Справа № 734/5808/23
Суддя: Приваліхіна А. І.
Дата ухвалення: 2024-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 734/5808/23
Провадження № 2-а/204/45/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, в особі Приваліхіної А.І., розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа інспектор Управління патрульної поліції в м. Києві Чорний Євгеній Васильович про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , через свого представника, звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача Департаменту патрульної поліції, визначивши третьою особою інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві Чорного Є.В., із вимогою про скасування постанови про адміністративне правопорушення (а. с. 1-2 та на звороті).

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 03 грудня 2023 року він керував транспортним засобом Toyota Lend Cruiser 200 державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , по бул. Шевченка у м. Києві та, маючи намір здійснити правий поворот, завчасно зайняв крайнє праве положення звернувши на смугу для маршрутних транспортних засобів, дотримуючись вимог п. 17.2 ПДР України. Проте, через погане знання міста на перехресті ОСОБА_1 виявив, що помилився і не доїхав до потрібного повороту, а тому негайно з`їхав зі смуги для маршрутних транспортних засобів звернувши на смугу руху лівіше. Стверджує, що після цього його було зупинено працівниками поліції та відносно нього було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1060929, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 680 гривень. Вказує, що з оскаржуваною постановою він не згоден, бо вважає, що вона винесена безпідставно, оскільки він мав достатньо підстав для руху автомобілем у крайній правій смузі, при цьому, не мав умислу порушувати ПДР. Крім того, зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не містить відомостей про технічний засіб, яким було здійснено відеозапис, а тому вважає такий запис неналежним доказом у справі. Тому, прохає суд оскаржувану постанову скасувати, а провадження по справі закрити.

11 квітня 2024 року вищевказана справа надійшла на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю з Кіровського районного суду м. Дніпропетровська (а. с. 24).

Ухвалою суду від 25 квітня 2024 року справу прийнято до свого провадження та відкрито спрощене позовне провадження, без виклику сторін (а. с. 28), копія якої надіслана учасникам справи 25 квітня 2024 року за вихідним № 10549/24-вих/2-а/204/45/24 (а. с. 29).

23 травня 2024 року на адресу суду надійшов відзив представниці відповідача ДПП Дідковської Д.Ю.(а. с. 34-38), в якому вона позовні вимоги не визнає, проти його задоволення заперечує.

В обґрунтування відзиву на позовну заяву зазначає, що під час несення служби 03 грудня 2023 року о 16 годині 19 хвилин, інспектором було виявлено транспортний засіб Toyota Lend Cruiser 200, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , який здійснював рух по смузі для руху маршрутних транспортних засобів по бул. Шевченка у м. Києві, що підтверджується відеозаписом з реєстратора, який знаходився на службовому транспорті та відео з камер «Безпечне місто». Вказано, що після виявлення правопорушення, працівниками поліції було подано сигнал про зупинку транспортного засобу на підставі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» та, в подальшому, роз`яснено водію суть правопорушення, його склад, ознайомлено з відео доказами, заслухано його пояснення та складено оскаржувану постанову. Стверджує, що інспектор діяв відповідно до вимог Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису затвердженої наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026 та Закону України «Про Національну поліцію». Вважає, що інспектор діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а постанова винесена з дотриманням всіх вимог, встановлених КУпАП та Інструкцією, а тому вона не підлягає скасування, а позов задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд доходить висновку про залишення без задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 03 грудня 2023 року о 17 годині 01 хвилина на бул. Шевченка, 9 у м. Києві, інспектором 2 взводу 6 роти 4 батальйону 1 полку УПП в м. Києві капітаном поліції Чорним Є.М. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1060929, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення ним правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 122 КУпАП (а. с. 3).

З указаної постанови вбачається, що 03 грудня 2023 року о 16 годині 19 хвилин на бул. Шевченка, 17 у м. Києві, працівниками поліції було зупинено водія ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом Toyota Lend Cruiser 200, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , на смузі маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожнім знаком 5.11, чим останнім порушено вимоги п. 17 ПДР та вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП. За вказане адміністративне правопорушення позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в сумі 680 гривень.

Позивач з винесеною постановою не погоджується та вважає, що вона складена безпідставно та не підтверджується належними доказами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ч. 1 ст. 55 Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписами п. 8 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що позивач це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду.

Нормами п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України встановлено, що індивідуальний акт акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Частиною 2 ст. 11 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Приписами ст. 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пунктом 8 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Приписами п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція відповідно до покладених нею завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Приписами ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до вимог п. 2.4 (а) ПДР, на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР.

Так, звертаючись з вказаним позовом до суду позивач посилався на те, що дійсно, безпосередньо перед тим, як його було зупинено працівниками поліції, він рухався в смузі для маршрутних транспортних засобів, але при цьому жодного пункту правил дорожнього руху він умисно не порушував. При цьому, стверджував, що рухаючись по бул. Шевченка у м. Києві, він мав намір здійснити правий поворот, тому завчасно зайняв крайнє праве положення, звернувши на смугу для маршрутних транспортних засобів, дотримуючись вимог п. 17.2 ПДР України. Проте, через погане знання міста він зрозумів, що помилився і не доїхав до потрібного повороту, а тому негайно з`їхав зі смуги для маршрутних транспортних засобів звернувши на смугу руху лівіше.

