Справа № 200/1542/24
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2024-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2024 року справа №200/1542/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 квітня 2024 року у справі № 200/1542/24 (головуючий І інстанції Кравченко Т.О.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення), інших виплат, які розраховуються з урахуванням посадового окладу, з 19 жовтня 2020 року по 31 грудня 2020 року, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року (2102 грн), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів Україні від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення), інших виплат, які розраховуються з урахуванням посадового окладу, з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року (2270 грн), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів Україні від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення), інших виплат, які розраховуються з урахуванням посадового окладу, з 01 січня 2022 року по 06 жовтня 2022 року, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року (2481 грн), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів Україні від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум.

В обґрунтування позову зазначив, що в період з 19 жовтня 2020 року по 06 жовтня 2022 року проходив військову службу в Збройних Силах України у Військовій частині НОМЕР_1 , в якій перебував на грошовому забезпеченні.

Проте, відповідач протиправно при розрахунку грошового забезпечення позивача, додаткових його видів застосував прожитковий мінімум, встановлений на 01.01.2018, тоді як застосуванню підлягає прожитковий мінімум установлений законом на відповідний рік.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 квітня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягала у незастосуванні п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб в редакції, чинній до 24 лютого 2018 року, та п. 1 Приміток до Додатку 1 та п. 1 Приміток до Додатку 14 до цієї постанови при обчисленні ОСОБА_1 розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням в період з 19 жовтня 2020 року по 06 жовтня 2022 року включно, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення, включаючи щомісячні основні і додаткові види грошового забезпечення, а також одноразові додаткові види грошового забезпечення, за період з 19 жовтня 2020 року по 31 грудня 2020 року, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, та виплатити різницю з урахуванням виплачених сум.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення, включаючи щомісячні основні і додаткові види грошового забезпечення, а також одноразові додаткові види грошового забезпечення, за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, та виплатити різницю з урахуванням виплачених сум.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення, включаючи щомісячні основні і додаткові види грошового забезпечення, а також одноразові додаткові види грошового забезпечення, за період з 01 січня 2022 року по 06 жовтня 2022 року включно, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, та виплатити різницю з урахуванням виплачених сум.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач Військова частина НОМЕР_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Позивач звільнився зі служби 19.10.2020, а з позовом до суду звернувся тільки в 2024 році, тобто пропустив місячний строк звернення до суду, встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України.

Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 704 (у редакції постанови № 103), пунктом 4 якої встановлено, що розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018.

Отже, застосування розрахункової величини для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, сума розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року є безпідставним.

Крім того, в період з 08.03.2022 по 01.05.2023 Військова частина НОМЕР_1 знаходилася на фінансовому забезпеченні у Військових частинах НОМЕР_2 та НОМЕР_3 та не здійснювала нарахувань та розрахунків грошового забезпечення військовослужбовців у зазначений період.

Отже, у вказаний період Військова частина НОМЕР_1 є належним відповідачем, а належними відповідачами за період з 08.03.2022 по 01.05.2023 є Військова частина НОМЕР_3 та Військова частина НОМЕР_2 .

Іншими учасниками справи рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на зазначене, суд надає оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача Військової частини НОМЕР_1 .

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, однак суд першої інстанції листом повідомив, що всі документи у цій справі сформовано в електронному вигляді та експортовано в КП Діловодство спеціалізованого суду.

Верховний Суд листом від 19.08.2022 № 2097/0/2-22 на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає. Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).

Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 № 15-14040/18, від 13.09.2018 № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему Електронний суд матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.

Отже, враховуючи зазначені листи, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі Електронний суд.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Встановлені обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 .

Витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19 жовтня 2020 року № 207 підтверджено, що матрос ОСОБА_1 , призначений наказом Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 15 жовтня 2020 року № 78-РС на посаду навідника 3 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти Військової частини НОМЕР_1 , зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення з 19 жовтня 2020 року.

Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06 жовтня 2022 року № 276 старший матрос ОСОБА_1 , старший стрілець 2 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти Військової частини НОМЕР_1 , наказом Директора департаменту кадрової політики Міністерства оборони України (по особовому складу) від 14 вересня 2022 року № 196, увільнений від займаної посади і зарахований у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_6 , з 06 жовтня 2022 року, виключений зі списків особового складу частини та знятий з усіх видів забезпечення.

Отже, в період з 19 жовтня 2020 року по 06 жовтня 2022 року ОСОБА_1 проходив військову службу на посадах навідника та старшого стрільця, перебуваючи у військовому званні матрос, а в подальшому старший матрос, у Військовій частині НОМЕР_1 , де і перебував на грошовому забезпеченні.

На підставі довідки про доходи за 2020-2022 роки від 30 березня 2024 року № 740/33/2093, яка видана Військовою частиною НОМЕР_1 , позивачу нараховано грошове забезпечення за період проходження військової служби:

в жовтні 2020 року нараховано грошове забезпечення в сумі 4776,95 грн;

в листопаді 2020 року нараховано грошове забезпечення в сумі 11 617,47 грн, грошова допомога на оздоровлення в сумі 11 391,18 грн;

в грудні 2020 року нараховано грошове забезпечення в сумі 11 624,99 грн, матеріальна допомога в сумі 530,00 грн;

в січні 2021 року нараховано грошове забезпечення в сумі 11 624,99 грн;

в лютому 2021 року нараховано грошове забезпечення в сумі 11 624,99 грн;

в березні 2021 року нараховано грошове забезпечення в сумі 11 917,82 грн;

в квітні 2021 року нараховано грошове забезпечення в сумі 11 806,59 грн;

в травні 2021 року нараховано грошове забезпечення в сумі 11 806,59 грн;

в червні 2021 року нараховано грошове забезпечення в сумі 11 806,59 грн;

в липні 2021 року нараховано грошове забезпечення в сумі 11 931,21 грн;

в серпні 2021 року нараховано грошове забезпечення в сумі 12 997,68 грн, додаткова винагорода за безпосередню участь в бойових діях в сумі 12 693,55 грн;

у вересні 2021 року нараховано грошове забезпечення в сумі 12 997,68 грн, додаткова винагорода за безпосередню участь в бойових діях в сумі 21 032,26 грн;

в жовтні 2021 року нараховано грошове забезпечення в сумі 12 997,68 грн, грошова допомога на оздоровлення в сумі 12 457,65 грн, додаткова винагорода за безпосередню участь в бойових діях в сумі 22 000,00 грн;

в листопаді 2021 року нараховано грошове забезпечення в сумі 12 997,68 грн, додаткова винагорода за безпосередню участь в бойових діях в сумі 16 866,66 грн;

в грудні 2021 року нараховано грошове забезпечення в сумі 13 020,84 грн, матеріальна допомога в сумі 530,00 грн, додаткова винагорода за безпосередню участь в бойових діях в сумі 15 612,91 грн;

в січні 2022 року нараховано грошове забезпечення в сумі 13 020,84 грн, додаткова винагорода за безпосередню участь в бойових діях в сумі 22 000,00 грн;

в лютому 2022 року нараховано грошове забезпечення в сумі 16 924,70 грн, додаткова винагорода за безпосередню участь в бойових діях в сумі 17 857,14 грн;

в березні 2022 року нараховано грошове забезпечення в сумі 16 924,70 грн, додаткова винагорода за безпосередню участь в бойових діях в сумі 100 000,00 грн;

в квітні 2022 року нараховано грошове забезпечення в сумі 17 312,80 грн, додаткова винагорода за безпосередню участь в бойових діях в сумі 100 000,00 грн;

в травні 2022 року нараховано грошове забезпечення в сумі 17 827,02 грн, додаткова винагорода за безпосередню участь в бойових діях в сумі 100 000,00 грн;

в червні 2022 року нараховано грошове забезпечення в сумі 18 016,06 грн, додаткова винагорода за безпосередню участь в бойових діях в сумі 100 000,00 грн;

в липні 2022 року нараховано грошове забезпечення в сумі 18 064,83 грн, додаткова винагорода за безпосередню участь в бойових діях в сумі 52 580,64 грн;

в серпні 2022 року нараховано грошове забезпечення в сумі 18 280,61 грн, грошова допомога на оздоровлення в сумі 16 998,83 грн, додаткова винагорода за безпосередню участь в бойових діях в сумі 30 000,00 грн;

у вересні 2022 року нараховано грошове забезпечення в сумі 18 280,63 грн, додаткова винагорода за безпосередню участь в бойових діях в сумі 100 000,00 грн.

Як свідчить грошовий атестат від 30 березня 2024 року № 740/33/2092, виданий Військовою частиною НОМЕР_1 , старшому стрільцю, старшому матросу ОСОБА_1 виплачені такі види грошового забезпечення: оклад за військовим званням 600,00 грн, до 06 жовтня 2022 року 116,13 грн; посадовий оклад за 6 тарифним розрядом 2910,00 грн, до 06 жовтня 2022 року 563,23 грн; надбавка за вислугу років 25% до 06 жовтня 2022 року 169,84 грн:

щомісячні додаткові види грошового забезпечення: надбавка за особливості проходження служби 87,8% до 06 жовтня 2022 року 745,60 грн; премія 301% до 06 жовтня 2022 року 1695,31 грн;

одноразові додаткові види грошового забезпечення: грошова допомога на оздоровлення за 2022 рік на підставі наказу від 25 серпня 2022 року № 231.

Виплачена індексація грошового забезпечення до 06 жовтня 2022 року включно в сумі 248,09 грн, а також додаткова грошова винагорода в розмірі 30 000,00 грн за період з 01 по 06 жовтня 2022 року включно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168.

Як свідчать витяг з картки особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 , виписка з відомості, посадовий оклад позивача за посадою навідник становив 2730,00 грн, посадовий оклад за посадою старший стрілець становив 2910,00 грн; оклад за військове звання матрос становив 530,00 грн, оклад за військове звання старший матрос становив 600,00 грн.

Як свідчить лист помічника Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України з фінансово-економічної роботи начальника фінансово-економічного управління від 08 березня 2022 року № 154/181/1-182, адресованого командирам Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 , у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану та відповідно до окремого доручення заступника Міністра оборони України від 02 березня 2022 року № 248/1200 та клопотання командира Військової частини НОМЕР_7 від 08 березня 2022 року № 724/311/58/826, Військова частина НОМЕР_1 , (у тому числі й військові частини, установи (організації), які зараховані на фінансове забезпечення) зарахована встановленим порядком на фінансове забезпечення до Військової частини НОМЕР_2 .

Командиру Військової частини НОМЕР_1 з метою своєчасного забезпечення соціальних виплат особовому складу доручено забезпечити передачу до Військової частини НОМЕР_2 всіх необхідних документів для здійснення нарахування грошового забезпечення, заробітної плати та інших виплат.

Відповідно до письмових пояснень начальника фінансово-економічної служби головного бухгалтера Військової частини НОМЕР_8 майора ОСОБА_2 від 17 квітня 2024 року, який на час виникнення спірних правовідносин обіймав посаду помічника командира Військової частини НОМЕР_2 з фінансово-економічної роботи начальника фінансово-економічної служби, - виплата грошового забезпечення військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 здійснювалась відповідно до листа помічника Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України з фінансово-економічної роботи начальника управління від 08 березня 2022 року № 154/181/1-182 та Положення про спільне фінансове господарство між Військовою частиною НОМЕР_2 та Військовою частиною НОМЕР_1 , яке було затверджено наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 15 березня 2022 року № 40/агд.

Виплати здійснювались на підставі відомостей на виплату військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 , які були підготовлені безпосередньо фінансово-економічною службою Військової частини НОМЕР_1 .

Фінансово-економічна служба Військової частини НОМЕР_2 не здійснювала перевірку нарахувань військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з тим, що згідно з Положенням про спільне фінансове господарство відповідальність за підготовку документів та виплату несе безпосередньо Військова частина НОМЕР_1 .

Військова частина НОМЕР_2 лише перераховувала кошти на відповідні карткові рахунки, надані Військовою частиною НОМЕР_1 , згідно з відомостями та реєстрами.

Нарахування коштів здійснювалось у такий спосіб: Військова частина НОМЕР_1 надавала до Військової частини НОМЕР_2 відомості на виплату разом з реєстрами на банк, після чого і проводилась виплата.

Як свідчить лист помічника Командувача ІНФОРМАЦІЯ_2 з фінансово-економічної роботи начальника фінансово-економічного управління від 24 червня 2022 року № 154/181/2-392, адресований відповідальним за виконання бюджетних програм (підпрограм) у командуванні ІНФОРМАЦІЯ_2 командирам Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 , відповідно до вимог Правил № 280 та клопотання командира Військової частини НОМЕР_7 від 22 червня 2022 року № 724/311/58/1276 Військова частина НОМЕР_1 була знята з фінансового забезпечення Військової частини НОМЕР_2 та зарахована встановленим порядком на фінансове забезпечення до Військової частини НОМЕР_3 з 01 липня 2022 року.

Командирам Військових частин НОМЕР_2 , НОМЕР_1 з метою своєчасного забезпечення соціальних виплат доручено забезпечити передачу до Військової частини НОМЕР_3 всіх необхідних документів для здійснення нарахування грошового забезпечення, заробітної плати та інших виплат особовому складу Військової частини НОМЕР_1 .

Командиру Військової частини НОМЕР_3 доручено організувати роботу щодо фінансового забезпечення Військової частини НОМЕР_1 згідно з вимогами Правил № 280, Інструкції з організації та ведення бухгалтерського обліку у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оброни України від 19 грудня 2014 року № 905, (зі змінами), та інших керівних документів.

Згідно з підпунктами 3.1 пункту 3 Положення про організацію спільного фінансового господарства Військової частини НОМЕР_3 та Військової частини НОМЕР_1 , затвердженим командиром Військової частини НОМЕР_3 та погодженим помічником Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України 09 вересня 2022 року, (далі Положення) одним з основних завдань фінансово-економічної служби Військової частини НОМЕР_3 було забезпечення своєчасної та законної виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та заробітної плати працівникам, здійснення інших належних виплат особовому складу Військової частини НОМЕР_3 та зарахованої до неї на фінансове забезпечення Військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до підпункту 4.2.2 пункту 4.2 Положення начальник фінансово-економічної служби Військової частини НОМЕР_3 організовує роботу з ведення бухгалтерського обліку господарських операцій Військової частини НОМЕР_3 та зарахованої до неї на фінансове забезпечення Військової частини НОМЕР_1 , забезпечує виконання завдань, покладених на фінансово-економічну службу Військової частини НОМЕР_3 , зокрема, забезпечує своєчасну та законну виплату грошового забезпечення військовослужбовцям та заробітної плати працівникам, здійснення інших належних виплат особовому складу Військової частини НОМЕР_3 та зарахованої до неї на фінансове забезпечення Військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з пунктом 6.3 Положення командир Військової частини НОМЕР_1 відповідає за організацію своєчасного та правильного оформлення та подання до фінансово-економічної служби Військової частини НОМЕР_3 документів, необхідних для здійснення фінансового забезпечення, ведення бухгалтерського обліку, нарахування грошового забезпечення військовослужбовцям та заробітної плати працівникам.

Листом від 12 вересня 2022 року № 1399 Військова частина НОМЕР_3 довела Військовій частині НОМЕР_1 згадане вище Положення та просила організувати та забезпечити своєчасне оформлення та подання до фінансово-економічної служби Військової частини НОМЕР_3 усіх документів, необхідних для здійснення належного фінансового забезпечення Військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з письмовими поясненнями Військової частини НОМЕР_3 від 17 квітня 2024 року № 2759 в період з 01 липня 2022 року по 06 жовтня 2022 року нарахування грошового забезпечення військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 здійснювалось службовими особами фінансово-економічної служби Військової частини НОМЕР_1 , які щомісячно надавали до Військової частини НОМЕР_3 розрахунково-платіжні відомості та відповідні накази командира Військової частини НОМЕР_1 .

На підставі вказаних документів службові особи фінансово-економічної служби Військової частини НОМЕР_3 здійснювали виплату належного грошового забезпечення військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 , у тому числі і матросу ОСОБА_1 .

Як свідчить лист помічника Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України з фінансово-економічної роботи начальника фінансово-економічного управління від 26 квітня 2023 року № 154/181/2-544, адресований відповідальним за виконання бюджетних програм (підпрограм) у командуванні ІНФОРМАЦІЯ_2 командирам Військової частини НОМЕР_3 , Військової частини НОМЕР_1 , відповідно до вимог Правил № 280, окремого доручення заступника Міністра оборони України від 02 березня 2022 року № 248/1200 Військова частина НОМЕР_1 з 01 травня 2023 року була знята з фінансового забезпечення Військової частина НОМЕР_3 та зарахована встановленим порядком на фінансове забезпечення до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Командиру Військової частини НОМЕР_1 доручено фінансово-господарську діяльність здійснювати відповідно до вимог Правил № 280, Методичних рекомендацій з організації та ведення бухгалтерського обліку у Збройних Силах України, затверджених наказом Міністерства оборони України від 19 грудня 2014 року № 905 (зі змінами), та інших керівних документів.

Командиру Військової частина НОМЕР_1 запропоновано в термін до 05 травня 2023 року організувати роботу з відповідальними виконавцями бюджетних програм (підпрограм) в Командуванні Військово-Морських Силах Збройних Силах України щодо своєчасного забезпечення потреб військової частини.

Згідно з письмовими поясненнями Військової частини НОМЕР_1 від 22 квітня 2024 року з 01 травня 2023 року Військова частина НОМЕР_1 перебуває на власному фінансовому забезпеченні.

Таким чином, Військова частина НОМЕР_1 в період з 19 жовтня 2020 року по 07 березня 2022 року перебувала на власному фінансовому забезпеченні; з 08 березня 2022 року по 30 червня 2022 року знаходилась на фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_2 ; з 01 липня 2022 року по 30 квітня 2023 року знаходилась на фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_3 ; з 01 травня 2023 року по теперішній час перебуває на власному фінансовому забезпеченні.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що за період з 19.10.2020 по 06.10.2022 положення п. 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, до спірних правовідносин підлягає застосуванню п. 4 Постанови № 704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - Закону № 294-IX, Закону № 1082-ІХ та Закону № 1928-ІХ, тобто необхідно використовувати для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений на 01 січня відповідного календарного року.

При цьому, не зважаючи на перебування військової частини НОМЕР_1 на фінансовому забезпеченні інших військових частин, впродовж всього спірного періоду, тобто з 19 жовтня 2020 року по 06 жовтня 2022 року нарахування грошового забезпечення військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 , в тому числі ОСОБА_1 , проводила фінансово-економічна служба Військової частини НОМЕР_1 , отже саме цей відповідач є належним за спірними правовідносинами.

Оцінка суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з частиною п`ятою статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

На підставі частини четвертої статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011) грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова КМУ № 704) затверджені, зокрема, тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1, а також схема тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Відповідно до пункту 2 Постанови КМУ № 704 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно пункту 4 Постанови КМУ № 704 (в первинній редакції) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови КМУ № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема, посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим особам» (далі Постанова КМУ № 103), пунктом 6 якої внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, в Постанові КМУ № 704 пункт 4 викладено в такій редакції:

«4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Постанова КМУ № 103 набрала чинності 24 лютого 2018 року.

Проте, зміст приміток до додатків 1 та 14 Постанови КМУ № 704 не був приведений у відповідність з нормою п. 4 цієї ж постанови.

На підставі пункту 4 Постановою КМУ № 704 в редакції Постанови КМУ № 103, розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є стала величина - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18, визнано протиправним та скасовано п. 6 Постанови КМУ № 103, яким, зокрема, були внесені зміни до в п. 4 Постанови КМУ № 704.

Отже, зміни до п. 4 Постанови КМУ № 704, внесені п. 6 Постанови КМУ № 103, з 29 січня 2020 року не підлягають застосуванню.

Таким чином, відповідно до п. 4 Постанови КМУ № 704 в редакції, яка діяла до внесення змін п. 6 Постанови КМУ № 103, та вимог п. 1 Приміток до додатку 1 та Примітки до додатку 14 до Постанови КМУ № 704 розміри посадового окладу та окладу за військовими (спеціальними) званнями з 29 січня 2020 року мають визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначає Закон України від 05 жовтня 2000 року № 2017 «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон № 2017).

Відповідно до статті 6 Закону № 2017 базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти.

На підставі частини третьої статті 4 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

При цьому відповідно до пунктів 1, 3 частини другої статті 92 Конституції України виключно законами України встановлюються, Державний бюджет України і бюджетна система України, порядок встановлення державних стандартів (п. 3).

Тобто, Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів (окладів за військове (спеціальне) звання) із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили - закону.

В свою чергу, закон України «Про Державний бюджет на 2022 рік» не містить застережень щодо застосування в 2022 році, як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року.

Таким чином, до 01 січня 2020 року положення п. 4 Постанови КМУ № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військове (спеціальне) звання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, не входили в суперечність з Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, враховуючи, що з 01 січня 2020 року положення п. 4 Постанови КМУ № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів та окладів за військове (спеціальне) звання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, до спірних правовідносин підлягає застосуванню п. 4 Постанови КМУ № 704 в частині, що не суперечить Законам України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет на 2022 рік».

Тобто, розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням, є розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.

Верховний Суд в постанові від 02 серпня 2022 року у справі № 440/6017/21 дійшов до таких висновків:

«(…) З 01 січня 2020 року положення п. 4 Постанови КМУ № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою КМУ № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів;

(..) встановлене положеннями п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою КМУ № 704, жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням».

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом в постановах від 19 жовтня 2022 року у справі № 400/6214/21, від 28 лютого 2023 року у справі № 380/18850/21.

Статтею 7 Закону України від 14.11.2019 № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено, що станом на 01.01.2020 прожитковий мінімум на одну працездатну особу дорівнює 2102 гривні.

Статтею 7 Закону України від 15.12.2020 № 1082-IX "Про Державний бюджет України на 2021 рік" встановлено, що станом на 01.01.2021 прожитковий мінімум на одну працездатну особу дорівнює 2270,00 грн.

Статтею 7 Закону України від 2 грудня 2021 року № 1928-IX "Про Державний бюджет України на 2022 рік" встановлено, що станом на 01.01.2021 прожитковий мінімум на одну працездатну особу дорівнює 2481,00 грн.

З огляду на вищевикладене суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем протиправно у періодах з 19.10.2020 по 31.12.2020, з 01.01.2021 31.12.2021, з 01.01.2022 по 19.07.2022 не здійснено нарахування грошового забезпечення позивача, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 01 січня відповідного календарного року.

Відповідно до пункту 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009 особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.

Тобто, у разі звільнення військовослужбовця зі служби, з ним розраховується та військова частина, з якої його було звільнено.

Враховуючи, що 06.10.2022 позивач звільнений зі служби та виключений зі списків особового складу, знятий з усіх видів забезпечення з Військової частини НОМЕР_1 , тому саме Військова частина НОМЕР_1 зобов`язана здійснити позивачу перерахунок грошового забезпечення позивача у періодах з 19.10.2020 по 31.12.2020, з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 19.07.2022, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 01 січня відповідного календарного року.

Суд не приймає доводи апелянта, що в період з 08 березня 2022 року по 30 червня 2022 нарахування грошового забезпечення військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 проводила Військова частина НОМЕР_2 , а в період з 01 липня 2022 року по 30 квітня 2023 року Військова частина НОМЕР_3 , оскільки, незважаючи на перебування військової частини НОМЕР_1 на фінансовому забезпеченні інших військових частин, впродовж всього спірного періоду, нарахування грошового забезпечення військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 , в тому числі ОСОБА_1 , проводила фінансово-економічна служба Військової частини НОМЕР_1 , отже саме цей відповідач є належним за спірними правовідносинами з огляду на пункт 293 Положення № 1115/2009.

Щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

На підставі частини третьої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю (далі КЗпП України) (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини 1 і 2 статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до з 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

При цьому, з огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 № 2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Однак приписами частини п`ятої статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, суд звертає увагу на те, що обов`язок держави створити умови та гарантувати можливості для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю є складовою її обов`язку щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав та свобод людини і громадянина (стаття 3, частини перша, друга, сьома статі 43 Конституції України).

Частиною першою статті 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

У Рішенні від 12.04.2012 № 9-рп/2012 Конституційний Суд України зазначив, що гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод. У правовій державі звернення до суду є універсальним механізмом захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (абзац п`ятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини рішення).

Таким чином, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

При цьому, суд враховує, що відповідно до пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236» дію карантину через COVID-19 продовжено до 30.06.2023.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Відтак, строк, визначений частиною першою статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній з 19.07.2022), був продовжений на строк дії карантину, який відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 року.

Таким чином, тримісячний строк, визначений частинами першою та другою статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній з 19.07.2022) у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, розпочинається з 30.06.2023 та закінчується 30.09.2023.

Як свідчать матеріали справи, позивач проходив службу з 19.10.2020 року по 06.10.2022 року, тому за період з 19.10.2020 по 19.07.2022 року на нього не поширюються приписи частин першої та другої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 № 2352-IX, оскільки ці правовідносини виникли до набуття цією нормою закону чинності.

Проте, за період служби позивача з 20.07.2022 по 06.10.2022 підлягають застосуванню приписи статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 № 2352-IX, які встановлюють тримісячний строк звернення до суду з цим позовом.

Позивач звернувся до суду з цим позовом 16.03.2024, тобто з порушенням тримісячного строку, визначеного ч. 2 ст. 233 КЗпП України, причини пропуску строку є неповажними, при цьому позивач з дня звільнення зі служби 06.10.2022 мав можливість дізнатись про стан своїх прав, тобто повинен був дізнатись про складові грошового забезпечення та можливе порушення своїх прав у межах спірних правовідносин, оскільки будь-які перешкоди для цього були відсутні.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 за період з 20.07.2022 по 06.10.2022 підлягають залишенню без розгляду.

Відповідно до частини першої статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Здійснюючі апеляційний розгляд справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, порушив норми процесуального права, що обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 за період з 20.07.2022 по 06.10.2022, з прийняттям в цій частині постанови про залишення позову без розгляду.

В іншій частині рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують в цій частині висновків суду першої інстанції, тому підстав скасування рішення суду першої інстанції в іншій частині не вбачається.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316,317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 квітня 2024 року у справі № 200/1542/24 задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 квітня 2024 року у справі № 200/1542/24 скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання здійснити перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення), інших виплат, які розраховуються з урахуванням посадового окладу, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на відповідний рік, за період з 20.07.2022 по 06.10.2022.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання здійснити перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення), інших виплат, які розраховуються з урахуванням посадового окладу, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на відповідний рік, за період з 20.07.2022 по 06.10.2022 залишити без розгляду.

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 квітня 2024 року у справі № 200/1542/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 19 серпня 2024 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 19 серпня 2024 року.

Головуючий судді І.Д. Компанієць

Судді А.А. Блохін

Т.Г. Гаврищук