Справа № 215/958/20
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2024-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 серпня 2024 року м. Дніпросправа № 215/958/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Ясенової Т.І., Шлай А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції

на рішення Дніпропетровськго окружного адміністративного суду від 09 квітня 2024, (суддя суду першої інстанції Бондар М.В.), прийняте в порядку спрощеного (письмового) провадження в місті Дніпрі, в адміністративній справі №215/958/20 за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди,

У С Т А Н О В И В :

14.02.2020 Департамент патрульної поліції звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції кошти в загальному розмірі 152 099,77 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №355 о/с від 20.12.2016 лейтенанта поліції ОСОБА_1 призначено на посаду інспектора в Управлінні патрульної поліції в місті Кривому Розі Департаменту патрульної поліції. 09.11.2017 у м. Кривому Розі на вул. Бакинська біля будинку №6 поліцейський Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції Володін В.В. керував службовим автомобілем Тойота Пріус борт 0102 н.з 11 0984 та не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну та не обрав безпечної швидкості для руху, не впорався з керуванням, виїхав за межі проїзної частини та допустив наїзд на нерухому перешкоду у вигляді е/о 1/02, внаслідок чого службовий автомобіль належний Департаменту патрульної поліції Національної поліції України зазнав механічних ушкоджень, чим завдано матеріальних збитків, а також електроопора 1/02 отримала механічні ушкодження, чим порушив вимоги пункту 2.3.Б, 12.1 ПДР України, Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження, складеного 21.12.2019 судовим експертом ОСОБА_2 за №22/12.2/60, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки Тайота, модель Пріус, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля становить 152 099,77 грн. Отже, внаслідок протиправних дій відповідача, позивачу завдано матеріальну шкоду у розмірі 152 099,77 грн.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.02.2020 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків заподіяних в результаті ДТП, призначено судовий розгляд справи в судовому засіданні.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.08.2023 позов Департаменту патрульної поліції задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції 152 099,77 грн матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 2 281,50 грн сплаченого судового збору, а всього стягнуто 154 381,27 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29.11.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено. Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.05.2023 скасовано, а провадження у справі за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - закрито. Роз`яснено Департаменту патрульної поліції, що розгляд зазначеної справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду та, що протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови Департамент патрульної поліції може звернутися до Дніпровського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

05.12.2023 Департамент патрульної поліції звернувся до Дніпровського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05.01.2024 заяву Департаменту патрульної поліції про направлення цивільної справи за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за встановленою юрисдикцією задоволено та передано справу за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, як суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд вказаних позовних вимог.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 09.04.2024 задовольнив позовні вимоги Департаменту патрульної поліції частково. Стягнув з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції в рахунок відшкодування заподіяної шкоди суму 8 223 (вісім тисяч двісті двадцять три) гривні 35 копійок. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовив.

Не погодившись з рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог Департамент патрульної поліції звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що постановою суду відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Провадження про справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Отже, відповідач вчинив протиправні винні дії, внаслідок чого завдав позивачеві матеріальної шкоди. Відповідач зазначає, що наявними є підстави для стягнення з відповідача матеріальної шкоди в повному обсязі у зв`язку з наявністю вини останнього у спричиненні шкоди.

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на необґрунтованість доводів скарги відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 працював на посаді інспектора в Управлінні патрульної поліції в місті Кривому Розі Департаменту патрульної поліції.

09.11.2017 у м. Кривий Ріг по вул. Бакинська, біля буд. №6 сталась ДТП за участі ОСОБА_1 , який керував службовим автомобілем Тойота Приус, борт 0102 номерний знак НОМЕР_2 , що належить Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Так, постановою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.04.2018 у справі №215/5207/17 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Провадження про справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави витрати за проведення експертизи в розмірі 2288 грн.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.05.2018 постанову Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.04.2018 змінено. Звільнено ОСОБА_1 від сплати витрат на проведення авто-технічної експертизи в розмірі 2288 грн, стягнення віднесено на рахунок держави. В решті постанову Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.04.2018 залишено без змін.

