Справа № 420/4341/22
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2024-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4341/22
19 серпня 2024 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Завальнюка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення від 01.07.2022 по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01.07.2022 № 420/4341/22 (набрало законної сили 23.02.2023) зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії, як члену сім`ї, яка має право на пенсію в разі втрати годувальника.

13.08.2024 до суду від представника позивача надійшла заява про встановлення судового контролю по цій справі в порядку статті 382 КАС України, в обґрунтування якої зазначено, що виконавче провадження щодо примусового виконання цього виконавчого листа відкрито державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щегловою Є.В. 28 квітня 2023 року, що підтверджується відповідною постановою у виконавчому провадженні №71678490.

Однак до цього часу рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2022 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області не виконано, виплата пенсії позивачу не поновлена, чим тривалий час порушується право ОСОБА_1 на соціальний захист, гарантований ст. 46 Конституції України. При цьому вжиті державним виконавцем заходи щодо примусового виконання згаданого рішення будь-якого впливу не мали.

Так, державним виконавцем постановою від 01 червня 2023 року у ВП №71678490 встановлено, що станом на 01 червня 2023 року вимоги виконавчого листа №420/4341/22 від 04 квітня 2023 року боржником не виконано, у зв`язку чим прийнято рішення про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області штрафу у розмірі 5100 грн.

Не дивлячись на накладення штрафу, рішення суду й досі не виконано, при цьому боржник вчиняє дії, які свідчать про ухилення від виконання згаданого рішення суду, що підтверджується наступним.

Листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 25 жовтня .2023 року №943/22900 підтверджується, що припинена особово-пенсійна справа ОСОБА_2 №ЮО-19652 зберігається в ІНФОРМАЦІЯ_3 . Згідно матеріалів зазначеної справи ОСОБА_1 отримувала пенсію по втраті годувальника - її батька ОСОБА_2 з 01 вересня 1944 року.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області листом від 05 червня 2024 року повідомлено державного виконавця про те, що управлінням 28 лютого 2023 року направлено запит до ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо надання документів, необхідних для поновлення ОСОБА_1 пенсії.

Проте до цього часу ІНФОРМАЦІЯ_5 особово-пенсійна справа ОСОБА_2 №ЮО-19652 не передана до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, що робить неможливим поновлення пенсії ОСОБА_1 та призводить до невиконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Представником ОСОБА_1 адвокатом Марченко Н.В. до Головного Управління Пенсійного Фонду України в Одеській області 08 травня 2024 року направлено заяву з проханням вжити необхідних заходів та невідкладно витребувати від ІНФОРМАЦІЯ_4 припинену особово-пенсійну справу ОСОБА_2 №ЮО-19652 до Головного управління Пенсійного фонду України та поновити виплату пенсії ОСОБА_1 за документами, що є в пенсійній справі ОСОБА_2 №ЮО-19652, та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

У відповідь листом від 22 травня 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило, що з метою виконання рішення суду від 01 липня 2022 року по справі №420/4341/22 до ІНФОРМАЦІЯ_2 28 лютого 2023 року направлено листи щодо запиту необхідних для поновлення пенсії документів від 28 лютого 2023 року, від 20 жовтня 2-23 року та від 17 травня 2024 року, а також що питання щодо поновлення пенсії ОСОБА_1 відповідно до зазначеного рішення буде вирішено після надходження відповідних документів.

У свою чергу на письмове звернення представника ОСОБА_1 адвоката Марченко Н.В. з проханням передати особово-пенсійну справу ОСОБА_2 №ЮО-19652 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області ІНФОРМАЦІЯ_6 повідомив, що архівна пенсійна справа ЮО 19652 ОСОБА_1 повернута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області до ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з тим, що у справі відсутні відповідні документи для призначення пенсії. Так, зокрема, наголошено на відсутності копії свідоцтва про смерть годувальника ОСОБА_2 .

Батько ОСОБА_1 - ОСОБА_3 загинув під час Другої світової війни 26 серпня 1944 року, проявивши геройство, що підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_7 від 01 червня 2000 року. Зважаючи на час та обставини загибелі батька позивача, отримання копії свідоцтва про його смерть для ОСОБА_1 є не можливим, при цьому в матеріалах пенсійної справи містяться докази, що ОСОБА_2 загинув на війні.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області ігнорує вимоги нормативно-правових актів та умисно не виконує рішення суду в цій справі щодо поновлення пенсії, безпідставно повертаючи особово-пенсійну справу до ІНФОРМАЦІЯ_2 , незаконно вимагаючи від ОСОБА_1 збору документів для призначення пенсії.

Дослідивши подані до суду документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 129-1 Конституції України проголошено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 року № 1402-VIII, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно з ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

В абзаці 3 пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Також у Рішенні від 26.06.2013 Конституційний Суд України врахував практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України", заява № 60750/00, зазначив, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

В пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019, на підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку, Конституційний Суд України вказав на те, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив на тому, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Тому обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безмовному виконанню стороною, на яку покладено відповідний обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Приписи статті 382 КАС України не передбачають умови, при настанні яких має бути застосована вказана процесуальна форма судового контролю. А отже, суд має оцінювати та враховувати обставин у кожній конкретній справі окремо.

З огляду на матеріали звернення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.07.2022 № 420/4341/22, яке набрало законної сили, ГУ ПФУ в Одеській області не виконано.

Судом зазначає, що Верховний Суд у постанові від 31.10.2018 року у справі №704/1547/17 сформулював правову позицію, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту можна, зокрема, встановити новий строк подання звіту. Тобто, суд вправі вжити заходів реагування судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту. Для підтвердження мотивації такого підходу потрібно керуватися абзацом першим підпункту 3.2 пункту 3, абзацом другим пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.06.2009 року №16-рп/2009, де зазначено, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини, а виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно ч. 2 ст. 119 КАС України строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню адміністративного судочинства.

Таким чином, беручи до уваги бездіяльність відповідача у виконанні рішення суду, суд вважає за необхідне встановити строк для суб`єкта владних повноважень на виконання судового рішення та подання відповідного звіту до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 243, 248, 382 КАС України суд,

УХВАЛИВ:

Встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області 30-денний строк для подання звіту про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.07.2022 № 420/4341/22.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.В. Завальнюк