Справа № 500/337/24
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2024-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2024 рокуЛьвівСправа № 500/337/24 пров. № А/857/8856/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,

суддів Обрізко І.М., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Західного регіонального центру з надання безоплатної правової допомоги на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року (головуючий суддя Чепенюк О.В., м. Тернопіль) у справі №500/337/24 за позовом ОСОБА_1 до Західного регіонального центру з надання безоплатної правової допомоги про визнання бездіяльності протиправною,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Західного регіонального центру з надання безоплатної правової допомоги, в якому просить визнати протиправною бездіяльність Міжрегіонального центру щодо розгляду заяв ОСОБА_1 від 06.11.2023 про призначення адвоката для надання безоплатної вторинної правової допомоги, складення документів процесуального характеру та представництва інтересів у кримінальних провадженнях №0000091 і №0000064; зобов`язати Міжрегіональний центр розглянути заяви ОСОБА_1 від 06.11.2023 про призначення адвоката для надання правової допомоги, складення документів процесуального характеру та представництва інтересів у кримінальних провадженнях №0000091 і №0000064 та за результатами розгляду прийняти рішення; стягнути з Міжрегіонального центру моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, яка полягає у неналежному розгляді двох заяв ОСОБА_1 від 06.11.2023 про призначення адвоката для надання безоплатної вторинної правової допомоги, складення документів процесуального характеру та представництва інтересів у кримінальних провадженнях №0000091 і №0000064 та неприйнятті рішення за результатами їх розгляду. Зобов`язано Західний міжрегіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги повторно розглянути дві заяви ОСОБА_1 від 06.11.2023 про призначення адвоката для надання правової допомоги, складення документів процесуального характеру та представництва інтересів у кримінальних провадженнях №0000091 і №0000064 та за результатами розгляду прийняти рішення. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач та відповідач оскаржили його в апеляційному порядку.

ОСОБА_1 вважає рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні на його користь 5000 грн. моральної шкоди необгрунтованим. Вказує, що мав психологічне напруження внаслідок неправомірних дій відповідача, його негативні емоції полягали у тому, що внаслідок безпідставної відмови відповідача у призначенні йому адвоката, він був змушений звертатись до суду з відповідною позовною заявою. Наголошує, що його психологічне напруження перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з діями відповідача, а отже, завдає йому моральної шкоди.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Західний регіональний центр з надання безоплатної правової допомоги апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що зі змісту звернень ОСОБА_1 від 06.11.2023 неможливо встановити статус у наведених кримінальних провадженнях, а також наявність та суть правових питань, порушених у скаргах на бездіяльність працівників прокуратури та поліції. Вказує, що для прийняття Центром рішення про надання правової допомоги ОСОБА_1 запропоновано повідомити його статус у кожному з наведених кримінальних проваджень з обов`язковим долученням відповідних підтверджуючих документів, а також конкретизувати факти порушення його прав працівниками прокуратури та поліції. Звертає увагу, що відповідачем звернення ОСОБА_1 прийнято до розгляду, у визначений законодавством строк розглянуто та запропоновано заявнику надати додаткову інформацію, отже відповідач не вчиняв жодних дій, які можна охарактеризувати його бездіяльністю, а працівники діяли відповідно до своїх повноважень та чинного на момент звернення законодавства. Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що в заявах позивач просить надати йому правову допомогу у вигляді складання заяв, клопотань, скарг, що відноситься до первинної правничої допомоги, яка надається працівниками центру та не передбачає призначення у справі адвоката.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з 25.10.2022 відбуває покарання у вигляді довічного позбавлення волі у Державній установі "Закарпатська установа виконання покарань № 9" (а.с.7).

Позивач 06.11.2023 звернувся до Міжрегіонального центру з двома заявами про призначення адвоката із системи БВПД:

щодо надання правової допомоги та складення документів процесуального характеру (заяв, клопотань, скарг), клопотань та проведення слідчих (розшукових) і інших процесуальних дій, клопотань про витребування (збирання) доказів та тимчасового доступу до речей та документів, інших заяв та клопотань у кримінальному провадженні № 0000091 на адресу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, Полтавської обласної прокуратури, Октябрського районного суду м.Полтави, скарг на бездіяльність слідчого ТУ ДБР у м. Полтаві та прокурора Полтавської обласної прокуратури, представництва інтересів у Октябрському районному суді м.Полтави, ТУ ДБР у м. Полтаві, Полтавській обласній прокуратурі у цьому кримінальному провадженні;

