Справа № 520/11454/24
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2024-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

19 серпня 2024 року № 520/11454/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кухар М.Д. розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) , Військова частина НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 , код НОМЕР_4 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд :

-визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації;

-визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_3 щодо зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу Військової частини НОМЕР_3 ;

-зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 прийняти рішення про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_3 .

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження у справі.

Суддя Кухар М.Д. з 19.06.2024 по 21.06.2024 та з 04.07.2024 по 05.07.2024 перебувала у відрядженні, з 08.07.2024 по 09.08.2024 перебувала у щорічній відпустці.

Дослідивши надані матеріали справи, суд встановив наступне.

В 2023 році позивач був призваний на військову службу по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 та 15.12.2023 року зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 , що підтверджується відмітками в його військовому квитку.

Позивач є членом та служителем РЕЛІГІЙНОЇ ГРОМАДИ «ХРИСТИЯНСЬКОЇ ЦЕРКВИ «СПОКУТА», релігійне віровчення якої забороняє брати до рук та застосовувати зброю.

За своїм віровченням РЕЛІГІЙНА ГРОМАДА «ХРИСТИЯНСЬКОЇ ЦЕРКВИ «СПОКУТА» відноситься до Української Церкви християн віри Євангельської (УЦХВЄ), що підтверджується довідкою Старшого Пастора РЕЛІГІЙНОЇ ГРОМАДИ «ХРИСТИЯНСЬКОЇ ЦЕРКВИ «СПОКУТА» Кузьмича В.В. № 31/05 від 31.05.2023 року.

Відповідно до постанови КМУ № 2066 від 10.11.1999 року, за своїм віровченням релігійна громада, до якої належить ОСОБА_1 , знаходиться в «Переліку релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю».

До моменту мобілізації, позивач подавав заяву до начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 03.10.2023 року (відмітка про реєстрацію 03.10.2023 року) з приводу того, що він є членом та служителем РЕЛІГІЙНОЇ ГРОМАДИ «ХРИСТИЯНСЬКОЇ ЦЕРКВИ «СПОКУТА», релігійне віровчення якої забороняє брати до рук за застосовувати зброю та відповідно до ч. 4 ст. 35 КУ та ЗУ «Про альтернативну (невійськову) службу», просив звільнити його від призову на військову службу під час мобілізації, або замінити військову службу на альтернативну (невійськову) службу в силу його релігійних переконань, однак його заява була проігнорована відповідачем 1.

Також, позивач вже після своєї мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 , подав заяву про звільнення від мобілізації через релігійні переконання від 19 грудня 2023 року до командира 1 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки майора ОСОБА_2 , на що листом командира військової частини НОМЕР_3 полковника ОСОБА_3 № 438 від 12.02.2024 року отримав відмову з посиланням на те, що заміна військової служби альтернативною (невійськовою) під час війни українським законодавством не передбачена з пропозицією звернення до суду для вирішення цього питання.

Аналогічна заява подавалась з боку позивача і до Офісу Генерального прокурора за № 27/2-6272ВИХ-24 від 23.01.2024 року, на що листом командира військової частини НОМЕР_3 полковника ОСОБА_3 № 863 від 25.03.2024 року ОСОБА_1 отримав ще одну аналогічну відмову з посиланням на ті ж самі обставини.

Крім того, було подано звернення до Уповноваженого ВРУ з прав людини щодо сприяння у відновленні порушеного права громадянина ОСОБА_1 на проходження альтернативної (невійськової) служби та було отримано відповідь у формі листа директора Департаменту моніторингу додержання прав у секторі оборони та прав ветеранів і військовослужбовців, полонених та членів їх родин ОСОБА_4 від 08.01.2024 року, про те, що наказ про призов ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації на особливий період суперечить положенням статті 35 КУ.

Зі змісту цього листа також вбачається, що хоча порядок вирішення питання направлення на альтернативну (невійськову) службу і регламентується положеннями ЗУ «Про альтернативну (невійськову) службу», який не містить правових норм щодо призову громадян України на військову службу під час мобілізації на особливий період Конституція України та міжнародні договори (ст. 9 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. 18 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права), мають вищу юридичну силу (перевагу над іншими внутрішньодержавними законодавчими актами), а тому право особи на альтернативну службу є абсолютним, і не може обмежуватися у зв`язку з відсутністю (неурегулюванням законами України) порядку її проходження під час дії воєнного стану.

Більш того, статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підтримку та мобілізацію" передбачено, що зазначений у законі перелік підстав, за наявності яких громадяни звільняються від призову на військову службу не є вичерпним, тобто такі підстави можуть бути закріплені і іншими актами законодавства.

Позивач перебуває під кримінальним переслідуванням з боку третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві, оскільки даним відділом здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000112 від 11.03.2024 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 ККУ, що підтверджується листом старшого слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві Віталія Реви від 23.04.2024 року та листом виконувача обов`язків керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону Віталія Магери від 13.03.2024 року.

ОСОБА_1 не згоден зі вказаними діями відповідачів, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку вищенаведеному, суд вказує наступне.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначено Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-XII (далі Закон № 3543-XII).

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону № 3543-XII загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Частиною 1 статті 22 Закону № 3543-XII визначено, що громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Згідно з ч. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі Закон №3543-ХІІ) призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі Положення №154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно з п. 9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Також суд вказує, що відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно п.4 ст.1 Громадяни України мають право на заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою згідно з Конституцією України та Законом України "Про альтернативну (невійськову) службу".

Відповідно до статті 1 Закону України Про альтернативну (невійськову) службу! альтернативною службою є служба яка запроваджується замість проходження строкової військової служби і має на меті виконання обов`язку перед суспільством.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження права громадян на проходження альтернативної служби із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно п.6 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, проходжен ня військової служби здійснюється: "громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом".

Абзацем 1,2 пункту 1 статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що на військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які пе ребувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалеж но від місця їх перебування на військовому обліку. Призов резервістів та військовозо бов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування вій ськових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань незалежно від місця їх пере бування на військовому обліку.

Судом встановлено, що станом на день призову ОСОБА_1 15.12.2023 року, п. 1 ст. 181 Закона України Про військовий обов`язок і військову службу, під час дії воєнного стану призов на строкову військову службу не проводиться.

Таким чином, на час призову позивача на військову службу, Законом не передбачено призов на строкову службу.

Закон України «Про альтернативну (невійськову) службу», який передбачає заміну строкової служби на альтернативну (невійськову) службу не підлягає застосуванню.

Позивач відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не мав права звільнення від призову.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оцінюючи наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні на предмет належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, як того вимагає процесуальне законодавство, проаналізувавши норми матеріального права, які належить застосувати до спірних правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243 - 246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) , Військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Кухар М.Д.