Справа № 308/22220/23
Суддя: Зизич В. В.
Дата ухвалення: 2024-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/298/3/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2024 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі:

судді Зизич В.В.,

секретар судового засідання Коваль А.Ю.

номер справи 308/22220/23,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Головне управління Національної поліції у Львівській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Великий Березний адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в порядку адміністративного судочинства звернувся до суду з вказаним вище позовом.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 2 грудня 2023 року близько 1.00 години, керуючи автомобілем марки NISSAN NP 800, номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вулиці Круг Городище в місті Турка Львівської області був зупинений поліцейським - інспектором відділення поліції №2 /м. Турка/ Самбірського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області старшим лейтенантом ОСОБА_2 , який заявив про керуванняним позивачем транспортним засобом, у якого був неосвітлений номерний знак в темну пору року, та порушення ним п.2.9 в ПДР - керування водієм транспортного засобу з номерним знаком перевернутим чи неосвітленим.

Вказує, що 2 грудня 2023 року інспектором відділення поліції №2 /м.Турка/ Самбірського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області старшим лейтенантом Бринь Михайло Осиповичем відносно нього винесено постанову серії ЕНА №1051470 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за ознаками правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1190 грн.

Вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною.

Позивач зазначив, що відповідач виніс оскаржувану постанову, але будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи. В оскаржуваній постанові як доказ на підтвердження встановлених відповідачем обставин про вчинення позивачем адміністративного правопорушення вказано - до постанови додається відеофіксація і все. При цьому, оспорювана постанова не містить посилань на жодні належні та допустимі докази, зокрема, показання свідків, показання технічних приладів та засобів, посилання на офіційні документи, тощо, на підставі яких поліцейським зроблено висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, протокол не був складений.

Стверджує, що номерний знак транспортного засобу був чистим і символи номерного знаку чітко визначалися, були освітлені, належні та допустимі докази про порушення п.2.9.В ПДР в постанові відсутні.

За вказаних обставин, позивач просить скасувати оскаржену постанову ЕНА №1051470 від 2 грудня 2023 року, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 грудня 2023 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 січня 2024 року матеріали адміністративної справи №308/22220/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу передано на розгляд за підсудністю до Великоберезнянського районного суду Закарпатської області (смт. Великий Березний, вул. Шевченка, 22).

Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 4 березня 2024 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У строк, установлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надав.

Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивач ОСОБА_1 на розгляд справи не з`явився. Попередньо подав заяву, в якій просить адміністративну справу за його позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу розглянути без його участі, позов підтримує та просить його задовольнити.

Відповідач Головне управління Національної поліції у Львівській області повідомлений про час, місце та дату розгляду справи шляхом направлення тексту повідомлення судової повістки в електронний кабінет відповідача - Головного управління Національної поліції у Львівській області, представник у судове засідання не з`явився.

15 серпня 2024 року на електронну адресу суду від відділення поліції №2 Самбірського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області за підписом т.в.о. начальника ОСОБА_3 надійшов лист, який останній повідомляє, що інспектор СРПП ВП №2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області старший лейтенант поліції ОСОБА_2 не прибуде на судове засідання 16.08.2024 року о 15.00 год., оскільки перебуватиме на службі в складі СРПП ВП№2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися.

З`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, дослідивши та оцінивши докази, суд вважає, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке.

Судом установлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1051470 від 2 грудня 2023 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1190 гривень.

ОСОБА_1 , не погоджуючись із означеним рішенням поліцейського, вважає себе невинним, а оскаржену постанову такою, що підлягає скасуванню, а тому звернувся до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.

Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу оскарження рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення наявності факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість винесення ним постанови про адміністративне правопорушення.

Надаючи правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень, суд виходить із наступного.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч.1 ст.9 КУпАП).

Стаття 280 КУпАП визначає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В свою чергу, згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно приписів ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, що визначено ч. 2 ст. 77 КАС України.

Оскарженою постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

Виходячи із змісту оскарженої постанови, особою, яка її винесла, було встановлено, що 2 грудня 2023 року о 01 годині 00 хвилин в м. Турка, вул. Круг Городище, 6, водій ОСОБА_1 керував автомобілем, у якого було неосвітлений номерний знак в темну пору доби.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила №1306).

Частиною 1 ст.121-3 КУпАП визначено відповідальність за вимоги законодавства щодо використання номерних знаків транспортних засобів.

