Справа № 320/43140/23
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2024-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Київської митниці на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Віта-Текс" до Київської митниці, як територіального органу відокремленого підрозділу Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Віта-Текс" звернулося до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів №UA100380/2023/000204/2 від 24 травня 2023 року.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Київської митниці, як територіального органу Державної митної служби України, про коригування митної вартості товарів №UA100380/2023/000204/2 від 24 травня 2023 року.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт, зокрема вказує, що суд першої інстанції, встановлюючи факт передачі продавцем у власність позивача товару, дійшов висновку про те, що сторони угоди визначились, що товар є стоковим. На думку апелянта, такий висновок суду свідчить про втручання у дискреційні повноваження митного органу, оскільки саме до компетенції митниці належить питання щодо встановлення митним органом характеристик товару, який не відповідає певним якісним вимогам, що впливає на ціну товару.

Також апелянт стверджує, що суд першої інстанції не дослідив в повному обсязі ті обставин, що під час проведення контролю правильності визначення митної вартості ввезеного на митну територію товару встановлено, що документи, зазначені у частині 2 статті 53 Кодексу, містять розбіжності, не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Крім того, надані відомості щодо витрат на транспортування не підтверджені належним чином та не піддаються обчисленню та перевірці, що суперечить положенням частин 2, 21 статті 58 МКУ, що свідчить про не включення до митної вартості додаткових витрат понесених позивачем під час транзитного транспортування товару від морського порту Константа Румунія до кордону України.

Апелянт наголошує, що наданий позивачем прайс-лист не відображає продаж товару при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції, отже він не може бути підставою для підтвердження заявленої декларантом митної вартості. А надані висновки ДЗІ від 18.01.2023 № 113/31 та від 11.01.2022 № 113/24 стосуються інших партії товарів, що не дають можливості ідентифікувати їх з даною партією товарів.

Отже, на переконання апелянта надані до митного оформлення документи не містили достовірних та об`єктивних відомостей що підтверджують числові значення складових митної вартості, тому, відповідно до статті 58 МКУ з поданих документів неможливо підтвердити заявлений метод визначення митної вартості товарів.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київської митниці на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Віта-Текс" до Київської митниці, як територіального органу відокремленого підрозділу Державної митної служби України, про визнання протиправним та скасування рішення.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Позивач зазначає, що апелянт при направленні свого запиту щодо надання додаткових документів для підтвердження заявленої позивачем митної вартості спірного товару не витребовував у позивача надання документів, що підтверджують додаткові витрати під час транспортування спірного товару до місця ввезення на митну територію України, його навантаження, вивантаження та обробку, пов`язані з транспортуванням товару до митної території України.

Також позивач вважає необґрунтованими доводи апелянта про те, що рішення про коригування митної вартості винесено, з тих підстав, що позивач документально не підтвердив, що товар є стоковим, адже позивач надав апелянту Додаток, Інвойс, Пакувальний лист Продавця б/н від 04 квітня 2023 до Інвойса та Технічні умови Продавця б/н від 04 квітня 2023 року, в яких є об`єктивні дані про те, що придбаний позивачем товар є стоковим.

Крім того, позивач зазначає, що у графі 33 оскаржуваного Рішення про коригування митної вартості апелянт зазначив лише номер та дату митної декларації, використаної ним як джерело інформації при здійсненні коригування митної вартості спірного товару. При цьому Апелянт всупереч норм чинного законодавства України не навів жодних пояснень щодо зроблених ним коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов, що свідчить про протиправний характер оскаржуваного Рішення про коригування митної вартості.

Після надходження матеріалів справи до суду, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2024 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Віта-Текс» зареєстровано в якості юридичної особи 15.08.2006 за 0007898, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 21.02.2023, за кодом , який наявний у матеріалах справи.

