Справа № 159/3146/24
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2024-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 рокуЛьвівСправа № 159/3146/24 пров. № А/857/18460/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

за участю секретаря судового засідання Прачук І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 червня 2024 року (головуючий суддя Чалий А.В., м. Ковель) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адмінстягнення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2075946 від 05.05.2024 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 340 гривень та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 червня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, вважає його винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права та всупереч об`єктивним обставинам справи, просить скасувати таке та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі зазначає, що доказами, на які посилалася поліцейська ОСОБА_2 при винесенні рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та які взяв до уваги Ковельський міськрайонний суд Волинської області при розгляді позовної заяви жодним чином не доведено, шо в момент фіксації швидкості автомобіля VOLKSWAGEN GOLF, номерний знак НОМЕР_1 на прилад TruCam № ТС 008400 вказаний транспортний засіб перебував саме під керуванням позивача ОСОБА_1 , а не інших осіб, які на момент зупинки транспортного засобу перебували в салоні автомобіля.

Зазначає, що у відзиві на позов представник відповідача зазначає, що рух автомобіля VOLKSWAGEN GOLF, номерний знак НОМЕР_1 під керуванням позивача з моменту виявлення правопорушення до зупинки транспортного засобу фіксувався працівниками поліції на портативний відеореєстратор і дане відео нібито слугувало доказом правопорушення. Те саме стверджувала поліцейська ОСОБА_2 під час розгляду адміністративної справи. Проте в ході розгляду адміністративної справи позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні клопотання щодо ознайомлення із даним доказом. Аргументи позивача, що всі докази мають бути оцінені сторонами під час розгляду адміністративної справи, а відмова в ознайомлені з доказом є протиправною та недопустимою не були взяті поліцейською ОСОБА_2 до уваги. У зв`язку з відмовою у задоволенні вищевказаного клопотання позивач стверджував, що поліцейська ОСОБА_2 при прийнятті рішення по адміністративній справі діє упереджено, оскільки посилається на неіснуючі докази, або ж на свої припущення, що є недопустимим.

Крім того зазначає, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять інформації стосовно доказу, яким би підтверджувались обставини щодо розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку « 5.76» із зазначенням відстані, на яку поширюється дія вказаного знаку, адже лише за наявності цього можливим було здійснення фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху. Вказане призводить до висновку, що докази зібрані з порушенням вимог чинного законодавства, тобто є недопустимими.

Більше того, він зазначає, що звертав увагу суду на те, що знак, розміщений перед в`їздом в смт Голоби Ковельського району взагалі не відповідає ДСТУ, отже не може вважатися дорожнім знаком. В такому разі поліцейським у межах своїх повноважень необхідно було б вжити заходів до усунення вказаного порушення, тобто приведення невідповідного нормам законодавства дорожнього знаку, який фактично ним не є, у відповідність або його демонтаж. На даний аргумент Ковельський міськрайонний суд також не відреагував жодним чином.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна не скарга підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.05.2024 поліцейським 2 взводу 1 роти 2 батальйону відділу організації несення служби в м. Ковель УПП у Волинській області ДПП капітаном поліції Савчук А.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2075946 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, згідно якої 05.05.2024 о 10 год. 34 хв. в смт. Голоби, дорога М19101 км, в порушення п. 12.4 ПДР України, ОСОБА_1 керував «VOLKSWAGEN GOLF», номерний знак НОМЕР_1 , зі швидкістю 90 км/год у межах населеного пункту смт. Голоби позначеного дорожнім знаком 5.49 «Початок населеного пункту», чим перевищив встановлені обмеження швидкості на 40 км/год. Швидкість вимірювалася технічним приладом ТruСam № ТС 008400. До ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що наявні у матеріалах справи докази підтверджують в діях позивача склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме порушення останнім вимог п.12.4 ПДР України, у відповідності до якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Вимогами пункту 12.4 Правил дорожнього руху передбачено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно з частиною 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасникам дорожнього руху ставиться в обов`язок знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Як передбачено ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Відповідно до ст.9 КпАП України, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У матеріалах справи наявна копія фото та відео з приладу TruCam LTI 20/20 №ТС008400, якими зафіксовано подію, яка описана в постанові про адміністративне правопорушення, та які в розумінні ст. 251 КУпАП є належними доказами по справі.

Вказане фото та відео правопорушення, підтверджує факт вчинення ОСОБА_1 порушення вимог ПДР України (а.с. 38, 39). Дане фото та відео містять інформацію про обставини події та підтверджують скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Покликання позивача на відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП, спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Також вірним є висновок суду про безпідставність доводів позивача про відсутність доказів порушення швидкості руху в межах населеного пункту. Наявний в матеріалах справи відеозапис з місця події підтверджує, що поліцейський патруль здійснював контроль швидкісного режиму в смт Голоби, дорога М19101 км.

Також безпідставними є покликання апелянта на невідповідності ДСТУ дорожнього знаку 5.76, оскільки наявність або відсутність дорожнього знаку, який би попереджав про відео фіксацію порушення Правил дорожнього руху, в жодній мірі не звільняє водіїв від обов`язку виконувати вимоги Правил дорожнього руху щодо дотримання швидкісного режиму, у тому числі і в населеному пункті.

Зважаючи на докази, які містяться в матеріалах справи, та встановлені судом обставини, що мають значення для вирішення спору, а також приймаючи до уваги те, що дотримання Правил дорожнього руху є невід`ємною частиною організації процесу дорожнього руху, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вказані в оскаржуваній постанові обставини про адміністративні правопорушення мали місце.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції слушно зауважив, що надані відповідачем докази на підтвердження правомірності оскарженої позивачем постанови є належними, достовірними та достатніми доказами у розумінні статей 73, 75, 76 КАС України.

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, суд вірно вважав, що відповідачем доведено факт порушення ОСОБА_1 вимог п. 12.4 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП України.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського Суду з прав людини, сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04), згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Також згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відтак, на підставі наведеного вище, суд правильно вважав, що відповідачем правомірно визнано позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 243, 286, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 червня 2024 року по справі № 159/3146/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді А.Р. Курилець

О.І. Мікула