Відповідно до п.2.9 В ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що:не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Як згадувалось вище, в оскаржуваній постанові зазначено, що позивач скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст.121-3 КУпАП, оскільки, будучи водієм, керував транспортним засобом, у якого був неосвітлений номерний знак в темну пору доби.

Разом з тим, суд не може вважати вказані обставини доведеними належними та допустимими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки такі в матеріалах справи відсутні.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд звертає увагу, що вищезазначена правова норма визначає ряд фактичних даних, на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення та знаходить, що за обставинами справи копія постанови про притягнення до адміністративної відповідальності не може бути визнана належним доказом по даній справі відповідно до положень статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою вона не є самостійним беззаперечним доказом, являє собою рішення про притягнення до адміністративної відповідальності і обставини викладені в ній повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Згідно зі статтею 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Позивач факт вчинення ним адміністративного правопорушення заперечив. В той же час відповідач доказів протилежного суду не надав.

Суд встановив, що відповідач на виконання вимог ч. 1, 2 статті 77 КАС України та ст.251 КУпАП не надав жодних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем не надано належних, допустимих доказів в підтвердження порушення позивачем п.2.9 В Правил дорожнього руху, не надано і відзиву на позовну заяву.

Єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є лише оскаржена постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм Правил дорожнього руху.

Однак, суд вважає, що така постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатись як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскарженій постанові.

Суд зазначає, що оскаржувана постанова не є беззаперечним доказом вчинення позивачем правопорушення, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Між тим, така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення, однак в розглядуваному випадку фіксування працівником поліції не здійснювалось.

Таким чином, на думку суду, лише фіксація вчинення адміністративного правопорушення позивачем, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі, однак в даній справі докази фіксації правопорушення відсутні.

Відповідачем - Головним управлінням Національної поліції у Львівській області, як суб`єктом владних повноважень, з огляду на те, що предметом розгляду у даній справі є постанова інспектора відділення поліції №2 (м.Турка) Самбірського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції Бринь М.О., не доведено правомірності дій поліцейського та не надано обґрунтованих доводів прийняття останнім оскарженої постанови відповідно до норм КУпАП.

З огляду на вищезазначене та те, що відповідач по справі доказів на підтвердження наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, а також правомірності дій поліцейського відповідно до ст.77 КАС України, не надав, суд прийшов переконання, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову повністю.

Таким чином, суд встановив те, що відповідач не довів факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП, також не надав суду жодних доказів, які безпосередньо підтверджували обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке позивача притягнуто до відповідальності, не наддав відзиву на поданий позов. Як наслідок, відповідач не довів правомірності прийнятої постанови серії ЕНА №1051470 від 2 грудня 2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП, що є підставою для її скасування.

При вирішенні даного спору суд застосовує спеціальні норми права, які містяться у ст.ст.9, 121, 251, 280 КУпАП, з урахуванням норм права, що містяться у ч. 2 ст. 19 Конституції України, та на окремі з яких вірно посилався позивач у позовній заяві.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує те, що ч.1 ст.139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, підставою для стягнення з суб`єкта владних повноважень судового збору є задоволення позовних вимог сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, та наявність документального підтвердження сплати нею судового збору у відповідному розмірі.

Така позиція суду повністю співпадає з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23 липня 2020 по справі №524/6159/16-а.

Згідно даних квитанції від 7 грудня 2023 року позивачем при зверненні до суду з вищевказаним позовом було сплачено судовий збір у розмірі 536 гривень 80 копійок.

Отже, враховуючи те, що позов ОСОБА_4 задоволено повністю, судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 536 гривень 80 копійок, відповідно до ст.139 КАС України мають бути покладені на відповідача - Головне управління Національної поліції у Львівській області.

Керуючись ст.ст.9, 10, 77, 90, 139, 243-246, 250, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Постанову серії ЕНА №1051470 від 2 грудня 2023 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.121-3 КУпАП, винесену інспектором відділення поліції №2 (м. Турка) Самбірського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області Бринь Михайлом Осиповичем скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Львівській області на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування сплаченого судового збору грошові кошти в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідачі: Головне управління Національної поліції у Львівській області, місцезнаходження: 79007, м.Львів, площа Генерала Григоренка, буд. 3, .

Повне рішення суду складено 16 серпня 2024 року.

Суддя Зизич В.В.