01 грудня 2015 між Shaoxing City Jinqiao Textile Co., Ltd., компанією, зареєстрованою в Китайській Народній Республіці, (далі - продавець) та ТОВ «Віта-Текс» був укладений Договір купівлі-продажу № VT0112-15 (далі - Договір), відповідно до якого продавець продає позивачу тканини виробництва Китайської Народної Республіки.

Відповідно до пунктів 1.2, 2.1, 3.1 та 4.1 Договору продавець і позивач погодили, що найменування, вартість і кількість товару може змінюватися згідно з додатками до договору, які є невід`ємною частиною договору, якщо інше не передбачено цим договором.

Товар відвантажується морським транспортом на умовах CFR Україна (відповідно до Incoterms 2010), якщо інше не передбачено відповідним додатком до договору. Морський порт на митній території України, до якого продавець зобов`язується поставити товар позивачу, узгоджується сторонами окремо.

Сторони домовилися, що в ціну товару включаються також його вартість, упаковка, маркування й доставка.

Оплата за товар буде здійснюватися позивачем шляхом сплати виставленого продавцем інвойсу на товар протягом 60 (шістдесяти) календарних днів із дня отримання товару позивачем або його уповноваженим представником на митній території України, якщо інше не передбачено відповідним додатком до договору.

23.11.2018 відповідно до додаткової угоди №2 до Договору продавець та позивач, зокрема продовжили строк дії договору до 31.12.2021 та виклали пункт 5.2 договору в новій редакції, відповідно до якої сторони домовилися, що разом із товаром продавець зобов`язується передати вантажоотримувачу товару наступні документи: товаротранспортні документи на товар, документи на товар; комерційний рахунок (інвойс) продавця; пакувальний лист; сертифікат походження товару.

03.12.2021 відповідно до додаткової угоди №4 до Договору продавець та позивач, зокрема продовжили строк дії договору до 31.12.2024, погодили використання адреси місцезнаходження покупця.

03.04.2023 між продавцем та позивачем був укладений додаток № VT451 до Договору (далі - Додаток) відповідно до пункту 1 якого продавець передав у власність позивача, а позивач прийняв та зобов`язався оплатити на умовах Додатку товар виробництва Китайської Народної Республіки (далі-товар): тканина пофарбована (100% поліестер, сток), завширшки 150+-5 см, товарна позиція 54076130 відповідно до діючої на момент укладення Додатку Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, в кількості 24 747,75 кг, за ціною 2,78 долари США за 1 (один) кг.

Загальна вартість товару згідно Інвойсу №WYSDT-040423 склала 68 798,75 доларів США, оплата відбувається Покупцем згідно пункту 4.1 Договору (оплата за товар буде проводитись шляхом оплати виставленого Інвойса на товар Продавцем протягом 60 календарних днів з дня отримання товару покупцем або його уповноваженим представником на митній території України, якщо інше не визначено відповідним додатком до Договору), а його поставка відбувалася змішаним транспортом на умовах CPT м. Київ, Україна (Incoterms 2010). Вантажовідправником товару є Wujiang Y.S.D. Textile Co, Ltd.

04.04.2023 продавцем на виконання п.2 Додатку виставлено ТОВ «Віта-Текс» до сплати Інвойс №WYSDT-040423 на загальну суму 68 798,75 доларів США.

Матеріали справи свідчать, що 24.05.2023 позивач із метою переміщення товару через митний кордон України подав 1 Митну декларацію ІМ40ДЕ (Декларація 606773) №23UA37U7, у графі 31 якої позивач задекларував товар.

Відповідно до гр.гр.20,22,42 Митної декларації 607237 загальна вартість товару склала 68 798,75 доларів США, поставка відбувалась на умовах СРТ м. Київ, Україна.

На підтвердження заявленої митної вартості товарів декларантом, разом із Митною декларацією ІМ40ДЕ №23UA37U7 від 24.05.2013, надано до митного органу, передбачені ст.53 МК України документи: зовнішньоекономічний договір (контракт) № VT0112-15 від 01.12.2015, доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №2 від 23.11.2018, доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №4 від 03.12.2021, Додаток, Інвойс, пакувальний лист продавця б/н від 04.04.2023, Коносамент №2256788 від 04.04.2023, Міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR) №2501 від 16.05.2023, прайс - лист продавця б/н від 04.04.2023, технічні умови продавця б/н від 04.04.2023.

