Справа № 400/6156/24
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2024-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/6156/24

Категорія:600010000 Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М.

Місце ухвалення: м. Миколаїв

Дата складання повного тексту: 02.07.2024р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року (про відмову у забезпеченні позову) у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання відмови протиправною та незаконною, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про:

- визнання протиправною та незаконною відмову ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) щодо заміни військової служби на альтернативну (невійськову) службу відносно ОСОБА_1 ;

- зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) прийняти рішення про направлення ОСОБА_1 на проходження альтернативної (невійськової) служби.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та іншим ІНФОРМАЦІЯ_2 призивати військовозобов`язаного ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації.

В обґрунтування заяви позивач вказував, що він є військовозобов`язаним, але в силу своїх релігійних переконань, є присвяченим охрещеним служителем Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні, не може виконувати військовий обов`язок, а виконання цього обов`язку має бути замінене на альтернативну невійськову службу.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також що у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги:

- враховуючи той факт, що позивач визнаний придатним до військової служби, йому може бути вручена у будь-який момент мобілізаційне розпорядження і направлено його на навчання та проходження військової служби;

- позивач неодноразово звертався до відповідача, а також листом на ім`я голови Коблівської сільської ради ОСОБА_2 було направлено заяви від 20 травня 2024 року з підтверджуючими документами, в яких він зазначав про свої несумісні із військовою службою релігійні переконання та просив замінити проходження військової служби на невійськову (копії наявні в матеріалах справи). Листом №1845 від 28 травня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомив, що позивач перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 і є військовозобов`язаним, у зв`язку з чим підлягає призову на військову службу під час мобілізації;

- апелянт звертає увагу суду на те, що позивач може бути призваний на військову службу як ІНФОРМАЦІЯ_4 так і будь-яким іншим ІНФОРМАЦІЯ_2 , в даному випадку є ризик мобілізації позивача також ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

- є всі підстави вважати, що позивача можуть мобілізувати у будь-який час та направити на проходження військової служби до лав ЗСУ, у разі призову на військову службу та зарахування до лав ЗСУ позивач буде змушений взяти в руки зброю, що суперечить його релігійним переконанням;

- позивач з 09 червня 1994 року є присвяченим охрещеним служителем Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні, що підтверджується відповідною довідкою (довідка наявна в матеріалах справи). Таким чином, вже понад тридцять років позивач належить до офіційно зареєстрованої згідно з законодавством України релігійної організації Свідків Єгови, віровчення якої не допускає користування зброєю, що визнано Україною на державному рівні, та сповідує відповідні релігійні переконання;

- слід звернути уваги на той факт, що у разі зарахування позивача до лав ЗСУ під час розгляду даної справи, в подальшому, якщо рішення суду буде прийнято на користь позивача, реалізувати його буде вкрай складно, адже Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-XII не передбачена така підстава для звільнення з військової служби, як звільнення з військової служби через релігійні переконання.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія судів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.

Згідно Тимчасового посвідчення (виданого замість військового квитка) № НОМЕР_1 ОСОБА_1 прийнятий на облік Березанським РВК 19 травня 2016 року (копія наявна в матеріалах справи).

Згідно Витягу №2024 з Єдиного державно реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів виданого 30 травня 2024 року, позивач перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_7 ) (копія наявна в матеріалах справи).

27 жовтня 2023 року медичною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_7 позивач визнаний придатним до військової служби за гр. І розкладу хвороби згідно Наказу МО України 2008 №402.

Позивач 01 листопада 2023 року звертався до ІНФОРМАЦІЯ_8 (Березанка), який є структурним підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою від 27 жовтня 2023 року з підтверджуючими документами, про що, зокрема свідчить відмітка на заяві про отримання її майором Федчак, в якій зазначив про свої несумісні із військовою службою релігійні переконання та просив замінити проходження військової служби на невійськову (копія наявна в матеріалах справи).

Відмова на зазначену заяву працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 була надана в усній формі.

