Справа № 520/23969/23
Суддя: Шишов О.О.
Дата ухвалення: 2024-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 серпня 2024 року

м. Київ

справа №520/23969/23

адміністративне провадження № К/990/29791/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Шишова О.О.,

суддів: Дашутіна І.В., Яковенка М.М.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2024 року та додаткову постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2024 року у справі №520/23969/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

установив:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі по тексту - ГУ ДПС у Харківській області, відповідач), в якому, з урахуванням уточнень, просила суд:

- скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 01 червня 2016 року №4959578-13 по земельному податку з фізичних осіб у сумі 58 410,41 грн щодо ОСОБА_1 ;

- скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 30 червня 2015 року № 99369-15 по земельному податку з фізичних осіб у сумі 13 587 грн щодо ОСОБА_1 ;

- скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 30 червня 2014 року № 9525-15 по земельному податку з фізичних осіб у сумі 6 037,92 грн щодо ОСОБА_1 ;

- скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 29 квітня 2013 року № по земельному податку з фізичних осіб у сумі 6 037,92 грн щодо ОСОБА_1 ;

- скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 23 листопада 2012 року № по земельному податку з фізичних осіб у сумі 1507,43 грн щодо ОСОБА_1 ;

- стягнути з ГУ ДПС у Харківській області на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у сумі 5 369,000 грн та 35 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Ухвалами Харківського окружного адміністративного суду відкрито спрощене провадження; розгляд справи №520/23969/23 вирішено проводити в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 року скасовано. Прийнято постанову, якою позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Харківській області в частині скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Харківській області від 30 червня 2015 року № 99369-15 та від 30 червня 2014 року № 9525-15 задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 30 червня 2015 року № 99369-15 по земельному податку з фізичних осіб у сумі 13 587 грн та від 30 червня 2014 року № 9525-15 по земельному податку з фізичних осіб у сумі 6 037,92 грн. В іншій частині позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області судові витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги у загальному розмірі 3 077,98 грн.

09 липня 2024 року представник позивача подав до Другого апеляційного адміністративного суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат ОСОБА_1 , пов`язаних із професійною правничою допомогою у загальному розмірі 55 000 грн.

Додатковою постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2024 року заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Прийнято додаткову постанову, якою стягнуто з Головного управління ДПС у Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу, понесені під час розгляду справи в суді першої інстанції в розмірі 10 000,00 грн та в суді апеляційної інстанції, у розмірі 7 000,00 грн.

Не погодившись з постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2024 року та додатковою постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2024 року, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

При вирішенні питання щодо можливості відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою Суд виходить з такого.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням відповідає стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно із частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Частиною шостою статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності.

Такий перелік не є вичерпним.

Зі змісту пункту 10 частини шостої статті 12 КАС України можна зробити висновок про те, що суд має право віднести до категорії справ незначної складності справу, яка не передбачена у вищезазначеному переліку, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 КАС України), а також через складність та інші обставини.

Суд першої інстанції розглянув цю справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Системний аналіз вищезазначених положень процесуального закону дає підстави вважати, що суд має право віднести справу до категорії малозначних за результатами оцінки характеру спірних правовідносин, предмету доказування, складу учасників та інших обставин, а також крім справ, які підлягають розгляду в порядку загального позовного провадження.

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 257 КАС України та пункту 4 частини четвертої статті 12 КАС України (в редакції, чинній до 19 липня 2024 року) справи у спорах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не можуть розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження, їх розгляд здійснюється виключно за правилами загального позовного провадження.

Пунктом 4 частини четвертої статті 12 КАС України (в редакції, чинній з 19 липня 2024 року) визначено, що справи у спорах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців - вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Положення вказаної правової норми процесуального закону узгоджуються з приписами частини четвертої статті 257 КАС України, яка відносить справи в аналогічних спорах до переліку справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

На час звернення позивача з адміністративним позовом, а саме у 2023 році, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 2 684,00 гривні.

Спір у цій справі виник щодо правомірності прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень, сума яких не перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на час звернення до суду з позовом.

Тобто, предмет спору цієї справи не містить ознак, за яких її не можна було розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

На підставі наведеного, оцінивши характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників, установивши, що предмет спору не віднесений до переліку справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, колегія суддів вважає, що ця справа є справою незначної складності, а тому, розглядаючи цю справу в порядку спрощеного позовного провадження, судом не було порушено норм процесуального права.

Щодо оскарження додаткової постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2024 року Суд зазначає, що додаткова постанова є невід`ємною частиною рішення, яким розглянуто справу по суті.

Тому при оцінці касаційної скарги на предмет допустимості касаційного оскарження додаткової постанови, слід застосовувати такий же критерій.

Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність обставин, наведених у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява № 21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява 26737/95).

На підставі викладеного вбачається, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» у праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ураховуючи викладене, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 248, 328, 333, 359 КАС України, -

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2024 року та додаткову постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2024 року у справі №520/23969/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. О. Шишов

Судді І. В. Дашутін

М. М. Яковенко