Відповідно до частини 6 статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, постанова Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.04.2018 та постанова Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.05.2018 мають преюдиційне значення при розгляді даної адміністративної справи в частині чи мали місце дії та чи вчинені вони відповідачем.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 21.12.2019, вартість відновлювального ремонту автомобіля Тойота Пріус, борт 0102 номерний знак НОМЕР_2 становить 152099,77 грн. (а.с.16-45).

Факти вини ОСОБА_1 у вчиненні ДТП та завдання шкоди такими його діями автомобілю Тойота Пріус, борт 0102 номерний знак НОМЕР_2 , що належить Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, не спростовується сторонами.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції, враховуючи характер нанесення шкоди, а також те, що шкоду нанесено службовою особою внаслідок неналежного виконання обов`язків, дійшов висновку, що з відповідача має бути стягнута шкода у розмірі, що не перевищує місячного заробітку останнього.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1, 2, 4 статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до статті 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

У відповідності до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" при матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100 Порядку обчислення середньої заробітної плати, а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення - виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві (в установі, організації).

Статтею 134 КЗпП України передбачено випадки повної матеріальної відповідальності. Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли:

1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;

2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами;

3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку;

4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані;

5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування;

6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків;

7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків;

8) службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу;

9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.

Позивач зазначає, що відповідач має нести повну матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної заподіяної шкоди, оскільки він визнаний винний у вчиненні адміністративного правопорушення (ДТП).

Водночас, колегія суддів зазначає, що для умов застосування до відповідача повної матеріальної відповідальності відповідач як посадова особа мав допустити винні дії з умислом на спричинення шкоди, зокрема, умисне пошкодження, знищення, розтрата ввіреного майна.

В даному випадку відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Так, санкцією статті 124 КУпАП передбачено відповідальність, за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Таким чином, рішенням суду на яке посилається позивач, відповідача визнано винним у порушенні вимог ПДР, що спричинило пошкодження транспортного засобу та іншого майна. Водночас, фактів вчинення відповідачем умисних дій, направлених на пошкодження транспортного засобу не встановлено.

Крім того, під час розгляду справи позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження завдання відповідачем шкоди у вигляді пошкодження транспортного засобу внаслідок умисних протиправних дій, а отже підстави для покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності за пошкодження автомобіля згідно зі статтею 134 КЗпП України відсутні.

Виходячи із доведеності розміру спричиненої роботодавцю прямої дійсної шкоди винними необережними діями відповідача внаслідок порушення покладених на працівника трудових обов`язків, тобто при здійсненні патрулювання з використанням службового автомобіля, та враховуючи відсутність підстав для покладення на нього повної матеріальної відповідальності, до відповідача підлягає застосуванню норма статті 132 КЗпП України, яка визначає стягнення на користь позивача шкоди у розмірі середнього місячного заробітку відповідача.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" вказано, що суд вправі вийти за межі позовних вимог, коли неправильно визначена сума шкоди, позов заявлено про відшкодування шкоди у повному розмірі, а на працівника може бути покладена лише обмежена відповідальність; якщо працівник повинен бути притягнений до повної матеріальної відповідальності, а позов заявлено про стягнення шкоди в межах обмеженої матеріальної відповідальності.

Розмір середнього місячного заробітку відповідача становить 8 223, 35 грн, що підтверджується довідкою про доходи ОСОБА_1 №239 від 09.02.2022, яка міститься у матеріалах справи (а.с. 182).

Судом першої інстанції правильно відхилено доводи позивача про те, що відповідач є посадовою особою органу поліції, а тому на нього не поширюється стаття 132 КЗпП України, оскільки відповідач у розумінні КЗпП України не є посадовою особою підприємства.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для зміни чи скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.04.2024 в адміністративній справі № 215/958/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Шлай