щодо надання правової допомоги та складення документів процесуального характеру (заяв, клопотань про призначення судових експертиз, клопотань про проведення слідчих (розшукових) і інших процесуальних дій, про витребування (збирання) доказів та тимчасового доступу до речей та документів, інших заяв та клопотань) у кримінальному провадженні № 0000064 на адресу ВП №2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області, Полтавської обласної прокуратури, а також скарг на рішення і бездіяльність посадових осіб ВП №2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області, ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, Полтавської обласної прокуратури - на адресу Кобеляцького районного суду Полтавської області та Октябрського районного суду м.Полтави в цьому ж кримінальному провадженні, представництва інтересів у судах та органах досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні (а.с.38 зворот -40).

Листом Державної установи "Закарпатська установа виконання покарань (№9)" від 06.11.2023 №12/1-к-П-359 (де заявник відбуває покарання) заяви ОСОБА_1 направлені до Міжрегіонального центу та отримані ним 14.11.2023 (вхідний № 017/03-19/2055) (а.с.38).

16.11.2023 відповідач направив через Державну установу "Закарпатська установа виконання покарань (№9)" відповідь на звернення позивача за вих. № 017/03-19/1025. У відповіді Міжрегіональний центр зазначив, що згідно вимог частини першої статті 18 Закону України "Про безоплатну правничу допомогу" у зверненні зазначаються прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання особи, яка потребує безоплатної вторинної правничої допомоги (далі - БВПД), поштова адреса, номери засобів зв`язку, викладається суть питання, для вирішення якого особа звертається за БВПД, та зазначається її належність до категорії осіб, які мають право БВПД. Разом із зверненням про надання БВПД подаються документи (копії документів, завірені в установленому порядку), що ідентифікують особу, яка потребує безоплатної вторинної правничої допомоги, та підтверджують її належність до однієї з категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 Закону. Згідно з вимогами статті 20 Закону під час прийняття рішення про надання або відмову у наданні безоплатної правової допомоги зобов`язаний перевірити як її належність до однієї з категорій, передбачених частиною першою статті 14 Закону, відповідності діючому законодавству вимог заявника щодо захисту, вчинення дій чи підготовки документів. Відповідно до положень частини другої статті 18 Закону звернення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, оформлене без дотримання вимог, визначених цією статтею, повертається заявникові з відповідними роз`ясненнями протягом трьох робочих днів з дня його надходження для усунення недоліків. Після усунення недоліків звернення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги може бути подано повторно. З поданих ОСОБА_1 звернень неможливо встановити процесуальний статус у наведених кримінальних провадженнях, а також наявність та суть правових питань, порушених у вищезазначених зверненнях.

Додатково повідомлялося, що згідно з частиною другою статті 19 Закону, якщо особа не має підстав для отримання безоплатної вторинної правничої допомоги, центр з надання безоплатної правничої допомоги протягом 10 робочих днів з дня надходження звернення приймає рішення про відмову в наданні такій особі безоплатної вторинної правничої допомоги і надсилає їй або її законному представнику, патронатному вихователю/представнику копію зазначеного рішення з одночасним роз`ясненням порядку оскарження такого рішення. Тому для прийняття центром рішення про надання заявнику правової допомоги, відповідач просив повідомити статус заявника у наведених кримінальних провадженнях з обов`язковим долученням відповідних підтверджуючих документів (а.с.21).

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо нерозгляду його заяв, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційних скарг колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Зміст права на безоплатну правничу допомогу, порядок реалізації цього права, суб`єктів, підстави та порядок надання безоплатної правничої допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правничої допомоги регулює Закон України "Про безоплатну правову допомогу" №3460-VI від 02.06.2011 (далі - Закон №3460-VI).

Згідно вимог ч. 1 ст. 2 Закону №3460-VI цей Закон регулює правовідносини у сфері надання безоплатної правничої допомоги суб`єктам права на безоплатну первинну правничу допомогу та суб`єктам права на безоплатну вторинну правничу допомогу, що встановлені цим Законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 Закону Закон №3460-VI безоплатна вторинна правова допомога вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя. Безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг: захист; здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; складення документів процесуального характеру.

