Справа № 280/2343/22
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2024-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 серпня 2024 року

Київ

справа № 280/2343/22

адміністративне провадження № К/990/30598/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Гімона М.М., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07.03.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11.07.2024 у справі №280/2343/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

06.08.2024 до суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі - скаржник, ГУ ДПС), направлена через підсистему «Електронний суд» 06.08.2024.

Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Системний аналіз частини четвертої статті 328 КАС України і пункту 4 частини другої статті 330 КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1 - 3 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:

- 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга) (для пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України)

- 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; 2) постанову Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; 3) вмотивоване обґрунтування необхідності такого відступу; 4) висновок, який на думку скаржника відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми (для пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України);

- 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; 2) висновок апеляційного суду, який на переконання скаржника є неправильним; 3) у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; 4) як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України).

Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).

Також обов`язковою умовою при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1 і 2 частини четвертої статті 328 КАС України є подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга).

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінку судами їх сукупності не можна вважати подібністю правовідносин.

Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній міститься посилання на пункти 1 і 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

1. У касаційній скарзі міститься посилання на те, що, перевіряючи правомірність податкових повідомлень-рішень № 5 та № 5, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували висновків Верховного Суду у питанні застосування пункту 44.6 статті 44 ПК України.

Однак, зі змісту касаційної скарги неможливо встановити, щодо якого саме з первинних документів ГУ ДПС вважає наявними підстави для застосування пункту 44.6 статті 44 ПК України.

Водночас суд звертає увагу, що Верховний Суд неодноразово (постанови від 20.12.2021 у справі №200/6804/19-а, від 19.05.2022 у справі №1.380.2019.002234, від 25.04.2023 у справі №520/723/20) висловлював позицію про те, що вимога пункту 44.6 статті 44 ПК України стосується тих документів, які є підставою для внесення показників до податкової звітності (первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством). Інші документи знаходяться поза межами дії норми пункту 44.6 статті 44 ПК України.

Крім того, як вбачається зі змісту судових рішень, задовольняючи частково позовні вимоги в цій частині, суди попередніх інстанцій врахували обставини ненадання позивачем до перевірки певних документів, однак, виходили з того, що з акта перевірки неможливо встановити, з урахуванням виду діяльності позивача, яким чином розраховано не підтвердження витрат в частині відсутності підтверджуючих документів та в частині не підтвердження факту отримання/виробництва вказаних ТМЦ (в т.ч. ix транспортування, оплати) в межах господарської діяльності. Фактично висновки перевірки не враховують, що при виготовленні власного продукту напою/коктейлю використовується частина декількох придбаних товарів.

Водночас суди підтримали висновки акта перевірки в частині заниження позивачем суми податку на доходи фізичних осіб із суми чистого оподаткованого доходу на 30593,59 грн та, відповідно, заниження позивачем суми військового збору із суми чистого оподатковуваного доходу на 2549,47 грн.

Отже, доводи касаційної скарги в цій частині наводяться безвідносно до висновків судів попередніх інстанцій.

2. У касаційній скарзі міститься посилання на те, що, перевіряючи правомірність податкового повідомлення-рішення №5, суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували постанову Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 № 957 за відсутності висновку Верховного Суду з питання її правильного застосування у подібних правовідносинах.

Правового обґрунтування цієї підстави касаційна скарга не містить, а суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги в цій частині виходили з не доведення ГУ ДПС факту продажу позивачем вина «Marengo» за цінами, нижчими за мінімально встановлені роздрібні ціни за даний вид напою (роздрібна ціна на вина у скляній тарі місткістю 0,7 та 0,75 л становить 89 грн). Суди зазначили, що згідно з меню закладу позивача ціна вина ігристого «Marengo brut», «Marengo Semy Sweet» складає 240 грн за 0,75 л (пляшка), 80 грн за 50 гр. Надані ж чеки не містять вказання на одиницю товару, лише зазначення назви товару, а отже не можуть свідчити про продаж алкогольних напоїв за цінами нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни.

У касаційній скарзі відсутні заперечення проти встановлених у справі обставин, як і відсутні обґрунтовані доводи про те, що чеки містили однозначну інформацію, що позивач за 80 грн продав вино саме у скляній тарі місткістю 0,7 та 0,75 л. Відповідно, зі змісту касаційної скарги неможливо встановити ані в чому полягає неправильне застосування судами попередніх інстанцій постанови КМУ в межах встановлених ними обставин, ані який саме висновок з питання застосування цієї постанови КМУ має сформувати Верховний Суд в контексті фактичних обставин саме цієї справи.

Посилання ж на пункт 44.6 статті 44 ПК України в цій частині також не містить свого правового обґрунтування.

3. У касаційній скарзі міститься посилання на те, що судові рішення в частині задоволених позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень № 5 і № 5, якими донараховано податок на доходи фізичних осіб та військовий збір у зв`язку із не нарахування та невиплатою позивачем заробітної плати найманим працівникам за роботу у вечірній час, вихідні та святкові дні, підлягає оскарженню на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Однак, правового обґрунтування неправильності застосування судами норм матеріального права, та яких саме, касаційна скарга не містить.

Задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суди попередніх інстанцій виходили з того, що ГУ ДПС здійснило донарахування податку на доходи фізичних осіб на дохід, який не був нарахований та виплачений роботодавцем, що свідчить про відсутність об`єкта оподаткування (доходу). На обґрунтування своєї позиції суди послалися на постанову Верховного Суду від 27.07.2018 у справі №821/1316/17.

Однак, у касаційній скарзі в цій частині викладені висновки акта перевірки, які, за своїм змістом, полягають у безпідставній невиплаті позивачем своїм працівникам заробітної плати за роботу у вечірній час, вихідні та святкові дні, однак, посилання на те, яка саме норма дозволяє ГУ ДПС нарахувати ПДФО і військовий збір на суми не нарахованого та не виплаченого доходу касаційна скарга не містить.

Зазначене у сукупності свідчить про формальний підхід скаржника до оформлення касаційної скарги, адже обґрунтування її вимог наводиться безвідносно як до фактичних обставин, що мають місце у цій справі, так і до висновків судів, які стали підставою для часткового задоволення позовних вимог.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або які зібрані у справі докази судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

При цьому, пункт 1 частини другої статті 353 КАС України регламентує прийнятність доводів про не дослідження судом зібраних у справі доказів виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.

Отже, касаційна скарга має містити обґрунтування неправильного застосування судами норм матеріального права та/або порушення норм процесуального права у взаємозв`язку із усіма висновками судів попередніх інстанцій, які стали підставою для відмови у задоволенні позовних вимог та обов`язковим посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України (з наведенням обов`язкових умов у їх взаємозв`язку, передбачених для відповідної підстави).

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга Головного управління ДПС у Запорізькій області підлягає поверненню як така, що не містить підстав касаційного оскарження рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07.03.2024 та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 11.07.2024.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07.03.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11.07.2024 у справі №280/2343/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - повернути скаржнику.

Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя М.М. Гімон