Справа № 128/3133/24
Суддя: Карпінська Ю. Ф.
Дата ухвалення: 2024-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 128/3133/24
РІШЕННЯ

Іменем України

20 серпня 2024 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

судді Карпінської Ю.Ф.,

за участі секретаря Дусанюк Н.О.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного провадження справу за позовною заявоюОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовує тим, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 №1186 від 12.07.2024 його притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу в сумі 17000,00 грн. Оскаржуваною постановою визначено, що штраф повинен бути сплачений згідно зі статтею 307 КУпАП протягом 15 днів від дня вручення (отримання) постанови за справою про адміністративне правопорушення у будь-якому відділенні банку/пошти за реквізитами вказаними у цій постанові. Оскаржувану постанову він отримав під розпис 24.07.2024 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому вважає, що існують підстави для поновлення процесуального строку для подання даної позовної заяви щодо оскарження постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки існують поважні причини пропуску строку на оскарження постанови №1186 від 12.07.2024. Так, в оскаржуваній постанові зазначено, що згідно з відомостями, зазначеними в протоколі про адміністративне правопорушення за №408/425 від 04.07.2024, громадянин ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 6 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» та абз. 2 підпункту 1 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов?язаних згідно додатку 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників військовозобов?язаних та резервістів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022, а саме: відповідно до книги протоколів засідань призовної комісії №13 від 29.11.2018, після виповнення 27-річного віку був переданий на військовий облік військовозобов?язаних та не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання для взяття на військовий облік військовозобов?язаних та отримання військо-облікового документа; громадянин ОСОБА_1 не перебуває на військовому обліку з 29.11.2018, що є порушенням правил військового обліку. Вважає, що оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно нього підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, виходячи з такого. Подія інкримінованого позивачу правопорушення мала місце ще у 2018 році і виявлена була 29.11.2018 відповідно до книги протоколів засідань призовної комісії №13 від 29.11.2018, як це зазначено в оскаржуваній постанові. Відповідно до положень статті 210 КУпАП, в редакції станом на 29.11.2018, не було частини третьої статті 210 КУпАП і за порушення правил військового обліку було визначене покарання у виді штрафу від 510 грн до 850 грн, а не 17000 грн, який застосовано до нього, а також строки за статтею 38 КУпАП закінчились. Вважає, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 полковник ОСОБА_2 , не маючи у своєму розпорядженні жодних доказів, не правильно оцінив обстановку та прийняв по суті незаконне рішення, а відтак оскаржувана постанова не відповідає вимогам закону та не підтверджує наявність адміністративного правопорушення. Відповідач після досягнення ним 27-річного віку жодним чином не повідомив його про те, що йому потрібно стати на військовий облік військовозобов`язаних ні за місцем зареєстрованого проживання, ні за місцем роботи. До 19.05.2024 норми частини третьої статті 210 КУпАП не існувало, тільки з 19.05.2024 встановлено 60-денний строк уточнити громадянам України свої дані щодо виконання військового обов`язку, що включає виконання правил військового обліку, і одночасно введено норму, яка передбачає сувору адміністративну відповідальність за невиконання цих правил в умовах особливого періоду. Він свій обов`язок щодо своєчасного уточнення даних виконав в повному обсязі, про що свідчить електронний військово-обліковий документ із застосунку «Резерв+». У 2018 році йому виповнилось 27 років і це був граничний вік для нього, як призовника на час виникнення правовідносин, він мав обов`язок стати на військовий облік як військовозобов`язаний відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції, яка діяла на момент виявлення правопорушення. Однак не було визначено строків виконання цього обов`язку в законі, а також відповідач жодним чином не повідомляв його про те, що йому необхідно прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 та стати на військовий облік військовозобов`язаних ні за місцем зареєстрованого проживання, ні за місцем роботи, де він працює вже понад 10 років. Місце проживання та місце роботи з 2018 року він не змінював. Отже, він не міг вчинити адміністративно-каране правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП з 29.11.2018, бо норма ч. 3 ст. 210 КУпАП введена в дію лише 19.05.2024 одночасно із вказівкою на 60-денний строк для уточнення своїх даних щодо військового обліку, що зрештою ним і було зроблено вчасно. Тож немає ні події, ні складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, за яке його піддано такому суворому стягненню як 17000 грн штрафу. Притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП неможливе, бо закон, який погіршує становище, не має ретроспективної дії. Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_3 діяв не на підставі закону, оскаржувана постанова незаконна і має бути скасована, а провадження закрите. Тому просить поновити процесуальний строк на подання позовної заяви з поважних причин; скасувати постанову №1186 від 12.07.2024, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17000 грн, а провадження у справі просить закрити; вирішити питання розподілу судових витрат.

Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 09.08.2024 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

В судове засідання 19.08.2024 учасники справи не з`явились, хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом у встановленому законом порядку.

Позивач ОСОБА_1 попередньо подав до суду письмову заяву, у якій просить розгляд справи провести за його відсутності, вимоги позовної заяви підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Частиною третьою статті 194 КАС України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання 19.08.2024 не з`явився без поважних причин, хоч про дату, час та місце розгляду справи ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомлявся судом у встановленому законом порядку. Відзив на позов у визначений в ухвалі судді Вінницького районного суду Вінницької області від 09.08.2024 строк не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 19.08.2024 за відсутності учасників справи без технічного фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності, давши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Судом установлено, що постановою №1186 від 12.07.2024 про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративне правопорушення начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , установлено, що згідно з відомостями, зазначеними в протоколі про адміністративне правопорушення за №408/425 від 04.07.2024, громадянин ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 6 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абз. 2 підпункту 1 пункту 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних згідно з додатком 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022, а саме: відповідно до витягу з книги протоколів засідань призовної комісії №13 від 29.11.2018, після виповнення 27-річного віку був переданий на військовий облік військовозобов`язаних та не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання для взяття на військовий облік військовозобов`язаних та отримання військово-облікового документа, громадянин ОСОБА_1 не перебуває на військовому обліку з 29.11.2018, що є порушенням правил військового обліку; згідно з поясненнями ОСОБА_1 , вину свою в порушенні правил військового обліку частково визнав та пояснив, що не став на військовий облік військовозобов`язаних РВК з вини військомату, в який він неодноразово звертався з проханням про взяття на військовий облік, документів, що підтверджують надані пояснення не надано; за порушення правил військового обліку передбачена адміністративна відповідальність згідно зі ст. 210 КУпАП та враховуючи, що з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію» та до цього часу в Україні діє особливий період, то громадянин ОСОБА_1 підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП; на підставі вищевикладеного і керуючись статтями 210, 235, 276-280 та статтею 284 КУпАП постановлено громадянина ОСОБА_1 притягнути до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу у сумі 17000,00 грн, що підтверджується копією вказаної постанови (а.с. 13-15).

Згідно з копією протоколу №408/425 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП від 04.07.2024, головний спеціаліст командування, працівник ЗСУ ОСОБА_3 , уповноважена складати протоколи про адміністративні правопорушення наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 22 грудня 2023 року №844, керуючись статтями 235, 254, 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, склала цей протокол про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , порушив вимоги абз. 6 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абз. 2 підпункту 1 пункту 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних згідно з додатком 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022, а саме: відповідно до витягу з книги протоколів засідань призовної комісії №13 від 29.11.2018, після виповнення 27-річного віку був переданий на військовий облік військовозобов`язаних та не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання для взяття на військовий облік військовозобов`язаних та отримання військово-облікового документа; за порушення правил військового обліку передбачена адміністративна відповідальність згідно зі ст. 210 КУпАП та враховуючи, що з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію» та до цього часу в Україні діє особливий період, то громадянин ОСОБА_1 підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП (а.с. 11-12).

Згідно з електронним військово-обліковим документом із застосунку «Резерв+», 13.07.2024 ОСОБА_1 уточнив свої військово-облікові дані (а.с. 10).

Судом також установлено, що копію оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення №1186 від 12.07.2024 позивач ОСОБА_1 отримав лише 24.07.2024, що підтверджується відміткою у постанові про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення №1186 від 12.07.2024 (а.с. 13-15).