Як передбачено п. 9 ч. 1 ст. 14 Закону №3460 право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають особи, засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або обмеження волі, - на всі види правничих послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону.

Статтею 18 даного Закону №3460 передбачено, що звернення про надання одного з видів правничих послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону, подаються особами, які досягли повноліття, або їх представниками до центру з надання безоплатної правничої допомоги в письмовій формі за місцем фактичного проживання таких осіб незалежно від реєстрації місця проживання чи місця перебування особи або за місцезнаходженням органу, що здійснює дізнання, досудове розслідування, суду, слідчого судді, що розглядають справу.

У зверненні зазначаються прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання особи, яка потребує безоплатної вторинної правничої допомоги, поштова адреса, номери засобів зв`язку, викладається суть питання, для вирішення якого особа звертається за безоплатною вторинною правничою допомогою, та зазначається її належність до категорії осіб, які мають право на безоплатну вторинну правничу допомогу.

Письмове звернення підписується такою особою або її представником та подається до центру з надання безоплатної правничої допомоги особисто або надсилається поштою.

Разом із зверненням про надання безоплатної вторинної правничої допомоги подаються документи (копії документів, завірені в установленому порядку), що ідентифікують особу, яка потребує безоплатної вторинної правничої допомоги, та підтверджують її належність до однієї з категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 цього Закону.

Звернення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, оформлене без дотримання вимог, визначених цією статтею, повертається заявникові з відповідними роз`ясненнями протягом трьох робочих днів з дня його надходження для усунення недоліків. Після усунення недоліків звернення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги може бути подано повторно. У такому разі забороняється відмовляти у прийнятті звернення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги з підстав, про які не було зазначено раніше.

Звернення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги особам, зазначеним у пункті 9 частини першої статті 14 цього Закону, подається такими особами до центру з надання безоплатної правничої допомоги через адміністрацію установи виконання покарань.

Порядок розгляду звернень про надання безоплатної вторинної правничої допомоги визначений у статті 19 Закону № 3460-VI, частина перша якої вказує, що у разі звернення особи про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, яка належить до однієї з категорій фізичних осіб, визначених пунктами 1, 2, 9-29 частини першої статті 14 цього Закону, або її законного представника, патронатного вихователя/представника центр з надання безоплатної правничої допомоги протягом 10 робочих днів з дня надходження звернення та документів, що підтверджують належність такої особи до відповідної категорії, приймає рішення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги і надсилає такій особі або її законному представнику, патронатному вихователю/представнику копію зазначеного рішення.

Якщо особа не має підстав для отримання безоплатної вторинної правничої допомоги, центр з надання безоплатної правничої допомоги протягом 10 робочих днів з дня надходження звернення приймає рішення про відмову в наданні такій особі безоплатної вторинної правничої допомоги і надсилає їй або її законному представнику, патронатному вихователю/представнику копію зазначеного рішення з одночасним роз`ясненням порядку оскарження такого рішення (частина друга статті 19 Закону № 3460-VI).

Стаття 20 Закону визначає підстави для відмови в наданні безоплатної вторинної правничої допомоги. Так, особі може бути відмовлено в наданні безоплатної вторинної правничої допомоги за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) особа не належить до жодної з категорій осіб, передбачених частинами першою - третьою статті 14 цього Закону; 2) особа подала неправдиві відомості або фальшиві документи з метою віднесення її до однієї категорій осіб, які мають право на безоплатну вторинну правничу допомогу; 3) вимоги особи щодо захисту стосуються вчинення дій чи підготовки документів, що не передбачені законодавством; 4) особі раніше надавалася безоплатна вторинна правнича допомога з одного і того ж питання; 4-1) особа використала право на отримання безоплатної вторинної правничої допомоги відповідно до частини четвертої статті 14 цього Закону.

Сторонами визнається той факт, що ОСОБА_1 є особою, засудженою до позбавлення волі.

Наведене також вбачається зі змісту звернень від 06.11.2023, які подавалися позивачем до Міжрегіонального центру.

Крім того, такі звернення були направлені супровідним листом Державної установи "Закарпатська установа виконання покарань (№ 9)" від 06.11.2023, що є достатнім для підтвердження належності такої особи до однієї з категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 Закону №3460-VI, а саме, пунктом 9 (особи, засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк).