Доказами надання вказаних документів є також відомості відображені у картці відмови в прийнятті митної декларації та митному оформленні №23UA37U7 від 24.05.2023, виписаної відповідачем.

Розглянувши подані позивачем документи для підтвердження заявленої в митній декларації ІМ40ДЕ №23UA37U7 від 24.05.2023 митної вартості, митний орган, 24.05.2023 направив позивачу електронний запит (повідомлення) щодо надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товару за митною декларацією 607237, в якому зазначив, що за результатами здійсненого ним контролю правильності визначення митної вартості на підставі розгляду поданих разом із митною декларацією документів встановлено, що документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, та невідповідності, та документи не підтверджують всі числові значення складових митної вартості що не дає можливості впевнитись у достовірності заявленої митної вартості, зокрема здійснити перевірку числових значення складових митної вартості товарів.

Посилаючись на положення статті 53, статті 54 МК України, митний орган витребував від позивача додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів, які повинні бути надані протягом 10 календарних днів, а саме: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третіми особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угоду, контракт); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних з виконанням умов договору (угоду, контракт); 4) виписки з бухгалтерської документації; 5)ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листів) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини.

24.05.2023 на вказаний запит позивачем за № 2405/23-01 надано відповідь з поясненнями, відповідно до яких зазначили, що обов`язок надати додаткові документи у декларанта виникає у разі виявлення розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості. Всі необхідні документи, передбачені Митним кодексом підприємством подані до Київської митниці. Повідомили, що відповідно до умов договору Інвойс станом на день підписання цього листа є неоплаченим, відтак Товариство не може надати банківські платіжні документи щодо Товару в силу відсутності останніх. Крім того, повідомили про відсутність калькуляції, витребуваної в запити, адже такий документ не надавався йому продавцем.

Щодо платіжних та бухгалтерських документів, що підтверджують вартість то вару та містять та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару зазначено, що оплата за товар буде здійснюватися шляхом оплати покупцем виставленого Інвойса протягом 60 (шістдесяти) календарних днів із дня отримання товару покупцем, відповідно до пункту 4.1 Договору. Інвойс станом на день підписання листа був неоплаченим, в зв`язку з чим у позивача відсутні банківські платіжні документи за товар. У декларанта відсутня і витребувані документи, адже вони є власністю продавця і не надавались продавцем, а саме: калькуляція, специфікації, каталоги, прейскурант, прайс - лист (у формі, затребуваною митним органом). Прайс-лист був наданий разом з митною декларацією, який носить виключно інформаційний характер. Вартість витрат, пов`язаних із транспортуванням товару до місця ввезення на митну територію України, що підлягають сплаті при експорті товару, на умовах поставки СРТ м. Київ, Україна були включені до ціни товару та понесені продавцем. Узгоджені умови транспортування не передбачають зобов`язань сторін укладати договір страхування товару, що також відображено декларантом в Декларації митної вартості 607237. Вважає, що ідентифікація товару підтверджена в Додатку та Інвойсі, який є первинним документом бухгалтерського обліку. Щодо документального не підтвердження сортності товару зазначили, що товар який постачався не було кваліфіковано продавцем на сортність, а приналежності до певного сорту товару не може впливати на розмір митної вартості товару.

Аналогічне підтверджується інформацією відображеною в Пакувальному листі продавця б/н від 04.04.2023, Технічних умовах від 04.04.2023 р., прайс-листі наданих позивачем разом з митною декларацією 607237.

24.05.2023 відповідачем направлено позивачу повідомлення з метою проведення письмової консультації в спеціалізованій системі обміну електронними документами.

