Справа № 420/22709/24
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2024-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/22709/24

Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е. В. Місце ухвалення рішення: м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А.І.

Ступакової І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22 липня 2024 року про відмову у відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної установи Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Одеській області, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ДУ ТМО МВС по Одеській області, яка полягає у не внесенні до оновленої довідки про розмір грошового забезпечення її - ОСОБА_1 , станом на 01.01.2022, від 26.06.2024 року №33/36-179/с, яка видана на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.11.2023 по справі № 420/29445/23 зміненим постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2024 року, відомостей про розміри посадового окладу та окладу за військовим званням, відповідно до положень п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704, з урахуванням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.03.2023 по справі № 420/1488/23;

- зобов`язати ДУ ТМО МВС по Одеській області підготувати та надати до ГУ ПФУ в Одеській області нову довідку про розмір грошового забезпечення їй - ОСОБА_1 , за нормами чинними станом на 01.01.2022, відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, ст.9 Закону України від 20.12.1991 №2011 -ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 у редакції до внесення змін постановою Кабінету міністрів України від 21.02.2018 №103 та Розпорядження Командувача Національної гвардії України від 08.01.2019 №Р-1 Про грошове забезпечення військовослужбовців НГУ та від 01.03.22022 №Р-12 із зазначенням відомостей: про розмір посадового окладу 4342 грн: окладу за військове звання (старший прапорщик) 1439 грн; надбавки за вислугу років (40% від посадового окладу та окладу за військове звання) 2312,40 грн: надбавки за особливості проходження служби у розмірі (50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років) 4046,70 грн.: премії (170% посадового окладу) 7381,40 грн, які обчислені із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022, з урахуванням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.11.2023 по справі №420/29445/23, зміненим постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2024 року та з урахуванням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.03.2023 по справі №420/1488/23 для здійснення обчислення та перерахунку з 01.01.2022 основного розміру пенсії.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22 липня 2024 року відмовлено у відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та справу направити на новий розгляд.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що має право на виготовлення довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2022 року із визначення посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених за рішенням суду від 17.03.2023 року по справі №420/1488/23, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022року. Вказує, що у позові по справі № 420/22709/24 предмет спору не про відмову виготовити довідку, а про виправити «відкоригувати», розмір посадового окладу та окладу за військовим званням, а тому вважає, що це не може бути причиною для відмови у відкритті провадження, бо предмет і підстави для позову різні.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення, виходив з того, що позивачка фактично обрала спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправними дій, вчинених на виконання рішення суду. Проте, спірні правовідносини в цієї частині між сторонами вже вирішені судом в іншій справі №420/1488/23, а тому на підставі 2 ч.1 ст.170 КАС України відмовив у відкритті провадження.

Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодекс адміністративного судочинства (далі по тексту - КАС України), частиною першою статті 5 якого встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи немає підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Така підстава для відмови у відкритті провадження у справі як існування рішення суду, яке набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Перешкодою для звернення до суду є наявність у тотожному спорі рішення або постанови суду, що набрали законної сили, або ухвали про закриття провадження у справі.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

Так, достатньою та необхідною правовою підставою відмови у відкритті провадження у справі згідно п.2 ч.1 ст.170 КАС України є одночасна сукупність таких умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); наявність постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи; набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, в даній справі позивачка просить суд зобов`язати ДУ ТМО МВС по Одеській області підготувати та надати до ГУ ПФУ в Одеській області нову довідку про розмір грошового забезпечення їй - ОСОБА_1 , за нормами чинними станом на 01.01.2022…з урахуванням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.11.2023 по справі №420/29445/23, зміненим постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2024 року та з урахуванням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.03.2023 по справі №420/1488/23

Предметом спору по справі №420/1488/23 були дії ДУ ТМО МВС по Одеській області щодо відмови позивачці виготовити довідку про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2022 року з визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2022 року.

У справі №420/29445/23 щодо вимог позивачки про зобов`язання ДУ ТМО МВС по Одеській області скласти та подати до ГУ ПФУ в Одеській області нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2022, із зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення), в тому числі премії рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.11.2023 року відмовлено у задоволенні позову.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду рішення суду від 22.11.2023 року по справі №420/29445/23 скасовано, ухвалено у справі постанову, якою зобов`язано ДУ ТМО МВС по Одеській області скласти та подати до ГУ ПФУ в Одеській області нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2022, у відповідності до вимог ст.ст.43 і 63 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, ст.9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та з урахуванням положень постанови КМУ від 30.08.2017 №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, із зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення), в тому числі премії у середньому розмірі, що фактично виплачений за місяць, у якому виникло право на перерахунок пенсії за відповідною посадою, для обчислення та перерахунку пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення суду по справі №420/29445/23 відповідачем виготовлено довідку від 26.06.2024 року №33/36-179/с про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2022 року, при виготовленні якої знижено розміри посадового окладу та окладу за військовим званням.

Однак позивачка вважає, що має право на виготовлення довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2022 року із визначення посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених за рішенням суду від 17.03.2023 року по справі №420/1488/23, у зв`язку з чим звернулась до суду з цим позовом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішенням суду по справі №420/1488/23 вирішено питання визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який підлягає врахуванню під час обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням при визначенні грошового забезпечення для перерахунку пенсії станом на 01.01.2022 року.

Водночас, апеляційну скаргу апелянт обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем рішення суду у справі №420/29445/23, зокрема вказує що предмет спору не про відмову у виготовленні довідки, а про виправлення розміру посадового окладу та окладу за військовим звання, оскільки при виготовленні довідки на виконання рішення суду у справі № 420/29445/23 не враховано рішення суду від 17.03.2023 року у справі № 420/1488/23.

Колегія суддів звертає увагу, що з аналізу наведених у позовній заяві доводів убачається, що спір у цій справі фактично спрямований на виконання інших судових рішень, а саме у справі № 420/29445/23 з урахуванням справи №420/1488/23, а доводи позивача, викладені в позовній заяві зводяться до фактичної незгоди позивача із діями (бездіяльністю) відповідача щодо виконання судового рішення.

Тобто, позивач, звертаючись із цим позовом, фактично просить суд зобов`язати відповідача виконати рішення суду у справі № 420/29445/23 з урахуванням рішення у справі №420/1488/23

З приводу правильності обраного позивачем способу захисту своїх прав, колегія суддів зазначає таке.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" визначено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип правової (юридичної) визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права. Виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, принцип правової визначеності передбачає дотримання правила "res judicata", тобто принципу остаточності рішення, який полягає в тому, що позивач, який порушив справу проти відповідача і отримав за результатами її розгляду остаточне рішення, не може ініціювати повторне судове провадження стосовно того ж самого відповідача, якщо судовий позов ґрунтується на тих самих фактичних обставинах, або ж нова вимога могла бути складовою частиною попередньої у першому рішенні.

Тобто, за вказаним принципом, жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового до виконання рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового судового рішення. "Res judicata", є способом запобігання повторному розгляду справи та несправедливому відношенню до інших учасників судового процесу.

Відповідно до приписів ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України (ст. 382, 383), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення у спосіб визначений судом.

Колегія суддів зауважує, що під час зміни однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається.

Отже, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом в іншій справі № 420/1488/23 та перейшли до стадії виконання судового рішення.

Підсумовуючи вище наведене, апеляційний суд зазначає, що вимоги про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 3 квітня 2019 року у справі № 820/4261/18, від 9 липня 2019 року у справі №826/17587/18, від 22 серпня 2019 року у справі № 522/10140/17 та від 17 червня 2021 у справі № 640/17491/19.

Суд також враховує, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 129-1 Конституції України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 355/1648/15-а, від 21.11.2019 у справі № 802/1933/18-а та від 29.07.2021 у справі № 460/350/19.

Отже, при вирішення питання щодо відкриття провадження у справі, суд першої інстанції вірно постановив ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Так, судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 20 серпня 2024 року .

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова