Справа № 580/2540/24
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2024-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року справа № 580/2540/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А. В, розглянувши у письмовому провадженні в загальному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

12.03.2024 ОСОБА_1 (далі позивач) в особі представника адвоката Голубчика Ігоря Володимировича подала позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі відповідач 2), в якому просить:

- визнати рішення відповідача 2 про відмову у призначенні пенсії № 42 від 10.01.2024 позивачу протиправним і скасувати його;

- зобов`язати відповідача 1 призначити позивачу з 04 квітня 2024 року пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пункту а частини 1 статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 у зв`язку з наявністю відповідного страхового та пільгового стажу й досягненням відповідного віку. У січні 2024 року позивач звернулася до відповідача 1 із заявою від 04.01.2024 щодо призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1. За принципом екстериторіальності відповідач 2 розглянув її заяву та 10.01.2024 прийняв оскаржуване рішення, яким відмовив у призначенні пенсії на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058. Позивач, з посиланням на положення, викладені в рішенні Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, вважає спірне рішення відповідача 2 протиправним, тому за захистом своїх прав та інтересів звернулася до суду.

02.04.2024 від Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області до суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач 1 просив в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши, що 04.01.2024 позивач звернулася до Головного управління із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Листом від 17.01.2024 № 2300-0206-8/3993 Головне управління повідомило позивача про розгляд Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та направило копію оскаржуваного рішення. Оскільки, у заявлених правовідносинах позивач звернулася в Головне управління із заявою про призначення пенсії та відповідальним структурним підрозділом за розгляд заяви позивача та прийняття рішення було визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, а тому відповідач 1 виконав виключно дві функції: прийняв заяву позивача та листом від 17.01.2024 направив відповідь за результатами розгляду такої заяви. Отже, Головне управління не приймало жодного розпорядчого акта за результатами розгляду заяви позивача про призначення нового виду пенсії.

04.04.2024 Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області подало до суду відзив на позовну заяву, в якому просило відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що згідно наданих до заяви документів про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 (довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудова книжка, дані персоніфікованого обліку), страховий стаж складає 18 років 5 місяців 27 днів; пільговий стаж за списком № 1 відсутній, так як відсутня пільгова довідка. До страхового стажу не зараховано: згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.07.1991 період виплати допомоги по безробіттю з 17.09.2007 по 28.01.2008, оскільки відсутні печатка, та підпис відповідальної особи при припиненні виплати.

16.04.2024 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник, заперечуючи проти викладеного у відзиві відповідача 1, вказує, що позивач звернулася до належного суб`єкта звернення органу Пенсійного фонду в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, що є належним відповідачем у цій справі. Також вказує, що відповідачі не надали суду заперечення проти заявлених до стягнення судових витрат.

Ухвалою суду від 15.03.2024 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

З`ясувавши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, дослідивши подані письмові докази, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними паспорта № НОМЕР_2 , виданого 14.02.2022, орган, що видав 7130.

Відповідно до даних трудової книжки НОМЕР_1 від 01.07.1991 позивач, зокрема, у спірні періоди:

19.03.1999 прийнята в кислотний цех з кристалізацією сульфату натрію у ВАТ «Черкаське хімволокно» лаборантом хімічного аналізу (розп. № 110 від 12.03.1999);

22.03.2002 переведена в прядильно-обробний цех лаборантом хіманалізу хімічної лабораторії 3 розряду (Пер. № 127 від 21.05.2002);

23.05.2003 переведена в цех кислотний з кристалізацією сульфата натрію лаборантом хімічного аналізу хімічної лабораторії по 3 розряду (Нак. № 451 к від 28.05.2003);

31.03.2005 звільнена по ст. 38 КЗпП України;

17.09.2007 розпочато виплату допомоги по безробіттю на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» в Черкаському міському центрі зайнятості (Нак. від 17.09.2007);

28.01.2008 припинено виплату допомоги по безробіттю згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (Нак. від 20.02.2008).

Згідно з випискою із наказу № 634 від 01.12.1994, № 604 від 27.06.2000 «Про результати атестації робочих місць за умови праці для визначення права працівників на пільгове пенсійне забезпечення» підтверджено право на пенсію за Списком № 1 в цеху кислотний з кристалізацією сульфату натрію (хім. лабораторія) за професією лаборант хімічного аналізу.

Позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою від 04.01.2024 щодо призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах.

За принципом екстериторіальності заяву позивача розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області та прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії № 42 від 10.01.2024, яким відмовило позивачу в призначенні пенсії на пільгових умовах по Списку № 1 відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058.

Рішенням від 10.01.2024 № 42 відповідач 2 встановив, що страховий стаж позивача складає 18 років 5 місяців 27 днів, пільговий стаж за Списком № 1 відсутній, так як відсутня пільгова довідка. До страхового стажу не зараховано: згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.07.1991 період виплати допомоги по безробіттю з 17.09.2007 по 28.01.2008, оскільки відсутні печатка, та підпис відповідальної особи при припиненні виплати.

Відповідач 1 листом від 17.01.2024 № 2300-0206-8/3993 надіслав позивачу рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову у призначенні пенсії від 10.01.2024 № 42.

Таке рішення позивач вважає протиправним, а тому за захистом своїх прав, свобод та інтересів звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Частиною першою статті 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення № 1788-XII від 05.11.1991 (далі Закон № 1788-XIІ) право на пенсію за віком мають жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Згідно з пунктом а статті 13 Закону № 1788-XIІ, у редакції чинній до прийняття Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення № 213-VIII від 02.03.2015, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 № 213-VIII, який набув чинності з 01.04.2015, п. а ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-XIІ викладено у такій редакції: На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи; жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку жінкам застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.

Пункт 2 розділу XV Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в редакції до 11 жовтня 2017 передбачав, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України Про пенсійне забезпечення.

З урахуванням наведеного, і після набуття чинності нормами Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування правила призначення пенсій за Списком № 1 регламентувались пунктом а статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Вказане правове регулювання існувало до набрання чинності нормами Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій, яким текст Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування був доповнений, зокрема, статтею 114, згідно частини першої якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Разом з цим, Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій у новій редакції був викладений також пункт 2 розділу XV Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, де зазначається, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Зазначені норми закону почали застосовуватись з 01 жовтня 2017 року, з огляду на що, з 01 жовтня 2017 року правила призначення пенсій за Списком № 1 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом а статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року та пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій.

Правила вказаних законів були повністю уніфікованими.

Однак, у подальшому, рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, статтю 13 Закону України Про пенсійне забезпечення зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року.

Так, пунктом 3 рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 вирішено, що застосуванню підлягає, зокрема, стаття 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року для осіб, які працювали до 01 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам.

Таким чином, з 23 січня 2020 року в Україні існують два Закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за списком № 1, а саме: пункт а статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року та пункт 1 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій.

При цьому, правила зазначених законів містять розбіжність щодо вікового цензу виходу на пільгову пенсію за Списком № 1 жінок та необхідного страхового стажу, а саме: 45 років та не менше 15 років страхового стажу Закон України Про пенсійне забезпечення та 50 років й страхового стажу не менше 20 років Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій.

Виходячи із засад розумності та справедливості та в силу ст. 69 Закону України Про Конституційний Суд України суд враховує висновки Конституційного Суду України викладені у рішенні № 1-р/2020 від 23.01.2020.

У пункті 3.2. Рішення № 1-р/2020 від 23.01.2020 Конституційний Суд України наголошує на принципі правової визначеності, як одному із елементів верховенства права, згідно із яким обмеження основних прав людини та громадянина допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію; юридична визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин; юридична визначеність означає також, що необхідно у цілому дотримуватися зобов`язань або обіцянок, які взяла на себе держава перед людьми.

У пункті 4.4. зазначеного Рішення Конституційний Суд України визначив, що у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у статті 13 Закону № 1788-XII у редакції до внесення змін Законом № 213, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію.

Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Таким чином, стаття 13 зі змінами, внесеними Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Застосування відповідачем 2 до спірних правовідносин норми статті 114 Закону № 1058-IV не відповідає принципу верховенства права, а також суперечать нормам ч. 2 ст. 19, ч. 3 ст. 22 Конституції України.

Суд зазначає, що норми статті 114 Закону № 1058-IV абсолютно ідентичні нормам статті 13 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 № 213-VIII, які були визнанні неконституційними вищевказаним Рішенням Конституційного Суду України, як такі, що порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

З огляду на наведену ідентичність цих норм, очевидною є невідповідність положень статті 114 Закону № 1058-IV принципу верховенства права, для осіб які працювали із шкідливими умовами праці до підвищення пенсійного віку Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII та статтею 114 Закону № 1058-IV.

Згідно із ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.

В пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі Щокін проти України Європейський суд з справ людини вказав, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. З посиланням на закріплений в законодавстві України принцип i dubio pro tributario, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи державної влади повинні віддавати перевагу найбільш сприятливому для людини та громадянину тлумаченню національного законодавства.

Виходячи з принципу правової визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого ст. 8 Конституції України, такі обов`язкові умови для призначення пенсії на пільгових умовах, як пенсійний вік та наявність необхідного страхового й пільгового стажу, мають застосовуватися в порядку, визначеному п. 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020.

Таке застосування вказаних норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 3 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20 у подібних правовідносинах зазначила, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Стосовно доводів відповідача 2 щодо відсутності у позивача необхідного страхового та пільгового стажу, суд врахував таке.

Як зазначено вище, згідно статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення право на пенсію на пільгових умовах мають працівники, які зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць.

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Особливості підтвердження пільгового стажу роботи за Списком №1 передбачені пунктом 20 Порядку №637, який передбачає, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Згідно пункту 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110 (далі - Інструкція №58) якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення. Показники, зазначені у цих Списках обов`язково повинні бути підтверджені у карті оцінки умов праці робочого місця за результатами атестації і можуть записуватись у дужках.

Порядок застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 N за 1451/11731 (далі Порядок №383).

Згідно пункту 1 Порядку №383 Цей Порядок регулює застосування Списків N 1 і N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників (далі - Списки) при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до підпунктів "а", "б" статті 13 та статті 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення" ( 1788-12 ).

Пунктом 2 Порядку №383 передбачено, що під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Згідно пункту 3 Порядку №383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (приклади у додатках 1, 2).

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 N 442 (далі - Порядок проведення атестації робочих місць), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Згідно пункту 4.1 Порядку №383 постанова КМУ від 01.08.1992 №442 набула чинності з 21.08.92. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.92, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.

Згідно пункту 4.2 Порядку №383 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо продовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Пунктом 4.3 Порядку №383 у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць, до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пунктом 7 Порядку №383 передбачено, що у разі неритмічної роботи підприємства чи організації підрахунок пільгового стажу здійснюється в такому порядку: загальна кількість днів, протягом яких працівник повний робочий день був зайнятий на роботах із шкідливими умовами праці, ділиться на 25,4 - при шестиденному робочому тижні і на 21,2 - при п`ятиденному робочому тижні.

Згідно пункту 10 Порядку №383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637.

З аналізу вказаних норм вбачається, що умовами призначення пенсії за Списком №1 є зайнятість на роботах, передбачених Списком №1, та за умови підтвердження умов праці за атестацією робочого місця.

Судом встановлено, що згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 01.07.1991 позивач з 19.03.1999 по 21.03.2002 працювала в кислотному цеху з кристалізацією сульфату натрію у ВАТ «Черкаське хімволокно» (розп. № 110 від 12.03.1999); з 22.03.2002 переведена в прядильно-обробний цех лаборантом хіманалізу хімічної лабораторії 3 розряду (Пер. № 127 від 21.05.2002); з 23.05.2003 переведена в цех кислотний з кристалізацією сульфата натрію лаборантом хімічного аналізу хімічної лабораторії по 3 розряду (Нак. № 451 к від 28.05.2003) та 31.03.2005 звільнена по ст. 38 КЗпП України.

Згідно з вкладенням у трудову книжку, а саме: випискою із наказу № 634 від 01.12.1994 та випискою з наказу № 604 від 27.06.2000 «Про результати атестації робочих місць за умови праці для визначення права працівників на пільгове пенсійне забезпечення» підтверджено право на пільгову пенсію за Списком №1 в цеху кислотний з кристалізацією сульфату натрію (хім. лабораторія) за професією

Отже право на пенсійне забезпечення за Списком №1 за посадою лаборант хімічного аналізу кислотного цеху з кристалізацією сульфату натрію (хім. лабораторія) підтверджено атестацією робочого місця

Судом встановлено, що позивач у період роботи з 19.03.1999 по 21.03.2002, тобто 3р. 0 міс. 2 дн., та з по 23.05.2003 по 31.03.2005, тобто 1 р. 10 міс. 8 дн., всього 4р. 10 міс. 10 дн., працювала лаборантом хімічного аналізу кислотного цеху з кристалізацією сульфату натрію. Отже атестація робочого місця за вказаний період проведена, томузараховується до пільгового стажу роботи за Списком №1.

Водночас віднесення роботи лаборантом хімічного аналізу в прядильно-обробному цеху до пільгової роботи за Списком №2 результатами атестації робочих місць не підтверджена, а отже зарахуванню у пільговий стаж роботи за Списком №1 не підлягає.

Разом з цим, відповідно до п. 20 Порядку №637 та п. 10 Порядку №383 у разі відсутності у трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, а саме: розділу, підрозділу, пункту, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи, документом, який підтверджує пільговий характер роботи, є уточнююча довідка, передбачена пунктом 20 Порядку №637.

Як вбачається з матеріалів справи, у трудовій книжці позивача не зазначені вказані відомості, а отже позивач повинна надати уточнюючу довідку про пільговий характер роботи.

При цьому суд зазначає, що розділ, підрозділ та пункт Списку №1, яким передбачена робота лаборанта хімічного аналізу кислотного цеху з кристалізацією сульфата натрію у виписках з наказів про проведення атестації робочого місця також не зазначені.

Крім цього у розділах V111 «Хімічне виробництво» Списку №1 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162, та Списку №1,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36, виробництво сульфата натрію не зазначено.

Отже пільговий характер роботи позивача лаборантом хімічного аналізу кислотного цеху з кристалізацією сульфата натрію повинен бути підтверджений уточнюючою довідкою, тому висновок відповідача 2 про відсутність у позивача пільгового характеру роботи є обгрунтованим.

Щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду виплати допомоги по безробіттю з 17.09.2007 по 28.01.2008, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до оскаржуваного рішення відповідач 2 не зарахував позивачу до страхового стажу період виплати допомоги по безробіттю з 17.09.2007 по 28.01.2008, оскільки відсутні печатка та підпис відповідальної особи при припиненні виплати.

Як було зазначено вище, даними трудової книжки НОМЕР_1 від 01.07.1991 підтверджується, що позивач отримувала виплату допомоги по безробіттю з 17.09.2007 по 28.01.2008. Дійсно відсутні печатка та підпис відповідальної особи при припиненні такої виплати, лише міститься печатка «Черкаський міський центр зайнятості» при поставленні позивача на облік як безробітньої (а. с. 18).

При цьому, суд зауважує, що рішенням від 10.01.2024 № 42 відповідач 2 встановив, що страховий стаж позивача складає 18 років 5 місяців 27 днів, що вже є достатній страховим стажем для призначення пільгової пенсії на пункту а частини 1 статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення у разі наявності пільгового стажу роботи за Списком №1.

Також пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27 квітня 1993 року № 301 встановлено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Тож певні недоліки в заповненні трудової книжки, які допущені не працівником, не можуть бути підставою для неврахування відповідного спірного періоду до стажу при призначенні пенсії, про що неодноразово зазначав Верховний Суд в своїх постановах, зокрема у постановах від 28.02.2018 в справі № 428/7863/17 та від 16.04.2020 в справі №159/4315/16-а.

Проте відсутність печатки і підпису відповідальної особи не є формальним порушенням, тому на підтвердження періоду отримання допомоги по безробіттю позивач зобов`язана надати довідку Черкаського міського центру зайнятості.

Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі за текстом Постанова 22-1), визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.

Оскільки позивач таку довідку не надала, позовні вимоги в цій частині є необгрунтованими і задоволенню не підлягають.

Отже спірне рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову у призначенні пенсії №232730042 від 10.01.2024 прийнято на законних підставах і скасуванню не підлягає.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, що задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Алла РУДЕНКО