Справа № 400/15811/23
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2024-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/15811/23

Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В. Час і місце ухвалення: м. Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А.І.

Ступакової І.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року по справі за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови від 23.11.2023 року № ПШ018775, -

В С Т А Н О В И Л А :

ФОП ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Державної служба України з безпеки на транспорті № ПШ018775 від 23.11.2023 року про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн.

В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначав, що не був автомобільним перевізником. Повідомлення про розгляд справи не отримував, що є грубим порушенням та самостійною підставою для скасування постанови.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті задоволено .

Визнано протиправною та скасовано постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ018775 від 23.11.2023 року.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати у сумі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що доводи суду про визначення автомобільного перевізника з графи ТТН №031475 «автомобільний перевізник» не с доречним з огляду на те, що така ТТН містить грубий дефект, який позбавляє Відділ можливості належної ідентифікації суб`єкта переверезення із зазначеного пункту. Вказує, що шляхом перевірки вказаної інформації встановлено, що особи ФОП «Транзіт» не існує, натомість дані щодо коду ЄДРПОУ, які дозволяють однозначно ідентифікувати перевізника у ТТН відсутні в порушення вимог ст. 48 Закону №2344-111. Справедливим буде зауваження про те, що юридична особа не може існувати в такій організаційно-правовій формі як ФОП. Відтак, ТТН №031475 з огляду на дефект заповнення (дані суперечливі) не може бути документом, на основі якого визначається автомобільний перевізник. Посилається на те, що позивач не був позбавлений права під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, надати пояснення та/або додаткові докази Державній служби України з безпеки на транспорті в особі відділу Державного нагляду (контролю) в Миколаївській області, щодо складення документів відносно неналежної особи. Відповідачем вході перевірки встановлено факт здійснення водієм перевезень на ТЗ, який належав Позивачу згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, з перевищенням габаритно-вагових параметрів, то вважаємо, що оскаржувана постанова про накладення штрафу за порушення законодавства про автомобільний транспорт є правомірною та не підлягає скасуванню.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 21.10.2023 року посадовими особами Укртрансбезпеки, на підставі направлення на рейдову перевірку № 42/В та тижневого графіка перевірок, проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт щодо ОСОБА_1 . Водій надав для перевірки посвідчення водія НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , ТТН №031475 від 20.10.2023 року.

Під час зазначеної перевірки було виявлено, що ТЗ ДАФ, реєстраційний номер НОМЕР_4 , з напівпричепом Джанміль, реєстраційний номер НОМЕР_5 перевозився вантаж з перевищенням габаритно-вагових параметрів, а саме: навантаження на одиночну вісь становило 13,56 тон при допустимих 11,5 тон, що підтверджується копією талону про зважування № 52536.

За результатами перевірки було складено довідку № 003069 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 21.10.2023 року, акт № 02495 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 21.10.2023 року.

23.11.2023 року Відділом державного нагляду (контролю) у Миколаївській області винесено постанову № ПШ018775, якою до позивача застосовано штраф у розмірі 17000,00 грн за порушення абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344, а саме: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

Позивач вважає зазначену постанову протиправною, у зв`язку з чим оскаржив її у судовому порядку.

Задовольняючи позов товариства та скасовуючи спірну постанову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи доведено, що позивач у спірних правовідносинах не був автомобільним перевізником, оскільки в товарно-транспортній накладній містяться дані про автомобільного перевізника ФОП Транзіт.

Колегія суддів надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції, з урахуванням доводів апеляційної скарги приходить до наступного.

Відповідно до ч.12 ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року №2344-III (далі Закон №2344-III) державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Як визначено частинами 1 та 2 статті 48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

При оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити: дата і місце складання; вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті); автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення; вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті); транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто; пункти завантаження і розвантаження.

Водій транспортного засобу зобов`язаний, зокрема, мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень (ч.2 ст.49 Закону №2344-III).

Непред`явлення вказаних документів під час проведення перевірки свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком для застосування санкцій, визначених ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Так, положеннями абз.3 ч.1 ст.60 Закону №2344-III визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.22.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306, (далі - ПДР) маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.

Відповідно до п.22.5 Правил дорожнього руху в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі понад 16 т, строєні осі понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі понад 18 т, строєні осі понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Згідно абз.15 ч.1 ст.60 Закону №2344-IIІ до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, зі змісту наведених норм слідує, що суб`єктом відповідальності за ст.60 Закону №2344-IIІ є автомобільний перевізник.

Автомобільного перевізника статтею 1 Закону №2344-IIІ визначено як фізичну або юридичну особу, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно ст.33 Закону №2344-IIІ автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Сторонами у справі не заперечується, що при оформленні матеріалів перевірки відомості про автомобільного перевізника взято посадовими особами Укртрансбезпеки з даних щодо власника транспортного засобу (свідоцтва про реєстрацію ТЗ).

Суд першої інстанції зазначив, що в акті перевірки відповідач посилається на товарно-транспортну накладну (№ 031475 від 20.10.2023 року), з копії якої вбачається, що позивач не є перевізником, оскільки в товарно-транспортній накладній містяться дані про автомобільного перевізника ФОП Транзіт.

Дослідивши вказану товарно-транспортну накладну колегією суддів встановлено, що в графі «автомобільний перевізник» такої накладної зазначено ФОП Транзіт, однак юридична особа не може існувати в такій організаційно-правовій формі як ФОП, що вірно зазначено апелянтом.

В свою чергу, ТТН №031475 містить печатку ФОП ОСОБА_1 щодо відпущеного вантажу, водночас будь-які інші ідентифікуючі ознаки автомобільного перевізника (код ЄДРПОУ, місце знаходження, підпис уповноваженої особи тощо) вказана накладна не містить.

При цьому, апелянтом вказано, що шляхом перевірки вказаної інформації встановлено, що особи ФОП «Транзіт» не існує, натомість дані щодо коду ЄДРПОУ, які дозволяють однозначно ідентифікувати перевізника у ТТН відсутні,

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що ідентифікувати особу перевізника відповідно до ТТН від 21.10.2022 неможливо з огляду на дефект реквізиту «автомобільний перевізник».

В свою чергу, водієм під час перевірки так і позивачем як до суду першої так і апеляційної інстанції не надано документів, які б наприклад підтвердили факпередачі ТЗ особі відмінній від власника чи ТТН із беззаперечною інформацією щодо особи перевізника, а також не доведено існування будь-яких трудових чи договірних відносин з вказаним у ТТН перевізником або замовником.

Колегія суддів зазначає, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, Верховний Суд в постанові від 19.10.2023 року справі № 640/27759/21 зазначив:

У кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.

Верховний Суд зауважив, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

Натомість, нові докази, які подають заінтересовані особи, зокрема до суду, який розглядає відповідний спір, після визначення контролюючим органом належного перевізника та його притягнення до адміністративної відповідальності мають оцінюватися, на думку Верховного Суду, із розумною критикою та із чітким застосуванням критеріїв належності, допустимості, достовірності та достатності таких нових доказів, а також їх взаємозв`язку із документами, які були надані контролюючому органу в момент перевірки.

Тільки такий підхід забезпечить дотримання принципу належного виконання учасниками спірних правовідносин вимог законодавства, яке регулює перевезення пасажирів та вантажів, та реалізацію принципу правової визначеності у спорах щодо встановлення дійсного автомобільного перевізника компетентним органом, який контролює дотримання державної політики з питань безпеки на наземному транспорті..

Таким чином, в даному випадку саме позивач, який є власником спірного транспортного засобу є перевізником і, відповідно, несе відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів, оскільки факт відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених стаття 48 Закону України Про автомобільний транспорт не спростовується матеріалами справи, що, насамперед, зумовлює накладення штрафу за таке порушення.

Колегія суддів враховує, що встановлення належного перевізника при вирішенні питання про накладення адміністративно-господарського штрафу є повноваженням саме посадових осіб Укртрансбезпеки, на яку, в силу положень частини другої статті 77 КАС України, покладено обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих нею рішень.

У постанові від 22.02.2023р. по справі №240/22448/20 Верховний Суд зазначив, що під час габаритно-вагового контролю можуть виникати ситуації, коли обсяг (перелік) наданих документів недостатній для встановлення всіх обставин, які мають значення для настання відповідальності. Але й адміністративно-господарський штраф відповідно до статті 60 Закону №2344-III накладається не на місці габаритно-вагового контролю. Для цього призначається розгляд справи, під час якого посадова особа територіального органу Укртрансбезпеки має з`ясувати, зокрема, особу порушника.

Так, колегія суддів зазначає, що управлінням, шляхом перевірки вказаної в ТТН інформації встановлено, що особи ФОП «Транзіт» не існує, в свою чергу позивач не був позбавлений права під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, надати пояснення та/або додаткові докази Державній служби України з безпеки на транспорті в особі відділу Державного нагляду (контролю) в Миколаївській області, щодо складення документів відносно неналежної особи. В свою чергу повідомлення про дату розгляду справи та направлення повідомлення позивачу підтверджується матеріалами справи, а саме рекомендованим повідомленням про вручення, згідно якого ОСОБА_1 проставив підпис про отримання останнього 13.11.2023 року, тобто був повідомлений про розгляд справи про допущене порушення законодавства про автомобільний транспорт 23.11.2023 року о 10:00 год.

Щодо суті виявленого порушення, то колегія суддів зазначає, що 23.11.2023 року Відділом державного нагляду (контролю) у Миколаївській області винесено постанову № ПШ018775, якою до позивача застосовано штраф у розмірі 17000,00 грн за порушення абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344, а саме: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

Єдині вимоги до проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів з вантажем або без нього автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, встановлюють Правилам проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджені Постановою КМУ від 18.01.2001 р. №30 (далі Правила №30).

Згідно із пунктом 3 Правил №30, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Відповідно до абзацу 4 пункту 4 Правил №30, допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, передбачено, що рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують, серед іншого, навантаження на вісь: одинарну вісь 11,5 т (підпункт «в»).

Відповідно до статті 33 Закону України від 08.09.2005 № 2862-IV «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному КМУ.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваної постанови про застосування до позивача штрафу стали результати габаритно-вагового контролю транспортного засобу ДАФ, реєстраційний номер НОМЕР_4 , з напівпричепом Джанміль, реєстраційний номер НОМЕР_5 , якими перевозився вантаж з перевищенням габаритно-вагових параметрів, а саме: навантаження на одиночну вісь становило 13,56 тонн при допустимих 11,5 тонн, що підтверджується копією талону про зважування №52536.

Посилання позивача на специфіку вантажу, що перевозився, а саме сипучого вантажу, маса якого під час руху є несталою в різних точках автомобіля, є необґрунтованими, оскільки наказом Міністерства транспорту України "Про затвердження Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні" від 14.10.1997 р. №363 саме на водія та перевізника покладено ряд обов`язків щодо навантаження, розміщення, закріплення та перевезення сипучого вантажу.

Водій, який здійснює вантажні перевезення, зокрема сипучого вантажу великоваговим автомобільним транспортом, зобов`язаний дотримуватись встановлених правил, з метою уникнення порушень законодавства про автомобільний транспорт та створення небезпеки для пішоходів та інших учасників дорожнього руху, а тому доводи позивача щодо сипучості вантажу є необґрунтованими.

Щодо сумніву позивача у вагах вимірювання, то колегія суддів зазначає, що водій під час проведення зважування транспортного засобу не позбавлений права отримати для ознайомлення відповідні документи про сертифікацію вагового комплексу і про його періодичну повірку та пересвідчитись у їх відповідності нормам чинного законодавства.

В свою чергу, чинне законодавство не містить вимог щодо зазначення характеристик вагового обладнання в акті перевірки, довідці про здійснення габаритно-вагового контролю та чеку про результати зважування транспортного засобу, а тому доводи позивача щодо недостовірності показів вимірювальної техніки є безпідставними, а сумніви позивача щодо точності вимірювання є лише його припущеннями, які не можуть слугувати доказом у справі.

Пунктом 18 Порядку №879 передбачено, що за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

Так, колегія суддів зазначає, що саме довідка про здійснення габаритно-вагового контролю є підтверджуючим документом щодо здійснення габаритно-вагового контролю, на підставі показників якої складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів і згідно наявної в матеріалах справи довідки № 003069 зафіксовано перевищення вагових параметрів на одиночну вісь.

Таким чином, уповноваженими особами відповідача було правомірно та відповідно до норм чинного законодавства зафіксовано правопорушення, яке вчинив позивач, та винесено спірну постанову.

Отже, оскільки відповідачем вході перевірки встановлено факт здійснення водієм перевезень на ТЗ, який належав позивачу згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, з перевищенням габарино-вагових параметрів, то оскаржувана постанова про накладення штрафу за порушення законодавства про автомобільний транспорт є правомірною та не підлягає скасуванню, тому позов слід залишити без задоволення.

Суд першої інстанції приведені обставини та правове регулювання спірних правовідносин не врахував під час розгляду справи по суті, в зв`язку з чим дійшов хибного висновку щодо наявність підстав для задоволення позову, з яким колегія суддів категорично погодитись не може з огляду на правомірність застосованого до Позивача адміністративно-господарського штрафу у зв`язку з наявністю встановлених контролюючим органом порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

В свою чергу, як визначено п.п. 1 та 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції було допущено неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість апеляційної скарги та, в свою чергу, наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат, згідно із ст. 139 КАС України, не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови від 23.11.2023 року № ПШ018775 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 20 серпня 2024 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова