Справа № 460/21007/23
Суддя: О.В. Поліщук
Дата ухвалення: 2024-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

08 серпня 2024 року м. Рівне №460/21007/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., за участю секретаря судового засідання Морозюк О.В.; представника позивача: Дремлюги Ю.С., представника відповідача: Накопалова Є.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області (далі - відповідач), у якому просить суд:

стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 249,10 грн, в якості сплати всіх сум при звільненні 10.11.2020;

стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 181901,09 коп, в якості середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні з 11.11.2020 по 06.09.2023;

стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 07.09.2023 по день прийняття рішення суду.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 06.11.2020 по 10.11.2020 працював в Головному управлінні Держгеокадастру у Рівненській області. При звільненні позивачу було нараховано та виплачено заробітну плату за фактично відпрацьований час та компенсацію за 199 днів невикористаної щорічної і додаткової відпустки в сумі 21455,86 грн. Зауважує, що на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07.03.2023 по справі № 460/32334/22, відповідачем було додатково нараховано 29197,28 грн, які виплачено 13.07.2023. Крім того, позивач зазначає, що його заробітна плата за період з 06.11.2020 по 10.11.2020, тобто за три робочі дні, становить 756,86 грн, при цьому відповідачем нараховано та виплачено 447,43 грн. Позивач звертає увагу суду, що з ним не було проведено повний розрахунок, виплату всіх сум, що належать до виплати при звільненні, з огляду на що, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

02.10.2023 через відділ документального забезпечення суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що у листопаді 2020 року позивач відпрацював 3 неповні робочі дні з 06.11.2020 по 10.11.2020, а загальна кількість годин за фактично відпрацьований час становить 14,2 год. З урахуванням наведеного, позивачу було нараховано заробітну плату в розмірі 447,43 грн та компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі 21008,43 грн. Відповідач вказує, що на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07.03.2023 по справі № 460/32334/22 позивачу було додатково нараховано та перераховано кошти за 199 днів невикористаної відпустки на загальну суму 29197,28 грн (сума без утримання податків), а саме: 28.06.2023 в сумі 16083,48 грн та 13.07.2023 в сумі 7420,33 грн. Зауважує, що наведений у позовній заяві розрахунок середньої заробітної плати для компенсації за невикористану відпустку, не відповідає чинному законодавству та не може виходити з розрахунку середньоденної заробітної плати за три робочі дні. Серед іншого, відповідач звертає увагу суду, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 07.03.2023 у справі № 460/32334/22 вже вирішено питання щодо стягнення заборгованості за розрахунок при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. З наведених у відзиві підстав, просить суд відмовити у задоволенні позову.

06.12.2023, 23.01.2024 та 18.04.2024 сторонами подавалися до суду додаткові пояснення з окремих питань у порядку ч. 5 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою суду від 12.09.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 11.10.2023.

Ухвалою суду від 11.10.2023 постановлено перейти до розгляду справи № 460/21007/23 за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 07.12.2023 провадження у справі № 460/21007/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні закрито.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2024 ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 07.12.2023 про закриття провадження у справі № 460/21007/23 скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

10.05.2024 матеріали адміністративної справи № 460/21007/23 надійшли до Рівненського окружного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Рівненського окружного адміністративного суду від 10.05.2024 головуючою суддею по розгляду справи № 460/21007/23 визначено суддю Поліщук О.В.

Ухвалою суду від 14.05.2024 суддею Поліщук О.В. адміністративну справу № 460/21007/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні прийнято до свого провадження. Цією ж ухвалою продовжено розгляд справи № 460/21007/23 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 04.06.2024.

Ухвалою суду від 04.06.2024, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті на 25.06.2024.

Ухвалою суду від 25.06.2024, занесеною до протоколу судового засідання, у судовому засіданні оголошено перерву до 08.08.2024.

08.08.2024 на підставі статей 243, 245 КАС України, у судовому засіданні було проголошено вступну і резолютивну частини судового рішення.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ ПРАВОВІДНОСИН.

Розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, судом встановлено наступне.

01.09.1998 ОСОБА_1 прийняв Присягу державного службовця, що підтверджується записом № 2 трудової книжки позивача.

З 09.01.2013 по 10.05.2016 позивач перебував на посаді заступника начальника Головного управління Держземагенства у Рівненській області. Вказана посада є посадою державного службовця.

Наказом Державного агентства земельних ресурсів України від 10.05.2016 № 44-кт/а ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника Головного управління Держземагентства у Рівненський області у зв`язку з реорганізацією державного органу відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу".

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2017 у справі № 817/854/16, зокрема, визнано протиправним та скасовано наказ Державного агентства земельних ресурсів України від 10.05.2016 № 44-кт/а "Про звільнення ОСОБА_1 "; визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держземагенства у Рівненській області від 10.05.2016 № 2-к "Про звільнення ОСОБА_1 "; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Держземагентства у Рівненський області в Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області з 11.05.2016.

На виконання вищевказаної постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду головою Держгеокадастру 06.11.2020 видано наказ № 309-то "Про поновлення на посаді ОСОБА_1 ", яким ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника Головного управління Держземагентства у Рівненський області в Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області з 11.05.2016.

Наказом начальника Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 06.11.2020 № 429-к "Про поновлення на посаді ОСОБА_1 " оголошено наказ Держгеокадастру від 06 листопада 2020 року № 309-то "Про поновлення на посаді ОСОБА_1 ".

Того ж дня, 06.11.2020 ОСОБА_1 звернувся до голови Держгеокадастру із заявою про звільнення із займаної посади за взаємною домовленістю (угодою сторін) 10 листопада 2020 року, відповідно до пункту 3 частини першої статті 83, частини другої статті 86 Закону України "Про державну службу".

Наказом голови Держгеокадастру від 10.11.2020 № 317-то "Про звільнення ОСОБА_1 " ОСОБА_1 звільнено з посади заступника Головного управління Держземагентства у Рівненській області за угодою сторін, 10 листопада 2020 року.

Наказом начальника Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 10.11.2020 № 435-к "Про звільнення ОСОБА_1 " оголошено наказ Держгеокадастру від 10 листопада 2020 року № 317-то "Про звільнення ОСОБА_1 ".

Зазначеним наказом фінансовому управлінню Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області наказано виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічних основної та додаткової оплачуваної відпусток, на виконання якого ОСОБА_1 було нараховано компенсацію за 199 днів невикористаної відпустки на загальну суму 21008,43 грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 07.03.2023 № 460/32334/22, яке набрало законної сили визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні відпусток в сумі 21008,43 грн та зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області провести нарахування та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні відпусток відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

На виконання вищевказаного рішення суду, відповідачем було додатково нараховано ОСОБА_1 29197,28 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 186 від 28.06.2023 на суму 16083,48 грн, № 198 від 13.07.2023 на суму 7420,33 грн, № 187 від 28.06.2023 на суму 5255,51 грн та № 188 від 28.06.2023 на суму 437,96 грн.

Позивач, вважаючи, що відповідачем фактично не доплачено кошти в сумі 249,10 грн та не виплачено середній заробіток за час розрахунку при звільненні, звернувся до суду з адміністративним позовом.

ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 3 та статтею 4 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Право на працю, закріплене у статті 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону № 108/95-ВР, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону № 108/95-ВР, за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 щодо тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону № 108/95-ВР Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано в законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також вказав, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти всі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

За висновком Конституційного Суду України, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин, а саме відплатності праці, який отримав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Крім обов`язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов`язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов`язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров`я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя, у тому числі й у разі простою - зупинення роботи, що було викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами (форс-мажор) тощо. Такі зобов`язання відповідають мінімальним державним гарантіям, установленим статтею 12 Закону № 108/95-ВР, зокрема щодо оплати часу простою, який мав місце не з вини працівника.

Зазначене, на переконання Конституційного Суду України, дає підстави для висновку, що обсяг заробітної плати найманого працівника становлять винагорода за виконану роботу, про що йдеться у статті 94 КЗпП України і статті 1 Закону № 108/95-ВР, та гарантовані державою виплати, передбачені у статті 12 Закону № 108/95-ВР.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби регулюються Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до частини третьої статті 5 цього Закону дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Оплата праці державних службовців визначена розділом VI Закону № 889-VIII.

Відповідно до частини другої статті 50 Закону № 889-VIII, заробітна плата державного службовця складається з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 6) премії (у разі встановлення).

Судом встановлено, що 10.11.2020 ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника начальника Головного управління Держземагентства у Рівненський області та, 06.11.2020 на виконання рішення суду було поновлено на посаді з 11.05.2016.

При цьому, ОСОБА_1 було поновлено на посаді заступника начальника Головного управління Держземагентства у Рівненський області в Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області та виведено поза штат.

Вказане передбачає також нарахування йому заробітної плати, виходячи із посадового окладу за останньою займаною ним посадою в Головному управлінні заступника начальника Головного управління Держземагентства у Рівненській області, з урахуванням надбавки за його ранг та вислугу років.

Згідно із штатним розписом Головного управління Держземагенства у Рівненській області на 2016 рік, посадовий оклад заступника начальника становить 3132,00грн.

Наказом Держгеокадастру від 22.10.2020 № 283-то ОСОБА_1 присвоєно 5 (п`ятий) ранг державного службовця.

Розмір надбавок до посадових окладів за ранги державних службовців затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 № 15 "Питання оплати праці працівників державних органів". Так, на момент виникнення спірних правовідносин надбавка за 5 (п`ятий) ранг державного службовця становила 600,00грн.

Згідно з довідкою Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 21.02.2023 № 0-17-0.7.1-4/59-23, на дату поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Держземагентства у Рівненській області 06 листопада 2020 року, стаж його державної служби становив 22 роки 02 місяці 06 днів, що відповідає 50% надбавки за вислугу років до посадового окладу державного службовця.

Наказом голови Держгеокадастру від 10.11.2020 № 317-то "Про звільнення ОСОБА_1 " ОСОБА_1 звільнено з посади заступника Головного управління Держземагентства у Рівненській області за угодою сторін, 10 листопада 2020 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 було нараховано та виплачено заробітну плату за фактично відпрацьований час (три неповні робочі дні) на загальну суму 447,43 грн.

Обґрунтовуючи заперечення на позовні вимоги, відповідач посилався на відсутність позивача у період з 06.11.2020 по 10.11.2020 на роботі та зайняття ним у ці дні підприємницькою діяльністю, що суперечить вимогам Закону України "Про запобігання корупції" від 14.10.2014 № 1700-VII.

При розгляді цієї справи суд враховує рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07.03.2023 по справі № 460/32334/22, яке набрало законної сили та у якому зазначено: "оскільки жодних заходів дисциплінарного впливу за наведені порушення відповідачем до позивача застосовано не було, останній був звільнений із займаної посади не за прогули, а за угодою сторін, на підставі поданої заяви. Більше того, відповідач самостійно нарахував та виплатив позивачу за період з 06.11.2020 по 10.11.2020 заробітну плату, тобто визнав, у зазначений період позивач перебував на робочому місці та працював".

Крім того, вищенаведене спростовує доводи відповідача про відсутність позивача на роботі, оскільки за цей період була нарахована та виплачена заробітна плата.

Відтак, суд погоджується із наведеним позивачем у позовній заяві обрахунком заробітної плати за три робочі дні з 06.11.2020 по 10.11.2020, що становить 756,86 грн, з розрахунку:

1) 3132,00 грн (посадовий оклад) + 1566,00 грн (надбавка за вислугу років) + 600,00 грн (надбавка за 5 ранг державного службовця) = 5298,00 грн;

2) 5298,00 грн / 21 (кількість робочих днів у листопаді 2020) = 252,29 грн (середньоденна заробітна плата);

3) 252,29 грн х 3 (фактично відпрацьовані робочі дні) = 756,87 грн.

За наведеного, відповідачем при звільненні позивача 10.11.2020 було виплачено заробітну плату не в повному обсязі, при цьому, сума недоплаченої заробітної плати складає 309,44 грн (сума вказана без утримання обов`язкових платежів та зборів), з розрахунку: 756,87 грн - 447,43 грн (фактично виплачена заробітна плата).

Отже, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у цій частині шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати у повному обсязі позивачу заробітної плати та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену заробітну плату за період його роботи з 06.11.2020 по 10.11.2020 на посаді заступника начальника Головного управління Держземагентства у Рівненській області у розмірі 309,44 грн (триста дев`ять грн 44 коп).

Стосовно позовної вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні з 11.11.2020 по 06.09.2023 (день подачі позовної заяви) та з 07.09.2023 по день прийняття рішення суду, суд зазначає наступне.

Суд зауважує, що відповідно до частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України (КЗпП України), роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.

Аналогічні положення містяться і в частині першій статті 83 КЗпП України.

Отже, у випадку звільнення працівника йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Згідно статті 117 КЗпП (чинної на момент звільнення ОСОБА_1 ) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Водночас, під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Так, позивач у позовній заяві посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 13.05.2020 по справі № 810/451/17 погоджується з тим, що за змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто реальним виконанням цього обов`язку.

Судом встановлено, що на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07.03.2023 № 460/32334/22, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду, відповідачем було донараховано 29197,28 грн компенсації за 199 днів невикористаної відпустки, що підтверджується платіжними інструкціями № 186 від 28.06.2023 на суму 16083,48 грн та № 198 від 13.07.2023 на суму 7420,33 грн.

Тобто, вказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили, було встановлено не проведення повного розрахунку відповідача із позивачем в день його звільнення (встановлено не виплату компенсації за 199 днів невикористаної відпустки в повному обсязі).

Згідно бухгалтерської довідки щодо виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07.03.2023 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2023 по справі № 460/32334/22, розрахунок компенсації за 199 днів відпустки ОСОБА_1 становить:

оклад 3132,00 грн;

вислуга 50% (1566,00 грн);

ранг 600 грн;

разом: 5298,00 грн.

Вказано що середній заробіток становить 252,29 грн (з розрахунку 5298,00/21 робочий день).

Відтак, відпускні становлять 50205,71 грн.

При цьому, з урахуванням виплачених у листопаді 2020 року 21008,43 грн, компенсація за невикористані дні відпустки, згідно рішення Рівненського окружного адміністративного суду становить 29197,28 грн.

Таким чином, право позивача на отримання грошової компенсації за невикористані ним 199 днів відпустки в повній сумі є порушеним. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, що передбачені статтею 117 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої цією статтею.

Встановивши при розгляді справи про стягнення компенсації за невикористані відпустки, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04 квітня 2018 у справі № 524/1714/16-а та від 28.10.2020 № 240/222/20.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність у ОСОБА_1 права на середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме: щодо невиплати позивачу компенсації за 199 днів невикористаної відпустки.

Визначаючи розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці", постанови КМУ "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08.02.1995 № 100, обчислення середньої заробітної плати для виплати середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати проводиться виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто, що передують дню звільнення.

Абзацом першим пункту 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цьогои пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. (абзац 2 пункту 8 Порядку № 100).

Таким чином, з огляду на положення пункту 8 Порядку № 100, розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні повинен проводитися шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів.

Надалі, Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності 19.07.2022, текст статті 117 КЗпП України (в тому числі і частину 1) викладено в такій редакції: у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Як вже зазначав суд, позивачу при звільненні не було виплачено компенсацію за невикористані 199 днів відпустки в повному обсязі. Донарахування та виплату вказаної компенсації було здійснено 28.06.2023 в сумі 16083,48 грн та 13.07.2023 в сумі 7420,33 грн, на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07.03.2023 по справі № 460/32334/22.

Отже, у цих правовідносинах спірним є період з 11.11.2020 (наступний день після звільнення) по 13.07.2023 (день фактичної виплати компенсації за невикористані дні відпустки).

Тому, спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі умовно варто поділити на 2 частини: до набрання чинності Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» 19 липня 2022 року і після цього.

Верховний Суд сформував усталену практику у правозастосуванні статті 117 КЗпП України, у редакції до 19 липня 2022 року, при вирішенні спорів щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Так, період з 11.11.2020 до 18.07.2022 (до набрання чинності Законом № 2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 КЗпП України яка не обмежувала строком виплати у шість місяців. До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець, і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати може застосувати принцип співмірності і зменшити таку виплату.

При цьому, період з 19.07.2022 до 13.07.2023 регулюється вже чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати шістьма місяцями.

Аналогічний висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі № 380/19103/22, від 29 січня 2024 року у справі № 560/9586/22.

З урахуванням бухгалтерської довідки щодо виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07.03.2023 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2023 по справі № 460/32334/22, середньоденний заробіток позивача становить 252,29 грн, що не заперечується позивачем.

Відтак, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.11.2020 до 18.07.2022 становить 106970,96 грн (з розрахунку: 252,29 грн х 424 робочих дня). При цьому судом враховано положення частини шостої статті 6 Закону України від 15.03.2022 № 2136-IX «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», якою визначено, що у період дії воєнного стану не застосовуються, серед іншого, норми статті 73 КЗпП України, якою, у свою чергу, визначені святкові і неробочі дні.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, суд може зменшити належні до виплати суми. При цьому, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

При вирішенні цього питання суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Вказаний підхід застосовано Касаційним адміністративним судом Верховного Суду під час вирішення справи № 806/2473/18 і наведений у постанові від 30.10.2019.

Водночас, суд зазначає, що визначений розмір середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 106970,96 грн перевищує розмір несвоєчасно виплаченої компенсації за 199 днів невикористаної відпустки при звільненні за рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 07.03.2023 по справі № 460/32334/22 в сумі 29197,28 грн (сума вказана без утримання обов`язкових платежів та зборів), а відтак не є співмірним.

З огляду на наведене, істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 0,27 (з розрахунку: 29197,28 грн/106970,96 грн).

Відтак, з урахуванням принципу співмірності, сума, яка підлягає відшкодуванню позивачу за період з 11.11.2020 до 18.07.2022 становить 28882,16 грн (252,29 грн (середньоденна заробітна плата позивача) х 0,47 х 424 (робочі дні затримки розрахунку)).

Разом з тим, під час визначення суми середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 19.07.2022 по 13.07.2023 суд враховує обмеження періоду стягнення шістьма місяцями, запроваджене статтею 117 КЗпП України у редакції Закону № 2352-ІХ, що становить 125 робочих днів (з 19.07.2022 по 19.01.2023). Тому, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний період складає 32545,41 грн (252,29 грн х 125 робочих днів).

Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 61427,57 грн, в тому числі за період з 11.11.2020 до 18.07.2022 в розмірі 28882,16 грн, та з 19.07.2022 по 13.07.2023 у розмірі 32545,41 грн.

Разом з тим, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина друга статті 5 КАС України).

Пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Враховуючи наведене, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача в даному випадку є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з посади заступника начальника Головного управління Держземагентства в частині виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в частині виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток у розмірі 61427,57 грн (шістдесят одна тисяча чотириста двадцять сім грн 57 коп).

Також слід зазначити, що стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, обов`язком роботодавця та працівника є відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів і їх сплата. Тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податків та інших обов`язкових платежів, визначених законодавством.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 08.11.2018 у справі № 805/1008/16-а, яка в силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України враховується судом при прийняті даного рішення.

За приписами частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході судового розгляду адміністративної справи відповідач не підтвердив правомірність своїх дій, натомість позивачем частково доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, а тому позов належить задовольнити частково.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл судових витрат між сторонами у відповідності до приписів статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області щодо ненарахування та невиплати у повному обсязі ОСОБА_1 заробітної плати за період його роботи з 06.11.2020 по 10.11.2020 на посаді заступника начальника Головного управління Держземагентства у Рівненський області.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену заробітну плату за період його роботи з 06.11.2020 по 10.11.2020 на посаді заступника начальника Головного управління Держземагентства у Рівненський області у розмірі 309,44 грн (триста дев`ять грн 44 коп) (сума вказана без урахування сплати податків та інших обов`язкових платежів).

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області щодо не проведення повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з посади заступника начальника Головного управління Держземагентства в частині виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в частині виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток у розмірі 61427,57 грн (шістдесят одна тисяча чотириста двадцять сім грн 57 коп) (сума вказана без урахування сплати податків та інших обов`язкових платежів).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 19 серпня 2024 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області (вул. Симона Петлюри, буд. 37,м. Рівне,Рівненська обл.,33013, ЄДРПОУ/РНОКПП 39768252)

Суддя Ольга ПОЛІЩУК