Частиною першою статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Як зазначив Верховний Суд у своїй ухвалі від 15.02.2018 (справа № 800/499/17), строки мають суттєве значення в правовому регулюванні суспільних відносин. З ними пов`язані початок і закінчення дії правової норми матеріального права, вони вказують на своєчасне здійснення прав і обов`язків, визначають момент настання чи припинення виконання будь-якої процесуальної дії. Можливість захисту прав та інтересів у багатьох випадках залежить від дотримання строків, встановлених законом для звернення за захистом прав та інтересів, розглядом і вирішенням адміністративних справ, оскарженням і переглядом постанов, інших актів у адміністративних справах. Зазначені строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків тягне чітко визначені юридичні наслідки.

Згідно з ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Оскільки позивач отримав копію постанови лише 24.07.2024, що підтверджується матеріалами справи, суд вважає наведені у позовній заяві причини пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, у зв`язку з чим строки підлягають поновленню.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Установлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення №1186 від 12.07.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу у сумі 17000,00 грн за те, що відповідно до витягу з книги протоколів засідань призовної комісії №13 від 29.11.2018, після виповнення 27-річного віку був переданий на військовий облік військовозобов`язаних та не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання для взяття на військовий облік військовозобов`язаних та отримання військово-облікового документа.

Частиною десятою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції станом на листопад 2018 року) визначено, що громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії районного (міського) військового комісаріату; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством. Резервісти зобов`язані прибувати до військової частини, в якій вони проходять службу у військовому резерві, за викликом командира цієї військової частини.

З аналізу викладених норм убачається, що обов`язок військовозобов`язаного прибути до територіального центру комплектування та соціальної підтримки має виконуватися виключно на підставі виклику, попередньо доведеного до відома військовозобов`язаного.

Однак стороною відповідача не надано суду жодних доказів вручення позивачу виклику (або викликів) до районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки протягом листопада 2018 року - червня 2024 року.

Докази, що свідчать про ігнорування ОСОБА_1 викликів до ІНФОРМАЦІЯ_1 протягом листопада 2018 року - червня 2024 року у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Пунктом 10 розділу ІІ Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом Міністерства оборони України №3 від 01.01.2024, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за №36/41381 від 05.01.2024, визначено, що, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки відповідно до статті 283 КУпАП виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення (додаток 4).

Так, додатком 4 (із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства оборони №22 від 12.01.2024) до Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом Міністерства оборони України №3 від 01.01.2024, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за №36/41381 від 05.01.2024, якою затверджена форма постанови по справі про адміністративне правопорушення, визначено, що у постанові має бути зазначено таке формулювання: «Враховуючи, що громадянин (громадянка) ___________________ скоїв(ла) адміністративне правопорушення, передбачене частиною ____________ статті ______ КУпАП».

У резолютивній частині постанови про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення №1186 від 12.07.2024 не зазначена норма КУпАП, за якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу.

Таким чином, суд позбавлений можливості встановити за якою частиною та якої саме статті КУпАП ОСОБА_1 зрештою притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу у сумі 17000,00 грн.

Крім того, зі змісту постанови про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення №1186 від 12.07.2024 та протоколу №408/425 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП від 04.07.2024 убачається, що дата народження ОСОБА_1 зазначена як « ІНФОРМАЦІЯ_5 », однак згідно з долученою позивачем копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 від 07.05.2008, датою народження ОСОБА_1 є 01.01.1992.

Хоч у резолютивній частині постанови про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення №1186 від 12.07.2024 не зазначена норма КУпАП, за якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу, однак з її змісту убачається, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210 КУпАП.

Згідно з ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, яка діє на час винесення оскаржуваної постанови), громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством. Резервісти зобов`язані прибувати до військової частини, в якій вони проходять службу у військовому резерві, за викликом командира цієї військової частини.

У постанові про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення №1186 від 12.07.2024 зазначається про порушення ОСОБА_1 у листопаді 2018 року вимог абз. 6 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абз. 2 підпункту 1 пункту 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, згідно з додатком 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022.