Суд зазначає, що вказані доводи позивача не заслуговують на увагу суду та спростовуються наступним.

Приписами п. 17 ПДР передбачено переваги маршрутних транспортних засобів.

Так, зокрема, п. 17.1 ПДР визначено, що на дорозі зі смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів (крім таксі та велосипедистів) на цій смузі.

При цьому, вимогами п. 17.2 ПДР визначено, що водій, який повертає праворуч на дорозі зі смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, може виконувати поворот з цієї смуги.

Однак, виконати такий поворот праворуч водій повинен виключно з крайнього положення на проїзній частині, за траєкторією «2», як то вказано в Коментарі до цього пункту.

Натомість, як вбачається з наданого відповідачем відеозапису з камери відео реєстратора 473779 та «Безпечне місто» (а. с. 41), про який зазначено у постанові серії ЕНА № 1060929, 03 грудня 2023 року о 17 годині 01 хвилина на бул. Шевченка, 9 у м. Києві водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Toyota Lend Cruiser 200, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , на смузі маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожнім знаком 5.11, при цьому не маючи жодного наміру здійснити правий поворот.

Так, на відеозаписі відображено, що транспортний засіб Toyota Lend Cruiser 200, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , рухається по смузі маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожнім знаком 5.11 (00:54 хвилина та далі), при цьому, під`їжджаючи до перехрестя, не те щоб, приймає крайнє положення на проїзній частині для здійснення повороту праворуч, як то передбачено вимогами п. 17.2 ПДР та на що власне посилається позивач, а навіть не зменшує швидкості руху транспортного засобу під`їжджаючи до перехрестя, а виїхавши на нього, перелаштовується в ліву смугу (01:05 хвилина та далі) виключно для того, щоб випередити транспортний засіб, що рухається по смузі маршрутних транспортних засобів, після чого знову повертається на смугу для маршрутних транспортних засобів (02:00 та далі) та продовжує по ній рух.

Таким чином, вказане свідчить не лише про безпідставне перебування позивача у смузі для маршрутних транспортних засобів, а про зухвале порушення останнім ПДР, зокрема, п. 17 ПДР, бо менше ніж за 5 хвилин керування транспортним засобом Toyota Lend Cruiser 200, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , ним двічі було порушено вимоги вказаного пункту ПДР.

Більш того, з вказаного відеозапису вбачається, що зупинено позивача було працівниками поліції саме при повторному вчиненні ним вказаного правопорушення, коли останній під`їжджаючи до нового перехрестя, знову перелаштовується в ліву смугу (02:30 хвилина та далі), виключно для того, щоб випередити транспортний засіб, що рухається по смузі маршрутних транспортних засобів, після чого знову повертається на смугу для маршрутних транспортних засобів, де звуковим сигналом працівників поліції був зупинений, а його транспортний засіб заблокований.

Також, з вказано відеозапису вбачається, що при зупинці транспортного засобу позивача працівниками поліції останній поводив себе нахабно, на зауваження поліцейського щодо порушення ним вимог п. 17 ПДР зухвало вказував останньому на відсутність доказів такого, при цьому жодним чином ані заперечуючи такого правопорушення, ані спростовуючи його, в тому числі щодо його помилки чи поганого знання міста, як на те вказує позивач у позові.

Приписами ч. 3 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до приписів ст. 222 КУпАП органи Національної поліції, з-поміж іншого, розглядають справи про порушення дорожнього руху, за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Так, позивач в обґрунтування незаконності оскаржуваної постанови, з-поміж іншого, посилався на те, що вона винесена з істотними порушеннями, зокрема на підставі неналежних доказів.

Однак, суд вважає вказані доводи неспроможними та такими, що не заслуговують на увагу з огляду на те, що доказами вчинення такого правопорушення є відеозапис з відео реєстратора та камер «Безпечне місто» № 473779, про що працівниками поліції зазначено у оскаржувальній постанові, який відображає не лише процедуру оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, а безпосередньо відображає відомості про вчинення ОСОБА_1 правопорушення.

Таким чином позивачем не надано суду доказів на спростування факту вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, та порушення порядку винесення поліцейською постанови про адміністративне правопорушення. Суд критично ставиться до доводів позивача, викладених у позові, оскільки його доводи повністю спростовуються наданим відповідачем відеозаписом правопорушення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1060929 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 680 гривень є правомірною та обґрунтованою, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

На виконання вимог ст. 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір суд відносить на рахунок позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 1, 2, 19, 20, 72, 77, 96, 229, 242-246, 262, 286 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста 3; ), третя особа інспектор Управління патрульної поліції в м. Києві Чорний Євгеній Васильович (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста 3) про скасування постанови про адміністративне правопорушення залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду згідно з вимогами ч. 4 ст. 286 КАС України протягом десяти днів зо дня його підписання суддею або протягом десяти днів зо дня отримання його копії учасниками справи.

Рішення суду набирає законної сили протягом десяти днів зо дня його підписання суддею або протягом десяти днів зо дня отримання його копії учасниками справи, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна