Справа № 140/3657/24
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2024-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2024 року ЛуцькСправа № 140/3657/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області (далі - ГУ ПФУ у Миколаївській області, відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області №81 від 12.01.2024, яким відмовлено у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку в зв`язку із відмовою у зарахуванні до страхового стажу періодів: з 16.07.1986 по 26.08.1986; з 01.07.2000 по 10.07.2000; з 16.05.2002 по 30.08.2002 та з 26.01.2007 по 01.04.2017; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області та Головне управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області зарахувати до страхового стажу період роботи на посаді маляра-штукатура Тресту "Волиньводбуд" Голобської ПМК-63 з 16.07.1986 по 26.08.1986; період роботи в Любешівському спецлісгоспі з 01.07.2000 по 10.07.2000, період роботи в Берестечківському лісництві з 16.05.2002 по 30.08.2002, а також період перебування на обліку в Управлінні соціального захисту населення по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 26.01.2007 по 01.04.2007 та зобов`язання призначити пенсію зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що органом Пенсійного фонду позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, передбаченого статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-ХІІ (далі - Закон №796-ХІІ) у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу згідно з статтею 26 Закону № 1058-ІV.

З таким рішенням позивач не погоджується та зазначає, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу період її роботи з 16.07.1986 по 26.08.1986, у зв`язку з тим, що в графах 2 та 4 наявні виправлення дати звільнення та дати наказу на звільнення в підставах внесення запису; з 01.07.2000 по 10.07.2000, з 16.05.2002 по 30.08.2002 відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб, оскільки недотримання правил ведення трудових книжок може мати негативні наслідки для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника. Тому такий період підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Також вважає, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу період догляду за дитиною з 26.01.2007 по 28.12.2009.

З врахуванням наведеного вважає, що на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії набула право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач 1 у відзиві на позовну заяву позовні вимоги заперечив та зазначив, що оскільки у позивача був відсутній необхідний страховий стаж, то призначити їй пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" немає підстав. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідач 2 у відзиві на позовну заяву позовні вимоги заперечив та зазначив, що згідно наданих до заяви документів про стаж, що рішення від 12.01.2024 № 81 про відмову в призначенні позивачу пенсії прийнято з урахуванням чинних правових норм та фактичних обставин. Відповідно до статті 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу починаючи з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років. Отже, необхідний страховий стаж при зниженні пенсійного віку на 6 років складає 23 роки.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи Позивача з 01.07.2000 по 10.07.2000, з 16.05.2022 по 30.08.2022, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про нарахування доходу.

Відповідно до статті 11 Закону № 1058 загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема, особи, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, при усиновленні дитини.

Період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку зараховується до страхового стажу у разі отримання відповідної допомоги, за даними, що містяться в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Так, до страхового стажу позивача не зараховано період догляду за дитиною 27.12.2006 р.н., протягом січня 2007 року - березня 2007 року згідно із довідкою від 26.08.2022 № 275/1.14/2.22, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про щодо отримання допомоги та сплати страхових внесків.

Також, до страхового стажу позивача не зараховано період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 27.09.2001 по 25.03.2002, оскільки згідно із інформацією Луцької філії Волинського обласного центру зайнятості від 05.04.2023 № 18, виплата не є матеріальною допомогою у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації.

Крім цього, до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 16.07.1986 по 26.08.1986 згідно із трудовою книжкою НОМЕР_1 від 16.07.1986, оскільки наявне виправлення дати звільнення та дати наказу на звільнення в підставах внесення запису.

Відтак, за наданими для призначення пенсії документами встановлено, що страховий стаж позивача склав 22 роки 8 місяців 24 дні, що є недостатнім для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796. Відтак, рішення Головного управління від 12.01.2024 № 81 є правомірним та законним, прийнятим в межах, у спосіб та у відповідності до чинного законодавства України, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення вимоги про визнання його протиправним та скасування.

Щодо вимоги про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796, то зазначає, що Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питання призначення (перерахунку) пенсії, а тому суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсії громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача.

З врахуванням наведеного просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є потерпілим від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 (а.с. 7).

05.01.2024 позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

12.01.2024 ГУ ПФУ в Миколаївській області прийнято рішення № 81 про відмову в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Вказане рішення мотивоване тим, що відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, - мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Зазначено, що за наданими документами до страхового стажу не зараховано такі періоди роботи:

- з 16.07.1986 по 26.08.1986 згідно із трудовою книжкою НОМЕР_1 від 16.07.1986, оскільки наявне виправлення дати звільнення та дати наказу на звільнення в підставах внесення запису;

- з 01.07.2000 по 10.07.2000, з 16.05.2022 по 30.08.2022, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні дані;

- період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 27.09.2001 по 25.03.2002, оскільки згідно із інформацією Луцької філії Волинського обласного центру зайнятості від 05.04.2023 № 18 зазначено, що виплата не є матеріальною допомогою у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації;

- період догляду за дитиною 27.12.2006 року народження, протягом січня 2007 року - березня 2007 року згідно із довідкою від 26.08.2022 № 275/1.14/2.22, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про щодо отримання допомоги та сплати страхових внесків.

При цьому, при визначенні періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, згідно з довідкою № 224 від 07.02.2022, не зараховано період навчання в Луцькому УКК з 01.09.1986 по 29.07.1987, оскільки м. Луцьк не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення становить 08 років 09 місяців 29 днів, в тому числі станом на 01.01.1993 - 05 років 9 місяців 07 днів.

Страховий стаж заявника становить 22 роки 08 місяців 24 дні (а.с. 15).

Не погоджуючись з рішенням відповідача 2 від 12.01.2024 № 81 щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV тут і надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII (далі - Закон №796-XII) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, встановлено статтею 55 Закону №796-ХІІ. Згідно з частиною третьою цієї статті призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і цього Закону.

Частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (пункт 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ).

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII. Отже, норми спеціального закону - Закону №796-XII застосовуються субсидіарно із нормами загального закону - Закону №1058-ІV, доповнюють і конкретизують їх.

Відповідачами не заперечується право ОСОБА_1 на зниження їй пенсійного віку на 5 років. Вік заявниці на момент звернення за призначенням пенсії - 55 років.

Разом з тим, рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку обумовлене відсутністю страхового стажу, який для неї становить 23 роки.

Зокрема, спірним до зарахування є стаж, здобутий позивачем у період трудової діяльності з 16.07.1986 по 26.08.1986.

Відповідно до абзацу першого частини першої, абзацу першого частини другої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

Згідно з частиною першою статті 56 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі Закону №1788-XII відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637, зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 27 вересня 2022 року №1058). Відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

Водночас відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846; далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, зі змінами).

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 (в редакції, чинній на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії) до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року №8-1), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

ГУ ПФУ в Миколаївській області відмовило позивачу у призначенні пенсії з підстав відсутності у неї за поданими документами необхідного стажу 23 роки на момент звернення 05.01.2024 із заявою.

При цьому за змістом позовних вимог позивач зазначене рішення оскаржує лише в частині висновків про незарахування до страхового стажу періоду роботи з 16 липня 1986 року по 26 серпня 1986 року (за записами трудової книжки); з 01.07.2000 по 10.07.2000, з 16.05.2022 по 30.08.2022; періоду отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 27.09.2001 по 25.03.2002 та періоду догляду за дитиною 27.12.2006 року народження, протягом січня 2007 року - березня 2007 року згідно із довідкою від 26.08.2022 № 275/1.14/2.22.

Незарахування до стажу періоду отримання матеріальної допомоги по безробіттю під час перебування на обліку у центрі зайнятості з 27.09.2001 по 25.03.2002 позивач не оскаржує.

Разом з цим, не зарахування періоду навчання в Луцькому УКК з 01.09.1986 по 29.07.1987 при визначенні періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення позивач також не оскаржує.

Відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 16.07.1986 по 26.08.1986, ГУ ПФУ в Миколаївській області виходило з того, що у трудовій книжці НОМЕР_1 наявний запис про звільнення з роботи 26.08.1986. Однак запис про звільнення містить виправлення у даті звільнення та даті наказу про звільнення.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Так, долучена до позовної заяви копія сторінок трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 дійсно містить запис №2 про прийом ОСОБА_1 на роботу маляром-штукатуром 3 розряду в Голобську ПМК-63. Запис №3 вчинено у зв`язку із звільненням позивача з роботи. При цьому у графах 2 та 4 запису №3 і дата звільнення, і дата наказу про звільнення містять виправлення - місяць звільнення виправлено з 07 на 08 шляхом наведення.

Відповідно до чинної на момент внесення до трудової книжки спірного запису Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02 серпня 1985 року №252, далі - Інструкція №162), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ та організацій, які пропрацювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних та тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню (пункт 1.1 глави 1).

Згідно з пунктами 2.3, 2.5 глави 2 Інструкції №162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму (пункт 2.8 глави 2 Інструкції №162).

У розділі "Відомості про роботу" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається (пункт 2.9 глави 2 Інструкції №162).

Отже, Інструкцією передбачений порядок внесення виправлень до трудової книжки.

Виправлення у даті звільнення позивача з роботи та наказі про звільнення зроблені без дотримання встановленого порядку. Не можливо встановити суб`єкта, який здійснив такі виправлення, відсутній підпис уповноваженої особи та печатка підприємства. Таким чином така ситуація позбавляє можливості встановити достовірність виправленої інформації у трудовій книжці ОСОБА_1 .

При цьому період роботи позивача з 16.07.1986 по 26.08.1986 в Голобській ПМК-63 не підтверджено жодними іншими документами для зарахування до страхового стажу згідно з пунктом 3 Порядку №637.

Суд погоджується із твердженням позивачем, що відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

На думку суду, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Факт перебування в трудових відносинах позивача підтверджується записом про прийняття на роботу. Записом про звільнення з роботи для встановлення тривалості стажу, що враховується для призначення пенсії, встановлюється день завершення таких відносин, який зазначається в графі 2.

Однак одночасна наявність виправлень як в даті звільнення, так і в реквізитах (даті) наказу про звільнення, здійснено без додержання встановлених правил, що не є формальним, оскільки спірним залишається питання про точний період завершення роботи на вказаному підприємстві.

Усунення юридичного спору у цьому випадку, на переконання суду, є можливим шляхом надання будь-якого із документів: довідки, виписки із наказу, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати тощо, за місцем роботи позивача, оскільки такий механізм передбачений пунктом 3 Порядку №637, який вказує на необхідність підтвердження стажу роботи не лише у випадку відсутності трудової книжки чи відповідних записів у ній, а також у випадках, коли в трудовій книжці містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Відтак відсутні підстави для зарахування вказаного періоду до страхового стажу позивача.

Щодо не зарахування відповідачем 2 при прийнятті рішення до страхового стажу періоду по догляду за дитиною до трирічного віку з січня по березень 2007 року, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні відомості щодо отримання допомоги та сплати страхових внесків, суд зазначає наступне.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с.14) встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до пункту 8 статті 11 Закону №1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема, особи, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, при усиновленні дитини.

Період, протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок, підлягає зарахуванню до страхового стажу, про що передбачено частиною першою статті 24 названого Закону. Страховий стаж обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку (після впровадження персоніфікованого обліку).

Судом встановлено, що підставою для незарахування до стажу періоду по догляду за дитиною до трирічного віку стала відсутність даних щодо отримання допомоги та сплати страхових внесків.

Як передбачено частиною другою статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески (частина друга статті 20 Закону № 1058-IV).

Як передбачено частинами четвертою - шостою, дев`ятою, десятою статті 20 Закону №1058-IV, сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

З наявного в матеріалах справи листа Управління соціального захисту населення Луцької районної військової адміністрації Волинської області від 29.12.2022 №925/4.12 слідує, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення з 26.01.2007 по 28.12.2009 та отримувала допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.13).

Системний аналіз даних нормативно-правових актів дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.

Відтак, оскільки матеріалами справи підтверджено отримання позивачем допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з січня по березень 2007 року включно, а тому у відповідача-2 відсутні підстави не зараховувати до страхового стажу позивача період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, зокрема, з січня по березень 2007 року.

Щодо не зарахування відповідачем 2 при прийнятті рішення до страхового стажу періодів роботи з 01.07.2000 по 10.07.2000, з 16.05.2022 по 30.08.2022, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні дані, суд зазначає наступне.

Із трудової книжки НОМЕР_1 встановлено, що ОСОБА_1 з 09.06.1993 по 10.07.2000 працювала в Любешівському спецлісгосппідприємстві; з 16.05.2002 по 30.08.2002 - працювала робітницею в Берестечківському лісництві (а.с. 10-12)

Індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за вказаний період відсутні.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.1998 №832 "Про заходи щодо поетапного впровадження у Пенсійному фонді автоматизованого персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування" затверджено Комплекс заходів щодо поетапного впровадження протягом 1998-2000 років у Пенсійному фонді автоматизованого персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, пунктом 3 якого було передбачено здійснити комплекс підготовчих заходів та впровадити автоматизований персоніфікований облік: у п`яти районних відділах Львівського обласного управління Пенсійного фонду (1998 рік); у 25 відсотках органів Пенсійного фонду (1999 рік); у решті органів Пенсійного фонду (листопад 2000 року). Постановою Кабінету Міністрів України від 4 червня 1998 року №794 затверджено Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - Положення №794).

Відповідно до пункту 5 Положення №794 «Про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 № 794 персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (далі - уповноважений орган).

Пунктами 6, 7 Положення №794 передбачено, що уповноважений орган з додержанням вимог статті 23 Закону України "Про інформацію" має право: своєчасно одержувати в установленому порядку від фізичних осіб та роботодавців відомості, передбачені пунктом 1 цього Положення; проводити у роботодавців перевірку достовірності поданих відомостей про фізичних осіб, зокрема перевірку фінансових та інших документів, що підтверджують зазначені відомості; у встановленому порядку притягати до відповідальності осіб, винних у порушенні строків подання відомостей, а також подання неправдивих відомостей про фізичних осіб. Уповноважений орган створює і забезпечує функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про фізичних осіб та з цією метою організовує збирання, оброблення, систематизацію і зберігання відомостей про фізичних осіб.

Отже, з наведеного слідує, що на підставі відомостей, поданих роботодавцями і громадянами, які самостійно сплачують страхові внески, в централізованому банку даних Пенсійного фонду України на кожну застраховану особу відкривається електронна персональна облікова картка, у якій накопичуються та зберігаються всі відомості про доходи, перераховані внески застрахованої особи до Пенсійного фонду, а також інші відомості (про стаж, умови праці), які необхідні для призначення пенсії. Зазначені відомості доповнюються відомостями від усіх роботодавців з урахуванням випадків трудової міграції та роботи за сумісництвом. Позивач не несе відповідальність за ведення персоніфікованого обліку, а тому неточності у довідці за формою ОК-5 не можуть бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та незарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.

Cуд наголошує, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до 01 січня 2004 року, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, на підставі документів, визначених Порядком №637, зокрема, трудової книжки. Документи, визначені Порядком №637, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 01 січня 2004 року (абзац четвертий пункту 1 Порядку №637).

Отже, періоди роботи позивача до 01 січня 2004 року підлягають зарахуванню до страхового стажу за законодавством, яке діяло раніше (незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв), та основним документом, який підтверджує стаж, є трудова книжка, яка була надана позивачем відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1.

За наявності належних записів трудової книжки про роботу позивача (до 01 січня 2004 року), які містять посилання на наказ про прийняття та про звільнення з роботи, позивач не має обов`язку зі свого боку надавати будь-які інші документи про роботу на вказаних вище підприємствах, зокрема і по ліквідованих.

За приписами частини третьої статті 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відповідно до пункту 4.2 розділу IV Порядку №22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію, зокрема, реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.

Відповідачу слід врахувати, що у випадку якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган Пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставин, запропонувати позивачу надати інформацію щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Матеріали справи не містять доказів повідомлення ОСОБА_1 відповідачем 2 про необхідність подання інших документів, ніж ті, які вона подавала, зокрема, для підтвердження іншими документами періоду роботи, вказаного в рішенні.

Тому не зарахування позивачу до стажу періоду роботи, про який є належні відомості у трудовій книжці (до 01 січня 2004 року), не може визнаватися правомірним.

Крім того, відповідно до усталеної правової позиції Верховного Суду (постанови від 27 березня 2018 року у справі №208/6680/16-а, від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 20 березня 2019 року у справі №688/947/17, від 30 березня 2019 у справі №414/736/17 та від 30 липня 2019 року у справі №373/2265/16-а та ін.) на підставі аналізу статей 15, 20 Закону №1058-IV найманий працівник не є самостійним платником страхових внесків. Обов`язок зі сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України за застрахованих осіб, які перебувають у трудових відносинах з роботодавцями, та обов`язок своєчасної реєстрації роботодавців у пенсійних органах як платників страхових внесків, покладений виключно на роботодавців, які є страхувальниками осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, та платниками таких внесків, а контроль за повнотою та своєчасністю страхових внесків покладений на уповноважені контролюючі органи відповідно до вимог чинного законодавства. Періоди роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески, повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески, чи ні. Працівник не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, яке вчинене роботодавцем - платником страхових внесків (єдиного внеску).

При цьому суд повторює, що у разі порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків це тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді незарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку, у свою чергу, нараховувалися страхові внески.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що хоч за період роботи з 01.07.2000 по 10.07.2000, з 16.05.2002 по 30.08.2002 і відсутня інформація в індивідуальних відомостях про застраховану особу, однак такий період підтверджений записами трудової книжки, то цей період необхідно зарахувати до страхового стажу.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що незарахування позивачу до страхового стажу періоду відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, зокрема, з січня по березень 2007 року та періодів роботи з 01.07.2000 по 10.07.2000, з 16.05.2022 по 30.08.2022 з формальних підстав порушує її право на соціальний захист, тому рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області від 12.01.2024 №81 в частині неврахування зазначених періодів до страхового стажу належить визнати протиправним та скасувати.

Частиною третьою статті 245 КАС України визначено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Вирішуючи спір щодо позовних вимог зобов`язального характеру суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною четвертою цієї статті у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд враховує, що саме до повноважень органів Пенсійного фонду України віднесено обчислення страхового стажу для призначення пенсій, тоді як суд такі повноваження не може перебирати та здійснює лише функцію судового контролю за правомірністю рішень про призначення/відмову у призначенні пенсій.

Відтак, позовні вимоги про зобов`язання вчинити дії належить задовольнити частково у спосіб прийняття судом рішення про зобов`язання ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу позивача період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, зокрема, з січня по березень 2007 року та періодів роботи у Берестечківському лісництві з 01.07.2000 по 10.07.2000, з 16.05.2022 по 30.08.2022 та повторно розглянути заяву позивача від 05.01.2024 про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та про відмову у задоволенні решти позовних вимог зобов`язального характеру про призначення та виплату пенсії.

Щодо позовних вимог зобов`язального характеру заявлених до ГУ ПФУ у Волинській області, суд враховує наступне.

Згідно з частиною першою статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1) (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку №22-1 заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу IV Порядку №22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами пункту 4.10 розділу IV Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз наведених вище положень Порядку №22-1 свідчить про наступне:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п.4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Так, у межах спірних правовідносин заява позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Миколаївській області та за результатом її розгляду прийнято спірне рішення.

Суд зауважує, що відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23.

Відтак, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу IV Порядку №22-1 належним відповідачем у частині позовних вимог зобов`язального характеру є саме ГУ ПФУ в Миколаївській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглянув заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії та прийняв рішення про відмову.

Натомість, ГУ ПФУ у Волинській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо прийняття рішення за заявою позивача.

Отже, позовні вимоги до ГУ ПФУ у Волинській області заявлені безпідставно.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволені частково, тому на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Миколаївській області, рішенням якого було відмовлено позивачу у призначенні пенсії, що стало підставою для звернення до суду із цим позовом, судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 605,60 грн, сплачений в розмірі 2422,40 грн квитанцією від 01.04.2024 (а. с. 5).

Керуючись статтями 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 12.01.2024 №81 про відмову у призначенні пенсії в частині не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з січня по березень 2007 року та періодів роботи з 01.07.2000 по 10.07.2000, з 16.05.2022 по 30.08.2022 у Берестечківському лісництві.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, з січня по березень 2007 року та періодів роботи з 01.07.2000 по 10.07.2000, з 16.05.2022 по 30.08.2022 у Берестечківському лісництві.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.01.2024 про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-ХІІ, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Кравчука, 22-В, ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (54008, м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1, ).

Суддя Р.С. Денисюк