Справа № 400/5682/24
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2024-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2024 р. № 400/5682/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомвійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаОСОБА_1 , АДРЕСА_2 ,
простягнення 81099,48 грн,

ВСТАНОВИВ:

17 червня 2024 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява військової частини НОМЕР_1 (далі позивач) до ОСОБА_1 (далі відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих ним грошових коштів в сумі 81099,48 грн під час фактичного невиконання ним обов`язків військової служби.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до наказа командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.05.2023 № 128 відповідача зараховано до списків військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення. Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.10.2023 № 288 відповідач вибув у відпустку за станом здоров`я строком на 30 календарних діб. 05.11.2023 відповідач був госпіталізований до КНП «Арбузинська центральна лікарня», де перебував до 14.11.2023. Однак, 15.11.2023 він не прибув до позивача, тобто самовільно залишив військову частину. За період самовільного залишення військової частини внаслідок неповідомлення відповідачем про вибуття його з лікарні йому було безпідставно виплачено грошове забезпечення в розмірі 81099,48 гривні. На переконання позивача, відповідно до пункту 1 частини першої статті 1215 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) вказана сума коштів повинна бути повернута позивачу відповідачем, проте він цього не зробив.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.06.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалу від 18.06.2024 відповідач отримав 25.06.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (ф. 119) № 700.

Відповідач правом на подачу відзиву у встановлений судом строк не скористався.

Розглянувши позовну заяву, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Відповідно до наказа командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.05.2023 № 128 відповідача 05.05.2023 зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.09.2023 № 279 відповідача звільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з довготривалим лікуванням.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.10.2023 № 288 відповідачу надано відпустку за станом здоров`я на 30 діб з 06.10.2023 по 04.11.2023.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.11.2023 № 318 відповідач вважався таким, який з 05.11.2023 госпіталізований до Комунального некомерційного підприємства «Арбузинська центральна лікарня».

Відповідач перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Арбузинська центральна лікарня» Арбузинської селищної ради в період з 05.11.2023 по 14.11.2023, що підтверджується листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.05.2024 № 548/6245.

На підставі наказа командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.02.2024 № 40 відповідачу припинено виплату грошового забезпечення з 07.02.2024, оскільки він не надав жодних підтверджуючих документів про лікування.

Відповідно до наказа командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 05.04.2024 № 883/НАГД «Про призначення службового розслідування» призначено нове службове розслідування за фактом нез`явлення з лікувального закладу та відсутності на військовій службі без поважних причин відповідача.

За результатами службового розслідування було складено Акт службового розслідування від 30.05.2024 № 7676, згідно з яким командиру військової частини НОМЕР_1 запропоновано, у тому числі, вжити заходи та підготувати позовну заяву до суду з метою стягнення грошових коштів з відповідача за здійснення надлишкових виплат останньому за час незаконної відсутності поза межами військової частини.

До Акту службового розслідування до нього було додано, зокрема, довідку переплати грошового забезпечення від 22.05.2024 № 6233, відповідно до якої за період з 15.11.2023 по 07.02.2024 відповідачу було виплачено грошове забезпечення в розмірі 81099,48 гривень.

Службовим розслідуванням встановлено факт самовільного залишення відповідачем військової частини та неприбуття з лікування, у зв`язку з чим позивач надіслав Державному бюро розслідувань Територіального управління Державного бюро розслідувань розташоване у місті Полтаві повідомлення про кримінальне правопорушення, вчинене відповідачем.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 30.05.2024 № 1123/нод «Про результати службового розслідування за фактом нез`явлення з лікувального закладу ОСОБА_1 » (далі Наказ № 1123/нод):

наказано помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи начальнику юридичної служби, вжити заходів та підготувати позовну заяву до суду з метою стягнення грошових коштів з відповідача, за здійснення надлишкових виплат останньому за час незаконної відсутності поза межами військової частини НОМЕР_1 ;

занесено 81099,48 грн до Книги нестач військової частини НОМЕР_1 .

З метою стягнення з відповідача безпідставно набутого ним грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 813/1045/18 сформовано правовий висновку, що у випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи. Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спір у цій справі щодо відшкодування державі в особі відповідної військової частини шкоди, завданої особою шляхом втрати майна під час здійснення ним повноважень, пов`язаних з проходженням військової (публічної) служби, є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів.

Таким чином, оскільки предметом у цій справі є відшкодування відповідачем майнової шкоди суб`єкту владних повноважень (військовій частині), тому вона належить до юрисдикції адміністративних судів.

Що стосується безпосередньо спірних правовідносин, то суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої та абзацу першого частини четвертої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з абзацом другим статті 6 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі Статут внутрішньої служби), вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Абзацом другим статті 11 Статуту внутрішньої служби встановлено, що військовослужбовці зобов`язані непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Відповідно до статті 26 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах (стаття 27 Статуту внутрішньої служби).

Таким чином, військовослужбовці, які вчинили правопорушення, можуть нести, зокрема, цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова № 704) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 3 Постанови № 704 виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу постановлено здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерства юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі Порядок № 260).

Згідно з абзацами четвертим, дев`ятим і десятим пункту 15 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Відтак з дня самовільного залишення військовослужбовцем військової частини йому призупиняється виплата грошового забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

З вищевикладеного слідує, що військовослужбовець зобов`язаний повернути безпідставно отримане ним грошове забезпечення за період його відсутності без поважних причин на службі (у тому числі, при самовільному залишенні військової частини) лише у тому випадку, якщо така виплата здійснена внаслідок недобросовісності з боку такого військовослужбовця.

Суд встановив, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.11.2023 № 318 відповідач вважався таким, який з 05.11.2023 госпіталізований до Комунального некомерційного підприємства «Арбузинська центральна лікарня».

Відповідач перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Арбузинська центральна лікарня» Арбузинської селищної ради в період з 05.11.2023 по 14.11.2023, що підтверджується листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.05.2024 № 548/6245.

В абзаці другому преамбули Наказа № 1123/нод встановлено, що 15.11.2023 до військової частини НОМЕР_1 відповідач не прибув та по теперішній час вважається відсутнім на військовій службі без поважних причин, оскільки документів, які б спростували факт незаконної відсутності на військовій службі, не надав.

Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 від 22.05.2024 № 6233 за період з 15.11.2023 по 07.02.2024, тобто за період відсутності відповідача на військовій службі без поважних причин, йому було виплачено грошове забезпечення в загальному розмірі 81099,48 гривні.

Виплата вказаного грошового забезпечення відповідачу була здійснена у зв`язку з тим, що він не повідомив позивача про те, що з 15.11.2023 він уже не перебував на стаціонарному лікуванні, тобто внаслідок його недобросовісної бездіяльності.

З огляду на це, наявні підстави для стягнення з відповідача безпідставно набутих ним коштів.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з частиною другою статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведення експертиз.

Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача, який є суб`єктом владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 22, 139, 238, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) безпідставно набуті ним грошові кошти в сумі 81099 (Вісімдесят одна тисяча дев`яносто дев`ять) гривень 48 копійок.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Повний текст рішення складено 21 серпня 2024 року