Справа № 260/3376/24
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2024-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 серпня 2024 рокум. Ужгород№ 260/3376/24

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просить: 1) визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області №28 від 01 грудня 2023 року на заміну рішення №28 від 10 листопада 2023 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 07 листопада 2023 року; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 07 листопада 2023 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи: з 04 травня 1984 року по 06 грудня 1984 року сантехніком у колгоспі ім. Ілліча; з 17 травня 1985 року по 12 вересня 1985 року сезонним робітником по ремонтних роботах; з 01 травня 1990 року по 11 жовтня 1990 року на посаді штукатура-муляра в Агрофірмі «Битки», з 05 травня 1991 року по 12 лютого 1992 року столярем у ПМК за №36 Красноарскагроліспром; з 10 січня 1993 року по 15 квітня 1996 року штукатуром-мулярем у Акціонерному товаристві закритого типу «ЮКОН».

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що в листопаді 2023 року він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком, до якої долучив всі необхідні документи. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області №28 від 10 листопада 2023 року пенсію за віком було призначено, однак вже в грудні 2023 року територіальний орган Пенсійного фонду України змінив таке рішення та відмовив у призначенні пенсії за відсутності необхідного страхового стажу. При цьому таке рішення було аргументоване тим, що періоди його трудової діяльності на території російської федерації не можуть бути враховані до страхового стажу з огляду на припинення участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Вказане рішення територіального органу Пенсійного фонду України вважає протиправними, оскільки спірні періоди трудової діяльності підтверджені відомостями його трудової книжки, що, в розумінні законодавчих норм, є основним документом для підтвердження страхового стажу.

30 травня 2024 року відповідач 2 подав через особистий електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому проти заявлених позовних вимог заперечив та просив у задоволенні позову відмовити, аргументуючи безпідставністю такого. Зокрема, пояснив, що підставою неврахування окремих періодів трудової діяльності позивача за трудовою книжкою НОМЕР_1 є допущені недоліки у її заповненні, а також відсутність документів про відпрацьовані трудодні. Окрім того, зазначив, що не може бути зарахований період роботи на території російської федерації з 10.01.1993 по 15.04.1996, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року. Також вважає, що питання зарахування певних періодів роботи особи до її страхового стажу відноситься до дискреційних повноважень органу Пенсійного фонду України.

13 червня 2024 року відповідач 1 подав до суду відзив на позов, в якому із заявленими позовними вимогами не погоджується. Так, зазначає, що за результатами перевірки поданих позивачем документів було встановлено відсутність в останнього достатнього страхового стажу, тому у призначенні пенсії за віком було правомірно відмовлено.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, розглянувши доводи сторін, наведені ними в письмових заявах, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 07 листопада 2023 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі ГУ ПФУ в Закарпатській області) із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №28 від 10.11.2023 ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням Міжнародної угоди з Чеською Республікою з 07 листопада 2023 року з урахуванням тривалості страхового стажу 28 років 0 місяців 24 дні.

В подальшому листом №0700-0304-9/65797 від 21.11.2023 ГУ ПФУ в Закарпатській області повідомило Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУ ПФУ в Одеській області) та Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про безпідставність зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи на території російської федерації з 10.01.1993 по 15.04.1996 на підставі записів трудової книжки НОМЕР_2 від 04.10.1980 та, відповідно, призначення пенсії. З огляду на що ГУ ПФУ в Закарпатській області просило переглянути рішення про призначення пенсії, опрацювавши електронну пенсійну справу без використання принципів черги.

Рішенням ГУ ПФУ в Одеській області №28 від 01.12.2023 року, прийнятим на заміну рішення №28 від 10.11.2023, у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 було відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 28 років. При цьому до страхового стажу не зараховано наступні періоди роботи:

- з 04.05.1984 по 06.12.1984 в колгоспі згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 04.10.1980, оскільки відсутня довідка про встановлений і вироблений мінімум трудової участі в громадському господарстві;

- з 17.05.1985 по 12.09.1985 та з 01.05.1990 по 11.10.1990 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 04.10.1980, оскільки запис про звільнення завірено печаткою, на якій неможливо ідентифікувати підприємство;