Варто зазначити, що на час вчинення правопорушення (листопад 2018 року), про яке зазначено у постанові про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення №1186 від 12.07.2024, абзацом 6 частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» було передбачено, що резервісти зобов`язані прибувати до військової частини, в якій вони проходять службу у військовому резерві, за викликом командира цієї військової частини. При цьому, у постанові не зазначено, яким саме чином ОСОБА_1 порушив абзац 6 частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Крім того, Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який був затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1487 лише 30.12.2022, на час вчинення правопорушення (листопад 2018 року), про яке зазначено у постанові про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення №1186 від 12.07.2024, ще не діяв.

Таким чином, з огляду на те, що відповідач в оскаржуваній постанові посилається на порушення ОСОБА_1 положень нормативно-правових актів, яких станом на 2018 рік не існувало, суд позбавлений можливості встановити, які ж саме правила військового обліку у листопаді 2018 року порушив ОСОБА_1 .

Більше того, станом на листопад 2018 року статтею 210 КУпАП була передбачена відповідальність за порушення військовозобов`язаними чи призовниками правил військового обліку, неявка їх на виклик до військового комісаріату без поважних причин або несвоєчасне подання в обліковий орган, де вони перебувають на військовому обліку, відомостей про зміну місця проживання, освіти, місця роботи, посади, а також порушення порядку проходження навчальних зборів (занять) у навчальних закладах Товариства сприяння обороні України та професійно-технічних навчальних закладах, а також за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті або частиною першою статті 211 цього Кодексу, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню. При цьому, за такі порушення була передбачена відповідальність у вигляді штрафу: за частиною першою статті 210 КУпАП - від п`яти до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; за частиною другою статті 210 КУпАП - від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

19.05.2024 набув чинності Закон України «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким статтю 210 КУпАП було доповнено частиною третьою, а саме: щодо порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

До 19.05.2024 норми частини третьої статті 210 КУпАП не існувало.

Крім того, з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» було посилено відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Згідно зі ст. 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Закріплення вказаного принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Застосовування ІНФОРМАЦІЯ_4 закону, що діяв на час розгляду справи відносно ОСОБА_1 , а не закону, що діяв під час вчинення правопорушення, у даному випадку, погіршило становище ОСОБА_1 , оскільки такими діями була посилена його відповідальність, що, відповідно до статті 8 КУпАП, є неприпустимим.

У справі «Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain» (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа «Daktaras v. Lithuania», скарга № 42095/98).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (пункт 21 рішення).

Крім того, у рішенні від 22.12.2010 №23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (пункт 4.1).

За принципом презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких умов вчинення позивачем правопорушення залишається недоведеним.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Тобто, дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання не з`явився, будь-яких доказів правомірності винесеної постанови про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення №1186 від 12.07.2024 суду не надав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, суд вважає, що оскаржувана постанова ІНФОРМАЦІЯ_1 про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення №1186 від 12.07.2024 відносно ОСОБА_1 , прийнята не у способи, що передбачені Конституцією та законами України, тому є протиправною і підлягає скасуванню, а провадження по справі - закриттю, так як в судовому засіданні повно і всебічно з`ясовано обставини справи, доказів правомірності винесеного рішення стороною відповідача не надано.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають задоволенню.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04).

Частиною першою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, підставою для стягнення з суб`єкта владних повноважень судового збору є задоволення позовних вимог сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, та наявність документального підтвердження сплати нею судового збору у відповідному розмірі.

Така позиція суду повністю співпадає з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.07.2020 по справі № 524/6159/16-а.

Згідно з платіжною інструкцією №0.0..1 від 02.08.2024, позивачем при зверненні до суду з вищевказаним позовом на рахунок Вінницького районного суду Вінницької області було сплачено судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Враховуючи те, що позов ОСОБА_1 задоволено повністю, судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 605,60 грн, відповідно до ст. 139 КАС України, мають бути стягнуті за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 9, 14, 72-78, 139, 241-246, 250, 255, 286, 293-295 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Поновити позивачу ОСОБА_1 строк звернення до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позовну заявуОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення №1186 від 12.07.2024 відносно ОСОБА_1 . Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 )в рахунок відшкодування сплаченого судового збору грошові кошти в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

ВідповідачІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

СУДДЯ Юлія КАРПІНСЬКА