Справа № 500/5086/24
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

Справа № 500/5086/24

21 серпня 2024 рокум.Тернопіль
Суддя Тернопільського окружного адміністративного суду Дерех Н.В., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

16 серпня 2024 року до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Тернопільській області , в якій позивач просить визнати протиправним та скасувати наказ № 68-НК/64 від 13 лютого 2024 року винесений Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області про перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 відповідно до рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2023 року по справі № 500/4508/23.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, серед іншого, чи немає підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.10.2023 у справі №500/4508/23, залишеним без змін Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.12.2023, позов задоволено повністю, визнано протиправними дії Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 29.01.2020 по 18.04.2023, допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01 січня відповідного календарного року, зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з 29.01.2020 по 18.04.2023, допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, з урахуванням посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року, згідно з пунктом 4 постанови Кабінет Міністрів Україні "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 №704, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Як зазначає позивач у позовній заяві у даній справі, після здійснення виплати коштів позивачу за рішеннями суду про перерахунок грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні у позивача виникли сумніви щодо правильного розрахунку сум, які підлягають виплаті після здійснення перерахунків. З метою отримання інформації щодо підстави перерахунку представником заявника направлено адвокатський запит до відповідача для отримання інформації та копій підтверджуючих документів, які стали підставою для здійснення перерахунку грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні. У відповідь на адвокатський запит від 23 травня 2024 року №64 001-2798/64 15 надано копію наказу про особовому складу від 13 лютого 2024 року № 68-НК/64. Відповідно до вищезгаданого наказу перерахунок грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні проводився відповідно до рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2023 року по справі №500/4508/23. Під час розгляду справ №500/4508/23 та №500/4453/23 Тернопільським окружний адміністративним судом одними із додатків до позовних заяв були довідки про розмір грошового забезпечення позивача за 2020, 2021, 2022 та 2023 роки. Відповідно до вказаних довідок відсотковий розмір премій, які встановлювались позивачу відрізнялись від зазначених в отриманому наказі від 13 лютого 2024 року.

У позовній заяві зазначається, що представником позивача витребувано накази про встановлення розміру премій позивачу за 2020, 2021, 2022 та 2023 роки. Як вказує позивач, відповідно до вищевказаних наказів у період з лютого 2020 року по грудень 2020 року позивачу встановлено премію у розмірі 65%; у період з січня 2021 року по грудень 2021 року Позивачу встановлено премію у розмірі 75%; у період з січня 2022 року по вересень 2022 року позивачу встановлено премію у розмірі 113%; у період з жовтня 2022 року по листопад 2022 року позивачу встановлено премію у розмірі 120%; у грудні 2022 року позивачу встановлено премію у розмірі 170%; у період з 01 січня 2023 року по день звільнення (18 квітня 2023 року) позивачу встановлено премію у розмірі 290%.

При цьому, позивач вважає, що в оспорюваному наказі від 13 лютого 2024 року за №68-НК/64 відповідачем вказується про те, що розмір премії зменшено у зв`язку із виконанням рішення суду від 05 жовтня 2023 року по справі № 500/4508/23, зазначаючи про те, що ні мотивувальна, ні резолютивна частина рішення суду не містить жодного посилання на зміну встановленого попередньо розміру премій позивача.

На думку позивача, задля уникнення виконання в повній мірі рішень Тернопільського окружного адміністративного суду у справах №500/4508/23 від 05 жовтня 2023 року, №500/4453/23 від 05 жовтня 2023 року відповідачем винесено наказ від 13 лютого 2024 року, яким зменшено попередньо встановлені та затверджені розміри премій позивача.

Наведені вище обставини слугували підставою для звернення до суду з даним позовом.

Так, положеннями частини другої статті 14, частини першої статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, КАС України) передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до статті 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частиною п`ятою статті 372 КАС України визначено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII).

За частиною першою статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону № 1404-VIII державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Аналіз наведених вище приписів свідчить про те, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом № 1404-VIII, у рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а та від 16 лютого 2019 року у справі № 816/2016/17.

Статтею 382 КАС України визначені спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Варто звернути увагу на те, що наведені положення КАС України мають на меті забезпечити належне виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання нового позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Суд також враховує, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 129 Конституції України.

Судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Суд звертає увагу, що у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем судового рішення у справі №500/4508/23, на виконання якого відповідачем прийнято Наказ №68-НК/64 від 13 лютого 2024 року "Про перерахунок грошового забезпечення", позивач може скористатися процесуальним механізмом судового контролю та звернутися до суду першої інстанції з відповідною заявою про визнання таких рішень, дій чи бездіяльності протиправними відповідно до статті 383 КАС України, а не подавати новий позов.

Відтак, якщо позивач вважає, що прийнятим на виконання вищевказаного судового рішення рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача порушено його права, свободи чи інтереси, то він повинен звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправним такого рішення (тобто в порядку судового контролю за виконанням судового рішення), а не подавати новий позов.

Аналогічна правова позиція висловлена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 28.02.2023 року у справі № 260/1898/22, від 24.09.2020 року у справі № 640/15623/19 та ряду інших.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За вказаних обставин ініційований позивачем спір стосується вимог про зобов`язання відповідача виконати у бажаний для позивача спосіб судове рішення у справі №500/4508/23.

Таким чином, суд дійшов висновку відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України.

Керуючись статтями 170, 241, 248 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування наказу.

Роз`яснити позивачу, що згідно з частиною п`ятою ст. 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копія ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Згідно із частиною другою статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Дерех Н.В.