Справа № 300/3850/24
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2024-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" серпня 2024 р. справа № 300/3850/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі: судді Гомельчука С.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць за період з 27.12.2022 по 31.12.2022, 01.01.2023 по 31.01.2023, з урахуванням фактично виплачених сум;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць за період з 27.12.2022 по 31.12.2022, 01.01.2023 по 31.01.2023, з урахуванням фактично виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 70 000 гривень щомісячно, за період з 06.02.2023 по 28.02.2023, 01.03.2023 по 07.03.2023;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 70 000 гривень щомісячно, за період з 06.02.2023 по 28.02.2023, 01.03.2023 по 07.03.2023.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.06.2024 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.
19.08.2024 на адресу суду надійшли додаткові пояснення від представника відповідача. У поясненнях зазначено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2022 №2928 на позивача за порушення вимог статей 3,4,5,45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, вимог статей 35,36,37 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», яке виявилось у недодержані законодавства України, ухиленні від військової служби, самоусуненні від виконання службових обов`язків та у відмові від виконання бойового наказу в ході виконання обов`язків по відсічі збройної агресії з боку збройних сил російської федерації під час дії воєнного стану накладене дисциплінарне стягнення - сувора догана. Відтак, враховуючи пп. 9.7 п.9 окремого доручення Міністра оборони України №912/з/29 від 26.06.2022 наказано не виплачувати ОСОБА_1 додаткову винагороду за грудень 2022 року. На думку представника, позивач правомірно позбавлений додаткової винагороди за період з 27.12.2022 по 31.12.2022.
Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши в сукупності письмові докази, встановив таке.
ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком № НОМЕР_2 від 20.10.1993 та довідкою від 07.03.2023 №1283, виданою в/ч НОМЕР_1 (а.с.9-10).
Відповідно до довідки №1283 від 07.03.2023 ОСОБА_1 служить у стрілецькому батальйоні управління військової частини НОМЕР_1 та бере безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з 27 грудня 2022 року по теперішній час, підставою видачі довідки слугував наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 27.12.2022 №108-кп (а.с.9).
Представник позивача звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою про нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної доплати з розрахунку 100000 грн, передбаченої постановою КМУ №168 від 28.02.2022 за період з 27.12.2022 по 07.03.2023 (а.с.15).
Не погоджуючись із такою бездіяльністю відповідача щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди, позивач, в інтересах якого діє представник, звернувся до суду із адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає про таке.
Згідно з частиною 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон №2011-ХІІ).
Згідно зі ст. 1 Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Частиною 1 ст. 9 Закону №2011-ХІІ установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (ч.4 ст. 9 Закону №2011-ХІІ).
Відповідно до пунктів. 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року (далі - Порядок №260).
Згідно з п. 2 розд. І Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.
Відповідно до п .3 розд. І Порядку №260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є:
штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина);
накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження;
накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань;
грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Згідно з п. 17 розд. І Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 з 5:30 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан, який продовжує свою дію й по теперішній час.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року була прийнята постанова №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168).
Постанова набирає чинності з моменту опублікування, застосовується з 24.02.2022 (п.5 Постанови №168).

Згідно п.1 Постанови №168 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до п. 2-1 Постанови №168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України №551-XIV від 24.03.1999, визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до вимог ст.ст.1-2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Згідно зі ст. 4 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до ст. 7 Дисциплінарного статуту застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

Відповідно до ст. 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст.86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Згідно зі ст.48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана;

г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);

ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);

д) пониження в посаді;

е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);

є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);

ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

За ст. 84 Дисциплінарного статуту передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах, визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, що затверджений Законом України №548-ХIV від 24.03.1999.

Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань (ст. 6 Статуту внутрішньої служби)

Статею 11 Статуту внутрішньої служби передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини.

Відповідно до ст. 16 Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно зі ст.ст. 129, 130 Статуту внутрішньої служби внутрішній порядок - це суворе додержання визначених військовими статутами правил розміщення, повсякденної діяльності, побуту військовослужбовців у військовій частині (підрозділі) й несення служби добовим нарядом.

Згідно зі ст.ст. 26, 27 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

З аналізу наведених норм вбачається, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення за видами, встановленими ст.48 Дисциплінарного статуту. Разом з цим, прийняттю такого рішення командиром може передувати службове розслідування.

Судом встановлено, що наказами командира військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2022 №2914 та №54 від 07.01.2023 були призначені проведення службових розслідувань відносно солдата ОСОБА_1 за фактом відмови отримання особистої зброї та виконання бойового наказу.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2022 №2928 на позивача накладено дисциплінарне стягнення сувора догана, за порушення вимог ст. 3,4,5,45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, вимог статей 35,36,37 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», яке виявилось у недодержані законодавства України, ухиленні від військової служби, самоусуненні від виконання службових обов`язків та в відмові від виконання бойового наказу в ході виконання обов`язків по відсічі збройної агресії з боку збройних сил російської федерації під час дії воєнного стану та позбавлено додаткової грошової винагороди за грудень 2022 року (а.с.106-108).

За підсумком проведення службового розслідування, командиром військової частини НОМЕР_1 було видано наказ №105 від 13.01.2023 та №129 від 16.01.2023 (з основної діяльності), про не нарахування за грудень 2022 року та січень 2023 року додаткової винагороди, передбаченої поставною КМУ від 28.02.2022 №168, у зв`язку із відмовою виконувати бойовий наказ (розпорядження) на підставі пп. 9.7 п. 9 Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 (а.с.78-80,84-86).

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.01.2023 №35 та №586 від 08.02.2023 (з адміністративно-господарської діяльності) ОСОБА_1 не нараховано додаткову винагороду, у зв`язку із відмовою виконання наказу командира НКВЧ НОМЕР_1 №2928 від 31.12.2022 та №586 від 09.02.2023(а.с.81-83, 87-89).

При прийнятті вищевказаних наказів відповідачем було враховано, що 23.06.2022 Міністром оборони України було винесено окреме доручення №912/з/29 про врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, згідно з пп. 9.7 п.9 якого передбачено, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 гри. або 30 000,00 грн не включати військовослужбовців, які відмовилися виконувати бойові накази (розпорядження) за місяць, у кому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника).

Суд акцентує увагу на тому, що позивачем під час розгляду справи не заперечується факт скоєння ним вищезазначених дисциплінарних правопорушень у вигляді відмови виконувати бойові накази (розпорядження). Спірними у даному випадку є правовідносини щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, встановленої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022, за період з грудня 2022 року та січня 2023, з цього приводу суд зазначає про таке.

Порядок і умови виплати вищенаведеної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України визначено Міністром оборони України в Окремому дорученні №912/з/29 від 23.06.2022 (далі по тексту - Окреме доручення).

Згідно з п.5 Окремого доручення зазначено, що виплата додаткової винагороди в розмірі 100000 грн. або 30000 грн здійснюється на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (п. 6 Окремого доручення).

Підпунктом 9.7 п.9 Окремого доручення передбачено, що військовослужбовці, які відмовились виконувати бойові накази (розпорядження) за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника) до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн. або 30000 грн. не включаються.

Прийняття Міністром оборони України розпорядження від 23.06.2022 №912/з/29 узгоджується з повноваженнями, визначеними п. 17 Порядку №260, а тому відповідні рішення підлягають врахуванню при вирішення питання про виплату додаткової допомоги, передбаченої Постановою №168 від 28.02.2022.

Це доручення застосовується з 01.06.2022 (п. 14 Окремого доручення).

Відтак суд виснує, що зі змісту відповідних рішень Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298 та від 23.06.2022 №912/з/29 та пунктів 1, 5 розділу XVI Порядку №260 виплата премії та додаткової винагороди здійснюється на підставі відповідного наказу командира частини, в якому зазначається конкретний перелік військовослужбовців, які набули право на такі виплати, з врахуванням дотримання останніми норм чинного законодавства та належного виконання ними покладених на них обов`язків.

При цьому, позбавлення вищезазначеної додаткової винагороди є наслідком неналежного виконання наказу та неотримання особистої зброї і засобів індивідуального захисту та не вибуття на бойові позиції ОСОБА_1 , що підтверджується наказами №105 від 13.01.2023 та №129 від 16.01.2023 про підсумки службового розслідування по факту відмови виконання бойового наказу особовим складом стрілецького батальйону управління військової частини НОМЕР_1 (а.с.78-80,84-86) та наказом №2928 від 31.12.2022 про притягнення до відповідальності за відмову від виконання бойових наказів (розпорядження) в районі ведення бойових дій військовослужбовцями в/ч НОМЕР_1 у грудні 2022 року (а.с.106).

Суд також зауважує, що згідно зі ст. 88 Дисциплінарного Статуту військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

Водночас, матеріали справи не містять доказів того, що вищезазначені накази командира Військової частини НОМЕР_1 оскаржувались позивачем або були скасовані в установленому законом порядку.

