Справа № 340/5383/23
Суддя: Суховаров А.В.
Дата ухвалення: 2024-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

іменем України

19 серпня 2024 року справа 340/5383/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий суддя Суховаров А.В.

судді Головко О.В., Ясенова Т.І.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.03.2024 (суддя Казанчук Г.П.) в адміністративній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про скасування вимоги про сплату недоїмки з єдиного внеску

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 10.07.2023 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області, в якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-3748-1128 від 02.05.2023.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.03.2024, прийнятому в спрощеному провадженні, відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги. Посилається на те, що з 2020 року не здійснює підприємницьку діяльність а тому нарахування податків, зборів, штрафних санкцій та пені є протиправним. Зазначає, що в період дії карантину та воєнного стану штрафні санкції не застосовуються. Також зазначає, що у 2020 році вже виносилась вимога про сплату боргу.

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного:

ОСОБА_1 з 19.06.2002 зареєстрований як фізична особа-підприємець.

ГУ ДПС у Кіровоградській області було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань щодо контролю за дотриманням вимог податкового та іншого законодавства, а також законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2019 за результатами якої складено акт №111/11-28-33-03/ НОМЕР_1 від 17.03.2020.

На підставі акту та за результатами перевірки ГУ ДПС у Кіровоградській області 06.04.2020 прийнято рішення № яким донараховано 224625,99 грн єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та штрафні санкції в сумі 46834,79 грн.

За результатами розгляду адміністративного позову Фізичної особи-підприємця КасєєваВ.К. до Головного управління ДПС у Кіровоградській області у справі №340/1218/20 рішення № від 06.04.2020 залишено без змін.

ГУ ДПС у Кіровоградській області сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-3748-1128 від 02.05.2023, якою повідомлено ОСОБА_1 , що станом на 30.04.2023 року за даними інформаційної системи податкових органів його заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 266803,16 грн, з яких 219968,37 грн недоїмка та 46834,79 грн штраф.

Вважаючи таку вимогу протиправною, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до пунктів 1-2 частини 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ.

Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір якої не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати. Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Враховуючи зазначене, Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 по справі № 440/2149/19 сформулював правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач у 2017-2019 роках належав до кола платників єдиного внеску, як фізична особа-підприємець, що перебував на спрощеній системі оподаткування. За результатами документальної перевірки, оформленої актом №111/11-28-33-03/ НОМЕР_1 від 17.03.2020, встановлено порушення позивачем частини 2 пункту 1 статті 7 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині заниження суми податкового зобов`язання по єдиному внеску від здійснення підприємницької діяльності на суму 224625,99 грн, що призвело до винесення рішення № яким донараховано 224625,99 грн єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2017-2019 роки та штрафні санкції в сумі 46834,79 грн.

Оскільки сума єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування зазначена в оскаржуваній вимогі нарахована за період 2017-2019 років, посилання позивача на припинення підприємницької діяльності з травня 2020 року суд вважає безпідставними. Крім того, матеріали справи не містять доказів припинення позивачем підприємницької діяльності.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги про протиправність нарахування штрафу в період дії карантину та воєнного стану, оскільки порушення податкового законодавства за яке нараховано штраф відбулось до введення карантину та оголошення воєнного стану.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що у 2020 році вже виносилась вимога про сплату боргу, апеляційний суд зазначає наступне.

Винесена у 2020 році вимога про сплату боргу була відкликана, у зв`язку з її оскарженням до суду. У зв`язку з її відкликанням, вимога не була направлена до органів державної виконавчої служби для виконання, а тримісячний строк пред`явлення її для примусового виконання, установлений статтею 12 Закону України "Про виконавче провадження", закінчився.

Після винесення рішення у справі 340/1218/20, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог, позивач добровільно не сплатив недоїмку згідно вимоги про сплату боргу № від 06.04.2020 та штраф за рішенням № від 06.04.2020.

За рахунок переплати у сумі 4657,62 грн, яка існувала станом на 03.04.2023, борг з єдиного внеску зменшився та склав 219968,37 грн.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, за обліковими даними позивача зі сплати єдиного соціального внеску станом на 30.04.2023 рахується борг в розмірі 266803,16 грн, з яких 219968,37 грн недоїмка, 46834,79 грн штраф.

Відповідно до частини 16 статті 25 Закону України Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Враховуючи викладене апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо правомірності винесення відповідачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-3748-1128 від 02.05.2023.

З урахуванням доводів і заперечень сторін, наданих ними доказів, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241-244, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.03.2024 без змін.

Постанова набирає законної сили з 19.08.2024 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко

суддя Т.І. Ясенова