Справа № 340/1369/24
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2024-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 серпня 2024 року м. Дніпросправа № 340/1369/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 травня 2024 року в адміністративній справі №340/1369/24 (головуючий суддя першої інстанції - Кармазина Т.М.) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання противоправним та скасування рішення, а також зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 08.03.2024 року звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого пунктом 42 протоколу №4/в від 09 лютого 2024 року, про відмову йому в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності III групи внаслідок отримання поранення пов`язаного із захистом Батьківщини;

- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності III групи внаслідок отримання поранення пов`язаного із захистом Батьківщини;

- стягнути з Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ - 00034022) на його користь 100000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, завданої протиправним рішенням.

В обґрунтування адміністративного позову зазначено, що позивач проходив військову службу в Збройних силах України. Після встановлення третьої групи інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, позивач звернувся до відповідача через ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги та доданими до неї документами. На свою заяву позивачем отримано відмову з посиланням на те, що йому під час чергового переогляду було встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, при цьому групу змінено в бік зменшення, а тому підстав для призначення одноразової грошової допомоги немає.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 травня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони, оформлене витягом з протоколу від 09.02.2024 року №4/в, прийнятого на засіданні комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, з урахуванням висновків суду, та прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , відповідно до приписів пункту «б» частини першої статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013, у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є не обґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не врахував положення пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Вважає, що за своїм визначенням дана грошова допомога є одноразовою. Чинним законодавством не передбачено повторну виплату одноразової грошової допомоги в залежності від кількості отриманих захворювань, поранень, травм та ушкоджень здоров`я.

Позивач подав відзив на скаргу, в якому просив вимоги скарги залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

У період з 13.08.2024 року по 20.08.2024 року суддя-член колегії Чабаненко С.В. перебувала на лікарняному.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 04.03.2022 року по 23.01.2023 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (а.с.43-44).

З 30.01.2020 року під час первинного огляду позивачу встановлено II групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, про що свідчить довідка до акту огляду МСЕК серія 12 ААБ №570172 (а.с.25).

У зв`язку із чим, позивачу виплачена одноразова грошова допомога.

З 01.03.2021 року позивачу під час повторного огляду встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, безтерміново, про що свідчить довідка до акту огляду МСЕК серія 12 ААБ №575253 (а.с.26).

З 09.03.2023 року під час повторного огляду позивачу встановлено IІI групу інвалідності з урахуванням іншої підстави, а саме: поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, безтерміново, про що свідчить довідка до акту огляду МСЕК серія 12 ААБ №398567 (а.с.27).

У зв`язку із встановленням іншої підстави групи інвалідності, позивач, вважаючи, що набув право на виплату одноразової грошової допомоги, звернувся до відповідача через ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.80зв.-81).

Рішенням Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом від 09.02.2024 року №4/в, позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки під час первинного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок «захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини», а під час наступного огляду органами МСЕК змінено групу інвалідності (з ІІ на ІІІ), а також змінено причинний зв`язок інвалідності на «поранення, пов`язане із захистом Батьківщини». Зважаючи на те, що ОСОБА_1 в 2023 році під час чергового переогляду було встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з захистом Батьківщини, при цьому групу інвалідності змінено в бік зменшення, підстав для призначення одноразової грошової допомоги немає (а.с.88).

Не погодившись з відмовою у призначенні одноразової грошової допомоги, позивач оскаржив таку відмову до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ (далі по тексту - Закон №2232).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3551-XII (далі по тексту - Закон №3551), який забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Законом України від 20.12.1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у редакції, що була чинною станом на час виникнення спірних правовідносин, (далі по тексту - Закон №2011) та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 (далі по тексту - Порядок №975).

Згідно із підпунктом 2 пункту 1 статті 3 Закону №2011 дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Статтею 16 Закону №2011 передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до п.п.4 та 5 пункту 2 статті 16 Закону №2011 (в редакції на момент спірних правовідносин) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Відповідно до п.п.«б» пункту 1 статті 16-2 Закону №2011 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:

400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Відповідно до п.2 статті 16-3 Закону №2011 у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.

Згідно із пунктом 4 статті 16-3 Закону №2011 (в редакції, яка набрала чинності з 25.08.2022 року), якщо військовослужбовцю, військовозобов`язаному, резервісту або особі, звільненій з військової служби, після первинного встановлення інвалідності під час наступного огляду (переогляду) буде встановлено вищу групу інвалідності або змінено її причинний зв`язок, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв).

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (пункт 6 статті 16-3 Закону №2011).

Згідно із пунктами 8, 9 статті 16-3 Закону №2011 якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за її вибором.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (пункт 10 статті 16-3 Закону №2011).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Пунктом 3 Порядку №975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності;

у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

З огляду на це, встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними/комунальними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства.

Відповідно до положень пункту 6 Порядку №975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується:

1) військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі:

400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності I групи;

300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи;

250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи.

2) військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби, у розмірі:

120-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності I групи;

90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи;

70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Отже, Закон №2011 та Порядок №975 розрізняють поняття встановлення інвалідності внаслідок поранення та внаслідок захворювання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу у різний час встановлено інвалідність з відмінних підстав, а саме:

- з 30.01.2020 року встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини;

- з 01.03.2021 року встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини;

- з 09.03.2023 року встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даних спірних правовідносинах положення пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не може застосовуватись, оскільки, встановлення позивачу групи інвалідності та визначення втрати ним професійної працездатності відбулось за двох різних обставин та підстав (зміна причинного зв`язку).

Отже, комісія Міністерства оборони України вказані обставини не врахувала та прийняла необґрунтоване рішення, оформлене протоколом від 09.02.2024 року №4/в, про відмову позивачу в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.

Враховуючи викладене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 09.02.2024 року №4/в, є протиправним та підлягає скасуванню.

Також, з аналізу вказаних вище норм вбачається, що встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності внаслідок поранення є підставою для виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі та порядку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 Закону №2011.

Інших підстав для відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у рішенні відповідача не наведено, тому спірне рішення прийняте без врахування всіх обставин у справі, а відтак не може відповідати критеріям правомірності, визначеним в частині другій статті 2 КАС України.

Відповідно до частини третьої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Таким чином, з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність зобов`язання Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, з урахуванням висновків суду, та прийняти рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року, у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності у з зв`язку пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини.

Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції в цій частині рішення суду не переглядається.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки та незгоди з доказами.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 КАС України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 КАС України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 травня 2024 року в адміністративній справі №340/1369/24 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 травня 2024 року в адміністративній справі №340/1369/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко