Справа № 240/4582/24
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2024-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/4582/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Панкеєва Вікторія Анатоліївна

Суддя-доповідач - Мацький Є.М.

19 серпня 2024 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мацького Є.М.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. В березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

1.1. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду поданого рапорту солдата ОСОБА_1 та ненадання відповіді за результатами розгляду його рапорту щодо нарахування та виплати, додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 року №168 та Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам";

1.2. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати йому, додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 року №168 та Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" за періоди: 02.10.2022 по 31.10.2022 (включно), 01.11.2022 по 30.11.2022 (включно), 01.12.2022 по 08.12.2022, у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок щомісячно пропорційно часу лікування та перебування у відпустці по рішенню військово-лікарської за тяжким пораненням/травмою;

1.3. Зобов`язати військову частину Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 року №168 та Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" за періоди: 02.10.2022 по 31.10.2022 (включно), 01.11.2022 по 30.11.2022 (включно), 01.12.2022 по 08.12.2022, у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок щомісячно пропорційно часу лікування та перебування у відпустці по рішенню військово-лікарської комісії за тяжким пораненням/травмою з урахуванням виплачених сум.

2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Під час проходження військової служби, перебуваючи в зоні бойових дій та виконуючи бойове завдання, 02.10.2022 отримав множинні переломи кісток правої гомілки та був евакуйований. У зв`язку з отриманням бойового поранення позивач перебував на стаціонарному лікуванні у період з 02.10.2022 по 07.10.2022. Із 07.10.2022 - 07.11.2022 - на підставі довідки №178/14078 ВЛК від 06.10.2022 КНП "Міська клінічна лікарня №11"Одеської міської ради та із 08.11.2022 по 08.12.2022 - на підставі довідки №4908 від 08.11.2022 ВЛК військової частини НОМЕР_1 перебував у відпустках за станом здоров`я. Однак, відповідачем не нараховано та не виплачено у належному розмірі додаткову грошову винагороду за період перебування на лікуванні.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

3. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 06 червня 2024 року адміністративний позов задоволено частково:

3.1. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 збільшеної до 100000 грн додаткової винагороди з розрахунку на місяць, пропорційно часу перебування у відпустці за станом здоров`я, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за періоди з 09.10.2022 по 07.11.2022 та з 09.11.2022 по 08.12.2022.

3.2. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", збільшену до 100000 грн, із розрахунку на місяць, пропорційно часу перебування у відпустці за станом здоров`я, у зв`язку отриманим пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за періоди з 09.10.2022 по 07.11.2022 та з 09.11.2022 по 08.12.2022, з урахуванням проведених виплат за цей період.

3.3. У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

4. Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить застосувати сплив строку позовної давності, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким адміністративний позов залишити без розгляду.

5. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує на те, що суд першої інстанції неповно дослідив докази, а саме: відзив Військової частини НОМЕР_1 від 04.04.2024 року № 2176, та не врахував, що позивач безпідставно пропустив встановлений процесуальним місячний строк позовної давності для звернення до суду у справах щодо проходження публічної (військової) служби.

ІІ. ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

6. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 і 02 жовтня 2022 року згідно довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) військової частини НОМЕР_1 від 09.12.2022 № 1/2282 отримав поранення пов`язане із захистом Батьківщини.

7. У період з 04.10.2022 по 07.10.2022 позивач проходив стаціонарне лікування в КНП "Міська клінічна лікарня №11" Одеської міської ради за діагнозом - множинні переломи гомілки правої гомілки, що підтверджується випискою №14078 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 07.10.2022.

8. Відповідно до довідки військово-лікарської комісії КНП "Міська клінічна лікарня №11" Одеської міської ради №172 від 06.10.2022, після проведеного медичного огляду ВЛК солдату ОСОБА_1 встановлено діагноз: закритий краєвий неповний перелом обох кісточок правої гомілки (02.10.2022). Травма тяжкого ступеню. Також вказано, що травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. Зазначено, що на підставі статті 81 графи Розкладу хворб, графи ІІ ТДВ позивач потребує відпустки за станом здоров`я на 30 (тридцять) календарних днів.

9. Відповідно до довідки військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_2 від 08.11.2022, після проведеного медичного огляду ВЛК солдату ОСОБА_1 встановлено діагноз: Стан після перенесеного двохщиколоточного перелому (04.11.2022) з правої гомілки лікований консервативно з тимчасовим порушенням функції. Також вказано, що травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. Зазначено, що на підставі статті 81 графи Розкладу хвороб, графи ІІ ТДВ позивач потребує відпустки за станом здоров`я на 30 (тридцять) календарних днів.

10. 01.12.2023 позивач подав до військової частини НОМЕР_1 рапорт і долучив копії документів щодо періоду лікування, перебування у відпустці та довідки про обставини поранення. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 07.12.2023 лист було отримано представниками військової частини НОМЕР_1 .

11. Представником позивача було направлено адвокатський запит до військової частини НОМЕР_1 про надання інформації про стан розгляду поданого рапорту, яке також було вручено 07.12.2023 .

12. Станом на 07.01.2024 будь-якої відповіді з військової частини на поданий лист та адвокатський запит не надано, а перерахунок додаткової винагороди позивачу здійснено не було.

13. Позивач вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не розгляду рапорту та ненарахування та невиплати йому додаткової винагороди у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за період перебування на лікуванні, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

14. Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

15. Згідно зі ст. 24 Конституції України гарантується рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.

16. Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

17. Статтею 2 Закону № 2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

18. Положеннями статті 3 Закону № 2232-XII передбачено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", Закон України "Про Збройні Сили України", Закон України "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

19. Відповідно до п. 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

20. Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

21. Згідно з Інструкцією «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України 25 червня 2018 року № 558 грошове забезпечення означає гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби та стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

22. Грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

23. На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв постанову № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова № 168).

24. Так, пунктом п. 1 Постанови № 168 передбачено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

25. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

26. Відповідно до п. 2-1 Постанови № 168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

27. Вирішуючи питання обґрунтованості апеляційної скарги колегія суддів виходить з такого.

28. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

29. Відповідач, у своїй апеляційній скарзі, посилався на те, що судом першої інстанції не було враховано заявлене Військовою частиною НОМЕР_1 у відзиві від 04.04.2024 року № 2176 застосування строку позовної давності. Крім того апелянт вважає, що ухвала суду від 21.03.2024 та рішення суду від 06.06.2024 не містять жодних мотивів, якими керувався суд першої інстанції при поновленні строку позовної давності позивачу для подання даного адміністративного позову.

30. З огляду на мотиви апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

31. Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 21.03.2024 у даній справі заяву представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду задоволено, визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду. Поновлено строк звернення до адміністративного суду. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження в порядку статей 258-263 КАС України.

32. Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

33. Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

34. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частини п`ята указаної статті Кодексу).

35. Натомість ч. 2 ст. 233 КЗпП України (в редакції до 19.07.2022) встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

36. Офіційне тлумачення положення указаної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 і №9- рп/2013. Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

37. Згідно з пунктом 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

38. Верховний Суд, надаючи оцінку поняттям «грошова винагорода», «одноразова грошова допомога при звільненні» та «оплата праці» і «заробітна плата», які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, виснував, що вказані поняття є рівнозначними.

39. Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

40. У цьому контексті апеляційний суд зауважує, що перебування особи на публічній службі, у тому числі військовій службі, є однією із форм реалізації закріпленого в статті 43 Конституції України права на працю.

41. Водночас в аспекті спірних правовідносин поняття «грошове забезпечення» і «заробітна плата», які використано у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними. Рівнозначність цих понять обумовлена наявністю у сторін прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків та врегульоване спеціальними законами: Законом України «Про оплату праці», КЗпП України, а також іншими підзаконними нормативними актами.

42. Разом з тим, ч. 2ст. 233 КЗпП України в редакції, яка набула чинності з 19 липня 2022 встановлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

43. Як свідчать матеріали справи, позивач отримував грошове забезпечення, за оскаржуваний період (жовтень-грудень 2022 року), яке на його думку, не відповідає необхідному розміру. Слід зауважити, що у спірний період, позивач отримував грошове забезпечення кожного місяця, тобто був обізнаний із його розміром, а тому вважається особою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

44. Однак до суду позивач звернувся лише 05.03.2024, тобто з порушенням тримісячного строку звернення, встановленого положеннями КЗпП України.

45. Слід зазначити, що пропуск строку звернення до суду не є безумовною підставою для повернення позовної заяви або залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки, за наявності поважних причин його пропуску, такий строк може бути поновлено.

46. За змістом наведеної процесуальної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

47. Зокрема, причини пропуску строку звернення до адміністративного суду можуть бути визнані судом поважними лише якщо відповідні обставини виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, безпосередньо унеможливлюють або ускладнюють можливість подання позову у визначений законом строк, виникли протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими доказами.

48. Зазначені висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №240/12017/19 від 31.03.2021 та колегія суддів не вбачає підстав для відступу від зазначеної правової позиції.

49. З метою усунення недоліків позовної заяви, представник позивача 18 березня 2024 року подав клопотання про поновлення строку. З даного клопотання свідчить, що позивач 28.10.2023 був переведений до іншої військової частини і 30.11.2023 звернувся до адвоката задля перевірки правильності нарахування та виплати передбачених йому коштів.

50. 07.12.2023 Військова частина НОМЕР_1 отримала рапорт позивача щодо ненарахованої йому додаткової грошової винагороди та адвокатський запит про стан розгляду поданого рапорту. Враховуючи те, що відповідь від Військової частини так і не надійшла, позивач просить відраховувати 3 місячний строк для звернення до суду з моменту спливу 30 денного строку з дня отримання відповідачем рапорту на нарахування та виплату додаткової винагороди.

51. У своєму рішенні, суд першої інстанції розглянув доводи з відзиву відповідача про те, що позивачем пропущено строки звернення до суду з позовною заявою. Крім того, суд визнав необґрунтованими доводи відповідача щодо застосування до спірних правовідносин місячного строку звернення до суду.

52. Таким чином, доводи відповідача про неврахування судом першої інстанції поданого ними відзиву та необґрунтоване поновлення строку позивачу для звернення до суду є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

53. Отже, враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

V. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

54. Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

55. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

56. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

57. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

58. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

59. Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, Апеляційний Суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які б були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 червня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Залімський І. Г. Сушко О.О.