21 травня 2024 року позивачем повторно на адресу ІНФОРМАЦІЯ_8 , а також на ім`я голови Коблівської сільської ради ОСОБА_2 було направлено заяви від 20 травня 2024 року з підтверджуючими документами, в яких зазначив про свої несумісні із військовою службою релігійні переконання та просив замінити проходження військової служби на невійськову (копії наявні в матеріалах справи).

Листом №1845 від 28 травня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) повідомив, що позивач перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 і є військовозобов`язаним, у зв`язку з чим підлягає призову на військову службу під час мобілізації.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що застосування заходу забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_2 та його відділам, зокрема відповідачу в особі його посадових осіб, вчиняти дії щодо переміщення/призову/мобілізаційних заходів позивача до навчального центру та/або військової частини, з метою проходження ним військової служби в ЗСУ є необґрунтованим, оскільки такі обставини та підстави для застосування заходів забезпечення позову, про які просить позивач, без з`ясування фактичних обставин справи означитиме надання судом передчасних правових оцінок по суті пред`явленого позову і ототожнюватиметься з фактичним задоволенням позову.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ч.ч.1, 2 ст. 150, ч.ч.1, 2 ст. 151 КАС України, ст.ст. 243, 248 КАС України.

Відповідно ч.1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно ч.2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог. При цьому заходи забезпечення позову вживаються судом з метою охорони прав та інтересів позивача на час розгляду справи та не можуть вирішувати спірні правовідносини по суті.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини: 1) існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; 2) неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів; 3) необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому; 4) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. Відповідно ч.1 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно ч.2 ст. 151 КАС України - суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Колегія суддів вважає, що зазначені підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, наявних в справі встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Таким чином, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів позивача в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Разом з цим, заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадку наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або у випадку, коли захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Тому, підставами для забезпечення позову є очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливість або значне ускладнення захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття заходів забезпечення позову, очевидна протиправність рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи заявника переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими ст. 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення.

Твердження про порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Так, у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №826/16509/18 щодо ознак протиправності дій та порушення прав позивача зазначено, що попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх "якість": вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваних рішень (дій) поза обґрунтованим сумнівом.

Сама ж лише незгода позивача із діями (рішеннями) суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними і зобов`язання вчинити певні дії ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Дослідивши обставини справи, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що твердження позивача, викладені в обґрунтування заяви про забезпечення позову, ґрунтуються виключно на його не згоді із діями відповідача, а також на припущеннях про подальші дії відповідача щодо його направлення для проходження військової служби.

Разом з тим, матеріли справи не містять належних доказів того, що відповідач вчиняє дії по призову позивача до військової служби.

Таким чином, позивачем не наведено належних підстав для забезпечення позову, передбачених п.2 ч.2 ст. 150 КАС України, а тому є необґрунтованим застосування заходу забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_2 та його відділам, зокрема відповідачу в особі його посадових осіб, вчиняти дії щодо переміщення/призову/мобілізаційних заходів позивача до навчального центру та/або військової частини, з метою проходження ним військової служби в ЗСУ.

Колегія суддів наголошує, що застосування заходів забезпечення позову, без з`ясування фактичних обставин справи, означатиме надання судом передчасних правових оцінок по суті пред`явленого позову і ототожнюватиметься з фактичним задоволенням позову.

Спосіб забезпечення позову, обраний позивачем, є фактично вирішенням справи по суті на період перебування справи у провадженні суду та вирішення справи судом, що є неприпустимим.

Аналогічний правовий висновок викладений в абз.4 п.17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06 березня 2008 року, згідно із яким вказано, що судом фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та іншим ІНФОРМАЦІЯ_2 призивати військовозобов`язаного ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації.

Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно ст.ст. 139-143 КАС України.

Враховуючи все вищевикладене, колегія судів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.2 ст. 328 КАС України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 серпня 2024 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.