- з 05.05.1991 по 12.02.1992 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 04.10.1980, оскільки дата зарахування (05.05.1991) не відповідає даті наказу на зарахування (20.06.1991) та дата звільнення (12.02.1992) не відповідає даті наказу на звільнення (06.04.1992);

- періоди роботи на території російської федерації з 10.01.1993 по 15.04.1996 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 04.10.1980, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Не погоджуючись з рішенням органу Пенсійного фонду України, вважаючи таке протиправним та таким, що порушує його право на пенсійне забезпечення, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Ст. 46 Конституції України також передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Питання виникнення та реалізації права громадян на пенсійне забезпечення врегульоване положеннями Законів України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі Закон №1788) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон №1058) (в редакціях, чинних на момент призначення пенсії).

Під «страховим стажем» згідно ч. 1 ст. 24 Закону №1058 розуміють період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Вищезазначене кореспондується також з нормами Закону №1788.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №1058, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058).

Згідно до ч. 1 ст. 56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Положеннями ст. 62 Закону №1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вказане кореспондується також з положеннями п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993р. (далі Інструкція) та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 р. (далі Порядок).

Відповідно до п. 2.2 Інструкції, до трудової книжки вносяться наступні відомості: про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно п. 2.3 Інструкції записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (2.4 Інструкції).

Вказане кореспондується також з положеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162 (далі Інструкція №162) (що була чинна на момент видачі трудової книжки позивача).

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що позивач при зверненні за призначенням пенсії подав, в тому числі трудову книжку НОМЕР_1 від 04.10.1980, в якій наявні відомості про наступні період роботи ОСОБА_1 :

- з 04.05.1984 по 06.12.1984 в колгоспі ім. Ілліча на посаді сантехніка;

- з 17.05.1985 по 12.09.1985 в Таскаєвському сільгоспі на посаді робочого на ремонтні роботи;

- з 01.05.1990 по 11.10.1990 в Агрофірмі «Битки» на посаді муляра-штукатура;

- з 05.05.1991 по 12.02.1992 в ПМК-36 «Красноярскагролеспром» на посаді столяра 5 розряду;

- з 10.01.1993 по 15.04.1996 АТ закритого типу «ЮКОН» на посаді штукатура-муляра.

Разом з тим, ГУ ПФУ в Одеській області відмовився зарахувати такі періоди до страхового стажу позивача.

Стосовно періоду роботи з 04.05.1984 по 06.12.1984 в колгоспі ім. Ілліча суд зазначає наступне.

Свою відмову зарахувати такий до страхового стажу позивача ГУ ПФУ в Одеській області аргументує тим, що такий період не підтверджений довідкою про встановлений і вироблений мінімум трудової участі в громадському господарстві.

Так, судом встановлено, що 04 травня 1984 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу в колгосп ім. Ілліча на посаду сантехніка, з якої звільнено 06 грудня 1984 року, що підтверджується записами трудової книжки НОМЕР_1 від 04.10.1980. Така трудова книжка була оформлена відповідно до вимог Інструкції №162, тобто на підтвердження трудової діяльності робітника і службовця державних, кооперативних підприємствах, установах та організаціях, а не членів колгоспів. Жодних доказів членства ОСОБА_1 в колгоспі ім. Ілліча та необхідність виконання встановленого мінімуму трудоднів відповідач 2 не надав.

В свою чергу запис про трудову діяльність ОСОБА_1 в колгоспі ім. Ілліча відповідає вимогам Інструкція №162, жодних зауважень щодо такого відповідач 2 не наводить, тому суд вважає, що відомості трудової книжки НОМЕР_1 є належним доказом підтвердження страхового стажу позивача.

При цьому суд відхиляє твердження ГУ ПФУ в Одеській області про необхідність підтвердження вказаного періоду роботи довідкою про встановлений і вироблений мінімум трудової участі в громадському господарстві, оскільки п. 3 Порядку, передбачено, що для підтвердження трудового стажу приймаються, в тому числі, довідки та інші документи, які містять відомості про періоди роботи, тільки у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 21 березня 2019 року у справі №227/4564/16-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на зазначене такий період роботи підлягає зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 .

Стосовно періодів роботи з 17.05.1985 по 12.09.1985 та з 01.05.1990 по 11.10.1990 суд зазначає наступне.

Свою відмову зарахувати такі до страхового стажу позивача ГУ ПФУ в Одеській області аргументує тим, що відповідні записи в трудовій книжці завірено печаткою, на якій неможливо ідентифікувати підприємство.

Так, відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 04.10.1980, 17 травня 1985 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу в Таскаєвському сільгоспі на посаду робочого на ремонтні роботи, з якої був звільнений 12 вересня 1985 року. Також 01 травня 1990 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в Агрофірму «Битки» на посаду муляра-штукатура, з якої був звільнений 11 жовтня 1990 року.

Дослідивши наявні в матеріалах справи копії зазначеної вище трудової книжки, судом встановлено, що відомості про такі періоди роботи внесено з дотриманням вимог Інструкції, зокрема, відомості про прийняття та звільнення з роботи зроблені акуратно, кульковою ручкою, завірені підписом уповноваженої особи та печаткою юридичної особи, з посиланням на відповідні накази. З таких можна точно встановити місце, посаду та період роботи позивача, а також номер та дату розпорядчого документа, на підставі яких зроблені відповідні записи.

Вказані обставини відповідачами не заперечуються.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даного періоду роботи відповідачем суду не надано.

Так, дійсно, відтиски печатки, якими завірено відповідні записи в трудовій книжці, є нечіткими, однак такі недоліки є суто формальними та не виключають можливість зарахування відповідних періодів роботи до страхового стажу позивача.

Так, відповідно до п. 18 постанови Ради міністрів СРСР від 06 вересня 1973 року №656 «Про трудові книжки робочих та службовців», відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням керівника підприємства, установи, організації).

Аналогічний припис міститься в п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», згідно з яким відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів уповноваженою особою і, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини уповноваженого органу не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Така правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а.

Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Виявлені відповідачем недоліки в заповненні трудової книжки не є такими, що виключають можливість зарахування відповідних періодів роботи до страхового стажу позивача.

Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення такої.

Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

З огляду на що періоди роботи з 17.05.1985 по 12.09.1985 та з 01.05.1990 по 11.10.1990 підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача згідно з відомостями трудової книжки НОМЕР_1 від 04.10.1980.

Окрім того, суд звертає увагу відповідачів на те, що вони, як уповноважені на призначення пенсії органи, можуть самостійно звертатися до підприємств з метою здійснення перевірки поданих заявником відомостей, достовірність яких ставиться під сумнів.

Проте в спірних правовідносинах відповідач 2 жодний дій на перевірку зазначених у трудовій книжці НОМЕР_1 відомостей про трудовий стаж ОСОБА_1 не вчиняв, натомість відмовив у зарахуванні вказаних у ній періодів до страхового стажу.

Стосовно періоду роботи з 10.01.1993 по 15.04.1996 в Акціонерному товаристві закритого типу «ЮКОН» суд зазначає наступне.

Свою відмову зарахувати такий до страхового стажу позивача ГУ ПФУ в Одеській області аргументує тим, що з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Оцінюючи таке рішення суб`єкта владних повноважень з точки зору основних засад адміністративного судочинства суд зазначає наступне.

Відповідно до основних положень Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, держав-учасниць цієї Угоди, керуючись статтями 2, 4 Угоди про створення Співдружності Незалежних Держав, виходячи з необхідності захисту прав громадян в області пенсійного забезпечення, усвідомлюючи, що кожна держава-учасниця Співдружності повинна нести безпосередню відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, визнаючи, що держави-учасниці Співдружності мають зобов`язання щодо непрацездатних осіб, які придбали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди, визнаючи необхідність неухильного дотримання зобов`язань за міжнародними угодами, укладеними СРСР по питань пенсійного забезпечення.

Згідно з вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно абзацу 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Суд зауважує, що наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Ч.2 ст.13 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Така Угода була чинна як для України, так і для росії в спірні періоди роботи позивача, а тому такі обставини як повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України та військова агресія по відношенню до громадян України, не може бути підставою для відмови пенсійним органом у врахуванні стажу позивача за періоди роботи на території росії, які мали місце до вказаних подій.

Суд зазначає, що право позивача на призначення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди та, відповідно, відсутність чи неможливість витребування документів з російської федерації.

З огляду на вищенаведене період роботи ОСОБА_1 в АТ закритого типу «ЮКОН» підлягає зарахуванню до його страхового стажу.

Стосовно періоду роботи позивача з 05.05.1991 по 12.02.1992 в ПМК-36 Краснодарскагроліспром суд зазначає наступне.

Свою відмову зарахувати такий до страхового стажу позивача ГУ ПФУ в Одеській області аргументує тим, що дата зарахування на роботу (05.05.1991) не відповідає даті наказу на зарахування (20.06.1991), а дата звільнення з роботи (12.02.1992) не відповідає даті наказу на звільнення (06.04.1992).

З цього приводу суд зазначає наступне.

Пунктами 2.3, 2.4 розділу 2 Інструкції передбачено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Так, як вбачається із записів під порядковим номером 25, 26 трудової книжки НОМЕР_1 від 04.10.1980, ОСОБА_1 на підставі наказу №46 від 20 червня 1991 року був прийнятий на роботу в ПМК-36 «Красноярскагролеспром» на посаду столяра 5 розряду з 05 травня 1991 року. В подальшому на підставі наказу №12 від 06 квітня 1992 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи з 12 лютого 1992 року.

Тобто, запис про прийняття позивача на роботу 05.05.1991 містить посилання на наказ від 20.06.1991, який фактично був прийнятий майже через два місяці, а запис про звільнення з роботи 12.02.1992 містить посилання на наказ від 06.04.1992, який прийнятий майже через три місяці після фактичного звільнення.

На думку суду, вказані неузгодженості у відомостях про трудову діяльність позивача в ПМК-36 «Красноярскагролеспром» ставлять під сумнів їх дійсність. В свою чергу ОСОБА_1 жодних інших доказів, передбачених Порядком, для підтвердження трудового стажу ні органу Пенсійного фонду України, ані суду не надав.

Тому, враховуючи суперечливі відомості в №№25, 26 записів трудової книжки НОМЕР_1 від 04.10.1980, суд вважає правомірним висновок ГУ ПФУ в Одеській області щодо неможливості зарахування вказаного періоду трудової діяльності до страхового стажу ОСОБА_1 . З огляду на що позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Оскільки за результатами розгляду даної адміністративної справи судом встановлено протиправність незарахування відповідачем 2 окремих періодів трудової діяльності ОСОБА_1 до його страхового стажу, оскаржене рішення №28 від 01 грудня 2023 року підлягає скасуванню.

При цьому, вирішуючи питання ефективного захисту прав ОСОБА_1 , суд бере до уваги те, що уповноваженим органом для призначення пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів, в тому числі і нових. Суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати нові документи, яким не надана була оцінка, та встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права на призначення пенсії.

Як випливає зі змісту Рекомендації №R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за встановленими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини в справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії», в яких останній зазначив, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції не полягає у підміні органів влади держави, тобто суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Відповідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на вищезазначене з метою забезпечення належного та ефективного захисту прав позивача суд вважає за можливе позов задовольнити шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області, як органу, що вирішував питання можливості зарахування спірних періодів до страхового стажу позивача, повторно розглянути подану ОСОБА_1 заяву від 07.11.2023 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Згідно вимог ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місцезнаходження: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, код ЄДРПОУ - 20453063), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (місцезнаходження: вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, Одеська область, 65107, ) про протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області №28 від 01 грудня 2023 року на заміну рішення №28 від 10 листопада 2023 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 04 травня 1984 року по 06 грудня 1984 року сантехніком у колгоспі ім. Ілліча; з 17 травня 1985 року по 12 вересня 1985 року сезонним робітником по ремонтних роботах; з 01 травня 1990 року по 11 жовтня 1990 року на посаді штукатура-муляра в Агрофірмі «Битки»; з 10 січня 1993 року по 15 квітня 1996 року штукатуром-мулярем у Акціонерному товаристві закритого типу «ЮКОН».

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.11.2023 про призначення пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

5. В решті позову відмовити.

6. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (місцезнаходження: вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, Одеська область, 65012, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань 908,40 гривень (Дев`ятсот вісім гривень 40 коп.) судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяР.О. Ващилін