Справа № 240/4278/24
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2024 року м. Житомир справа № 240/4278/24

категорія 112030500

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Майстренко Н.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Міністерства оборони України, в якому просить:

- визнати протиправними дії Міністерства оборони України, оформлені пунктом 36 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 15.09.2023 № 45/975 щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2021), в сумі 681000,00 грн.;

- зобов`язати Міністерство оборони України виплатити йому одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2023, у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, з урахуванням вже виплаченої суми допомоги.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2023, тобто того року, в якому встановлено інвалідність через поранення, отримане при виконанні бойового завдання у жовтні 2022 року і яке жодним чином не пов`язане з попередньою інвалідністю.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику (повідомлення) учасників справи.

На адресу суду від відповідача надійшов відзив, в якому він просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.

Згідно з частиною 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов такого висновку.

Позивачу з 24.12.2021 встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок травми, одержаної в результаті нещасного випадку і яка не пов`язана з виконанням обов`язків військовослужбовця, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ № 719186.

Під час виконання бойових завдань у складі підрозділу Військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_1 позивач 20.10.2022 одержав мінно-вибухову травму: вогнепальне осколкове непроникаюче дотичне черепно-мозкове поранення в лобно-тім`яно-скроневій ділянці.

Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності у відсотках серії 12 ААА № 069272 позивачеві встановлено 40% втрати ступеня працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, за страховим випадком, який встановлений 09.03.2023.

У зв`язку зі встановленням ступеня втрати професійної працездатності в розмірі 40% позивачу одноразова грошова допомога виплачена не була.

Під час повторного переогляду позивачу з 28.03.2023 встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 404483.

Проте, розглянувши подані документи, комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, прийняла рішення, оформлене пунктом 36 протоколу від 15.09.2023 № 45/975 про виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , який є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, на підставі довідок МСЕК серії 12 ААВ № 719186 від 24.12.2021 та серії 12 ААГ № 404483 від 28.03.2023 у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2021), в сумі 681000,00 грн.

Позивач, не погодившись з таким розрахунком суми допомоги, направив на адресу Міністерства оборони України заяву з вимогою виплатити різницю між фактично нарахованою та одноразовою грошовою допомогою у разі встановлення ІІ групи інвалідності у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2023, що становить 124200,00 грн.

Така заява була залишена відповідачем без задоволення, зважаючи на що позивачем і подано цей позов до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, судом враховується, що частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В частині другій статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога, ОГД), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Виходячи з положень пункту "б" частини першої статті 16-2 Закону № 2011-ХІІ, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (частина 9 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ).

Так, призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, врегульовані одноіменним Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - Порядок № 975).

Пунктом 3 Порядку № 975 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності; у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

З огляду на це, встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 975 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Як вже було зазначено, позивачу у 2021 році було встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок травми, одержаної в результаті нещасного випадку і яка не пов`язана з виконанням обов`язків військовослужбовця.

Проте згодом, за інших обставин - під час безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях та під час захисту Батьківщини, позивач отримав мінно-вибухову травму, внаслідок чого Житомирською міською МСЕК № 1 28.03.2023 був проведений первинний огляд позивача, за наслідками якого встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 40% внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.

І саме під час повторного огляду по відношенню до страхового випадку, встановленого 09.03.2023, позивачу з 28.03.2023 встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.

Таким чином, предметом спору у цій справі є вимога нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу, як інваліду ІІ групи, встановлену при первинному огляді з 09.03.2023 року внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.

Згідно з частиною четвертою статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ у разі якщо під час первинного огляду було встановлено ступінь втрати працездатності без установлення інвалідності у відсотках, а під час наступного огляду (переогляду) встановлено інвалідність, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв).

Відповідач, розраховуючи суму одноразової грошової допомоги, помилково врахував дату первинного встановлення інвалідності саме у 2021 році.

Судом встановлено, що позивач у різний час отримав два окремі ушкодження здоров`я:

(1) у 2021 році внаслідок нещасного випадку, не пов`язаного з виконання обов`язків військовослужбовця;

(2) під час виконання бойових завдань внаслідок отриманої мінно-вибухової травми, у зв`язку із чим йому у 2023 році встановлено спочатку ступінь втрати працездатності та згодом ІІ групу інвалідності.

Таким чином, Комісія Міністерства оборони України не врахувала, що у 2022 році позивач під час виконання бойових завдань отримав травму, внаслідок якої йому 28.03.2023 встановлено ІІ групу інвалідності, яка не пов`язана із травмою внаслідок нещасного випадку, отриманою позивачем у 2021 році за інших подій.

Відтак, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, складеної за наслідками огляду через отримання травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.

Такою датою є 28.03.2023, зважаючи на що саме прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 01.01.2023, є підставою для розрахунку позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності II групи.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для зобов`язання Міністерства оборони України виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням йому інвалідності ІІ групи із розрахунку прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 01.01.2023.

Частинами першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи відсутність судових витрат зі сплати судового збору у цій адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Разом з тим, в позовній заяві ОСОБА_1 ставиться вимога про відшкодування йому витрат на правову допомогу в сумі 3000,00 грн., розглянувши яку суд з`ясував таке.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина 1 статті 132 КАС України).

Згідно з частиною 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За змістом частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 КАС України).

Згідно з частиною 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина 9 статті 139 КАС України).

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати (зокрема, витрати на професійну правничу допомогу) підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Втім, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано до матеріалів справи копії договору про надання правової допомоги від 17.10.2023 за №1710 (який містить лише загальні формулювання щодо зобов`язання адвокатського бюро надавати клієнту юридичну допомогу без жодної конкретизації останньої), ордеру на надання правничої (правової) допомоги та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Будь-яких доказів, які б підтверджували зв`язок цих витрат саме із розглядом даної справи, розкривали дійсний обсяг наданих послуг та їх суть, надавали можливість з`ясувати кількість затраченого адвокатом часу, тощо матеріали справи не містять.

Відтак, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України витрат на правову допомогу в сумі 3000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 72 - 77, 90, 139, 242 - 246, 255 КАС України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Міністерства оборони України, оформлені пунктом 36 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 15.09.2023 № 45/975 щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, із розрахунку прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 01.01.2021.

Зобов`язати Міністерство оборони України виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 01.01.2023, у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, з урахуванням вже виплаченої суми допомоги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Майстренко