Що стосується позбавлення додаткової винагороди внаслідок скоєння дисциплінарного правопорушення, то згідно зі ст.27 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

З огляду на вищезазначене, в даному випадку позбавлення додаткової винагороди військовослужбовця є похідними від накладення дисциплінарного стягнення за вчинений проступок та не є накладенням дисциплінарного стягнення, що не передбачене чинним законодавством.

Крім того, серед матеріалів справи міститься наказ від 27.12.2022 №356 (по стройовій частині), у якому зазначено, що ОСОБА_1 вибув з пункту постійної дислокації до складу сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф, які залучаються та беруть безпосередню участь у веденні воєнних (бойових дій) та відповідно до наказу від 29.12.2022 №358 солдат ОСОБА_1 прибув до складу сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф, які залучаються та беруть безпосередню участь у веденні воєнних (бойових дій) та зарахований на котлове забезпечення (а.с.76-77).

Відтак, судом з`ясовано, що у період з 27.12.2022 по 28.12.2022 позивач не виконував відповідні бойові (спеціальні) завдання.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідач правомірно не нарахував та не виплачував додаткову винагороду, передбачену постановою КМУ від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сімям під час дії воєнного стану за період з 29.12.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2023 по 31.01.2023.

Щодо виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168 від 28.02.2022 за період з 06.02.2023 по 28.02.2023, з 01.03.2023 по 07.03.2023, суд зазначає про таке.

Відповідно до пункту 1 Окремого доручення Міністра оборони України N 912/з/29 від 23.06.2022 (далі - Окреме доручення № 912/з/29, яке почало діяти з 01.06.2022) застосовувався такий порядок та умови виплати додаткової винагороди:

"1. Під терміном безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях слід розуміти виконання військовослужбовцем:

бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій;".

Пунктом 3 Окремого доручення № 912/з/29 встановлено, що документальним підтвердженням безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях є: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій;

рапорт командира підрозділу про участь кожного військовослужбовця у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних завдань) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Абзацами 1-3 пункту 4 Окремого доручення № 912/з/29 доручено керівникам органів військового управління, штабів угрупувань військ (сил), штабів тактичних груп, командирам військових частин (установ, навчальних закладів), що входять до складу діючих угруповань військ (сил) оборони держави, до яких відряджені військовослужбовці, щомісячно до 5 числа повідомляти органи військового управління, військові частини (установи, навчальні заклади) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про дні безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку № 1 до цього доручення.

У разі, якщо військовослужбовці були відряджені до військових частин (установ), що входять до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави з однієї військової частини, то безпосередня участь у бойових діях цих військовослужбовців може підтверджуватися однією довідкою з відображенням в ній термінів безпосередньої участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця за формою, наведеною у додатку № 2 до цього доручення.

У підставах надання довідок про підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях обов`язково зазначаються бойовий наказ (бойове розпорядження), журнал бойових дій та рапорт командира підрозділу.

Керівникам органів військового управління, штабів угрупування військ (сил), штабів тактичних груп, перелік яких затверджений Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України, надано право включати до таких довідок терміни безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах починаючи з 24.04.2022.

Серед матеріалів справи міститься довідка від 07.03.2023 №1283 про те, що солдат ОСОБА_1 проходить службу в стрілецькому батальйоні управління війкової частини НОМЕР_1 , та брав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з 27.12.2022 по теперішній час (07.03.2023). Підставою видачі довідки слугував наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 27.12.2022 №108-кп.

Дослідивши наведені вище обставини справи та письмові докази, які знаходяться в матеріалах справи, суд вважає, що довідка від 07.03.2023 №1283 не відповідає вимогам встановленим Окремим дорученням №912/з/29, адже не містить підстав видачі - таких, як бойовий наказ (бойове розпорядження), журнал бойових дій та рапорт командира підрозділу. Інші докази про підтвердження безпосередньої участі позивача у бойових діях відсутні.

Разом з тим, командиром 2 стрілецького батальйона виносились рапорти вх.№4296 від 03.03.2023 та вх.№8715 від 07.04.2023 щодо нарахування і виплати додаткової винагороди за період з 06.02.2023 по 28.02.2023 та з 01.03.2023 по 07.03.2023 в розрахунку 30000 грн у зв`язку з невзяттям позивачем, за відомостями командира, безпосередньої участі у бойових діях у визначений період, про які представнику позивача, зокрема, повідомлено у листі відповідача від 10.01.2024 №5/203. Доказів їх оскарження суду не надано.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 70000 грн за період з 06.02.2023 по 28.02.2023, 01.03.2023 по 07.03.2023 задоволенню не підлягає.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій слід відмовити.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Гомельчук С.В.