Також як слушно зауважено судом першої інстанції, наказом Координаційного центру з надання правової допомоги від 05.01.2023 затверджено Методичні рекомендації щодо організації надання безоплатної правової допомоги місцевими центрами з надання безоплатної вторинної правової допомоги, додатком до яких є Примірний перелік документів, що підтверджують належність особи до однієї з вразливих категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 Закону України "Про безоплатну правову допомогу".

Відповідно до пункту 23 цього Переліку таким документом щодо осіб, засуджених до покарання у вигляді позбавлення волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або обмеження волі є супровідний лист установи виконання покарань.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що зі змісту звернень позивача від 06.11.2023 та доданих документів можна достовірно встановити його належність до однієї з категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 Закону №3460-VІ, відтак відповідач зобов`язаний був прийняти одне з двох рішень, передбачених ст. 19 Закону №3460-VI - про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, або про відмову в наданні такій особі безоплатної вторинної правничої допомоги.

Щодо доводів апелянта - Західного регіонального центру з надання безоплатної правової допомоги про те, що зі змісту звернень неможливо встановити процесуальний статус у наведених кримінальних провадженнях, а також наявність та суть правових питань, порушених у вищезазначених зверненнях, відтак позивачу було направлено лист-роз`яснення від 16.11.2023 для усунення недоліків звернень про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частини 2 статті 18 Закону №3460-VI звернення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, оформлене без дотримання вимог, визначених цією статтею, повертається заявникові з відповідними роз`ясненнями протягом трьох робочих днів з дня його надходження для усунення недоліків. Після усунення недоліків звернення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги може бути подано повторно. У такому разі забороняється відмовляти у прийнятті звернення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги з підстав, про які не було зазначено раніше.

Таким чином, наведеною нормою відповідачу надано право повертати заявникові звернення з відповідними роз`ясненнями щодо усунення його недоліків, проте лише з підстав недотримання вимог щодо його оформлення, визначених частиною першою статті 18 Закону №3460-VI.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що у даному випадку вимоги щодо оформлення звернення за безоплатною вторинною правничою допомогою були дотримані позивачем, належність особи до категорій осіб, передбачених пунктом 9 частини першої статті 14 Закону №3460-VI сумнівів не викликала, а, виходячи з вимог Закону №3460-VI, процесуальний статус заявника у кримінальному провадженні не впливає на можливість розгляду звернення засудженого про надання безоплатної вторинної правничої допомоги.

Колегія суддів констатує, що суть правових питань була викладена у зверненнях, а якщо відповідач вважав, що звернення містить інші вимоги, окрім складання документів процесуального характеру, які підпадають під надання не вторинної правничої допомоги, а первинної правничої допомоги, то це не позбавляло можливості відповідача вирішити питання стосовно наявності підстав для надання безоплатної вторинної правничої допомоги в межах питань, які стосуються складання документів процесуального характеру.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з судом першої, що відповідачем було допущено протиправну бездіяльність, яка виразилися в неналежному розгляді звернень ОСОБА_1 від 06.11.2023 про надання безоплатної вторинної правничої допомоги та неприйнятті відповідного рішення по суті звернень позивача відповідно до статті 19 Закону №3460-VI.

Таким чином, судом першої інстанції було вірно обрано спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути дві заяви ОСОБА_1 від 06.11.2023 про надання йому захисника та прийняти рішення відповідно до положень статті 19 Закону №3460-VI.

Щодо доводів апелянта ОСОБА_1 про безпідставність відмови йому у відшкодуванні моральної шкоди, то колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.5 ст 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Поняття моральної шкоди визначене ст. 23 ЦК України, в якій зазначено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтею 1174 Цивільного кодексу України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

З урахуванням наведених норм, колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання відшкодування моральної шкоди, з`ясуванню підлягають фактичні обставини можливого заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, зокрема, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до роз`яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Із врахування вищезазначених правових норм, колегія суддів зазначає, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування її заподіяння та вини заподіювача покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Зважаючи на те, що позивачем не надано належних доказів, що підтверджують заподіяння йому відповідачем у зв`язку з нерозглядом по суті його звернень про надання безоплатної вторинної правничої допомоги душевних страждань, шкоди здоров`ю чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд міг би встановити характер та обсяг моральних страждань позивача, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційних скарг, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.

При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Західного регіонального центру з надання безоплатної правової допомоги залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року у справі №500/337/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар