провадження, що не потребувало участі представників сторін в судовому засіданні.

Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку за наслідками розгляду даного спору.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 січня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

І. О. Грибан