24.05.2023 Київською митницею Державної митної служби України прийняте спірне рішення про коригування митної вартості товарів №UA100380/2023/000204/2, згідно з яким відповідач, застосував другорядний (резервний) метод визначення митної вартості товарів.

Обґрунтовуючи підстави неприйняття заявленої позивачем митної вартості товару, митний орган у графі 33 спірного рішення зазначив номери та дати митних декларацій, використаних як джерело інформації при здійсненні коригування митної вартості товару,

На підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості товару Київська митниця Державної митної служби України прийняла Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100380/2023/000457 від 24.05.2023, якою відмовлено в митному оформленні (випуску) товару за митною декларацією 607237.

24.05.2023 позивачем для випуску товару у вільний обіг, керуючись ч.7 ст.55 МК України, в зв`язку з непогодженням із рішенням Митного органу подано повторно Митну декларацію ІМ40ДЕ №23UA91U0 та відповідно до рішення сплатив грошову заставу для забезпечення сплати митних платежів (фінансову гарантію) в розмірі 529 461, 57 грн.

Декларантом обрано основний метод визначення митної вартості товару, який ввозився на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операцій) та вказано ціну товару 68 798,75 доларів США.

Відповідачем в оскаржуваному рішенні зазначається, що джерелом інформації, яким він користувався при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, є митні декларації: товар № 1 - митна декларація від 10.02.2023 № 23UA87U1 (вартість згідно джерела інформації 5,53 дол. США/кг).

Отже, відповідач повідомив декларанта, що після проведення консультацій з метою обґрунтування вибору методу визначення митної вартості, на підставі наявної інформації прийняте оскаржуване рішення Київської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів №UA100380/2023/000204/2 від 24.05.2023.

Не погоджуючись із рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив та зазначив, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за другорядним методом та прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів, тому позовні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення Київської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів №UA100380/2023/000204/2 від 24 травня 2023 року є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що пов`язані зі справлянням митних платежів, регулюються, зокрема Митним кодексом України.

Відповідно до положень статті 49,50 Митного кодексу України (далі - МК України) (тут і далі по тесту всі нормативно-правові акти наведені в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до положень статті 53 МК України одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У силу положень частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої статті 53 МК України слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Згідно з частиною другою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).

Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 МК України).

Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур» №3018-VI від 15.02.2011, якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Разом із цим, якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частини третя статті 53 МК України).

Відповідно до частини третьої статті 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі:

1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України;

2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей;

3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;

4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу;

5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн;

6) мінімальної митної вартості;

7) довільної чи фіктивної вартості.

Відповідно до частини першої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частиною другою статті 55 МК України передбачено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів;

у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті;

б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

З аналізу частин першої та другої статті 53 МК України слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 (справа №21-591а15).

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України на підставі якого відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто умовою, з якою закон пов`язує право митниці самостійно розраховувати митну вартість заявлених декларантом товарів, є наявність документально підтверджених обставин, що свідчать про заявлення декларантом неповних та/або недостовірних відомостей про товар та ціну, яку за нього сплачено.

Отже, рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Судом першої інстанції достовірно встановлено, що оскаржуване рішення Київської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів №UA100380/2023/000190/2 від 17.05.2023 не містить конкретної складової митної вартості товару, яка не була підтверджена позивачем під час його митного декларування та митного оформлення за Митною декларацією ІМ40ДЕ №23UA37U7 та повторної Митної декларації ІМ40ДЕ №23UA91U0.

На переконання колегії суддів, безпідставними є висновки митного органу про те, що в наданих до митного оформлення документах позивача, які підтверджують митну вартість товару, є розбіжності, а також що в них відсутні всі відомості, що б підтверджували числові значення складових митної вартості.

Судом апеляційної інстанції досліджено надані відповідачу договір, додаткову угоду №2 від 23.11.2018 до договору, додаткову угоду №4 від 03.12.2021 до договору, Додаток, в пункті 2 якого є посилання на Інвойс №WYSDT-040423 від 04.04.2023 та сам Інвойс №WYSDT-040423 від 04.04.2023, зі змісту яких вбачається, що товар постачався продавцем позивачу на умовах CРТ м. Київ, Україна, а сама вартість товару в розмірі 68798,75 доларів США відповідає заявленій позивачем митній вартості товару в графах 20, 22 та 42 Митної декларації ІМ40ДЕ №23UA37U7.

Інвойс №WYSDT-040423 від 04.04.2023 містить посилання на Додаток, пункт 2 якого передбачає, що оплата за товар у загальному розмірі 68798,75 доларів США здійснюється відповідно до пункту 4.1 договору, який, у свою чергу, передбачає, що оплата за товар здійснюється протягом 60 календарних днів із дня отримання товару позивачем або його уповноваженим представником на митній території України.

Отже, твердження апелянта про неможливість встановити умови оплати за спірний товар позивача спростовується наданими позивачем документами до митного оформлення спірного товару.

Крім того, позивач у своєму листі №2405/23-01 від 24.05.2023 повідомив відповідачу, що спірний товар був неоплаченим відповідно до умов укладеного Договору (Додатку), у зв`язку з чим, позивач не зміг надати до митного оформлення банківські платіжні документи щодо оплати за спірний товар.

Не обгрунтованим також є твердження відповідача про те, що позивачем не доведено приналежності товару до стокового.

Так, відповідно до Додатку та Інвойса №WYSDT-040423 від 04.04.2023 продавець передав у власність позивачу, а позивач прийняв та зобов`язався оплатити товар відповідно до укладеного Договору та Додатку. При цьому сторони угоди визначили, що товар є стоковим (а.с.23).

Суд першої інстанції правильно зазначив, що до компетенції митного органу не входить перевірка правильності визначення постачальником/продавцем по зовнішньоекономічному договору ціни товару чи віднесення постачальником такого товару до певних категорій, зокрема до «стокового» товару.

Так, митний орган здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості і має право вимагати додаткові документи на підтвердження митної вартості лише у випадку, якщо подані декларантом документи, що підтверджують заявлену митну вартість, перелік яких визначений частині другій статті 53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У цьому випадку митний орган повинен здійснювати контроль за правильністю віднесення декларантом товару до певної товарної позиції на підставі УКТ ЗЕД, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» №428 від 21.05.2012.

При цьому, в розділі XI (групи 50-63) «Текстильні матеріали та текстильні вироби» УКТЗЕД відсутня така кваліфікуюча ознака товару як «сток», «стоковий товар», що могло б вплинути на ставки мита на такий товар в залежності від правильності його класифікації. Не містять також жодних роз`яснень щодо понять «сток», «стоковий товар» і Пояснення до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, затверджені наказом Державної фіскальної служби України № 401 від 09.06.2015, а також МК України.

Безпідставними є доводи апелянта про те, що суд першої інстанції, встановивши характеристику товару, як сток, втрутився у дискреційні повноваження митного органу та перебрав на себе питання, які віднесені до компетенції митниці щодо встановлення характеристики товару для визначення митної вартості, оскільки таке питання визначено умовами угоди між продавцем та покупцем.

З приводу доводів відповідача, що позивач не надав сертифіката про походження товару, колегія суддів зазначає таке.

Так, відповідно до частин першої, другої та шостої статті 43 МК України документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.

Країна походження товару заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення назви країни походження товару та відомостей про документи, що підтверджують походження товару, у митній декларації.

Декларація про походження товару це письмова заява про країну походження товару, зроблена у зв`язку з вивезенням товару виробником, продавцем, експортером (постачальником) або іншою компетентною особою на комерційному рахунку чи будь-якому іншому документі, який стосується товару.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що продавець зробив відповідну заяву про країну походження спірного товару на Інвойсі інвойсом №WYSDT-040423 від 04.04.2023, що повністю узгоджується з приписами чинного законодавства України та підтверджує країну походження товару, а саме: Китайську Народну Республіку.

Що стосується твердження митного органу про те, що підставою для проведеного коригування стало те, що позивач у відповідь на його запит не надав витребовувані ним прайс-лист виробника товару, копію митної декларації країни відправлення й висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини, то колегія суддів зазначає, що ці документи носять виключно інформаційний характер, а обов`язок щодо їх надання в декларанта на обґрунтований запит митниці в силу частини третьої статті 53 МК виникає лише за умови наявності таких документів у декларанта.

У свою чергу, позивач повідомив у листі № 2405/23-01 від 24.05.2023 митному органу про відсутність у нього витребуваних документів та надав обґрунтовані пояснення з посиланням на відповідні умови укладеного Договору, додаткових угод та Додатку.

Отже, ненадання документів, які відсутні в декларанта, не свідчить про неналежне виконання вимог митниці надати додаткові документи та в цілому не може свідчити про наявність розбіжностей у наданих документах.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що заявлений позивачем рівень митної вартості товару підтверджується наданими належними та допустимими доказами, а саме: договором, додатковими угодами, Додатком, інвойсом №WYSDT-040423 від 04.04.2023р та не викликає сумнів у достовірності визначеної позивачем митної вартості товару.

Проаналізувавши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, колегія суддів зазначає, що відповідач не довів тих обставин, що позивачем заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару, та що в документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.

Зі змісту спірного рішення відповідача №UA100380/2023/000204/2 від 24.05.2023 слідує, що митний орган не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за основним методом визначення митної вартості.

Водночас, матеріалами справи підтверджується, що визначена позивачем у відповідній додатковій митній декларації митна вартість товару базується на об`єктивних, документально підтверджених даних і піддається обчисленню.

Тож, визначена позивачем, в силу частини десятої статті 55 МК України, митна вартість товару в розмірі 68798,75 доларів США є правильною, що є самостійною підставою для скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA100380/2023/000204/2 від 24.05.2023.

Щодо правомірності застосування відповідачем резервного методу визначення митної вартості товарів при прийнятті оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару, колегія суддів зазначає наступне.

Апелянт зазначає, що джерелом інформації при здійснені контролю за правильністю визначення за основу для коригування митної вартості спірного товару за резервним методом митним органом взято визнану митну вартість товарів, оформлених за митними деклараціями: товар № 1 - МД від 10.02.2023р. № 23UA87U1 (вартість згідно джерела інформації 5,53 дол. США/кг).

Так, відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

У разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012).

Отже, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номерів та дат митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 19.06.2018 у справі №826/6346/16, від 31.01.2018 у справі №813/7272/13-а, від 02.03.2018 у справі №804/2997/17.

Проте, як вбачається з графи 33 оскаржуваного рішення, у ньому зазначено лише номери та дати вказаних вище митних декларацій, на підставі яких здійснено коригування митної вартості товару, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті положень пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.

Матеріали справи свідчать, що товари за митною декларацією № 23UA37U7 від 24.05.2023 та № 23UA91U0 (повторна) постачалися на умовах CPT м. Київ, Україна, які передбачають те, що в ціну товару включено витрати перевезення товару, ціна фрахту та інші витрати, включаючи витрати щодо завантаження та будь-які розвантаження в порту призначення та доставку до місця призначення на митній території України. У той час, коли спірний товар позивача постачався на умовах CFR м. Київ Україна, які передбачають те, що поставка вважається виконаною за умови доставки товару до порту призначення, тобто не включають в себе витрати на його доставку до місця призначення на митній території України.

Отже, відповідач здійснив коригування митної вартості спірного товару без урахування відмінностей у складових вартості товарів (зокрема витрат на доставку товару до місця призначення вже на митній території України) та маршрутах їх доставки.

Підсумовуючи викладене слід зазначити, що висновки відповідача щодо документального не підтвердження позивачем митної вартості імпортованого товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості на підставі митних декларацій № 23UA87U1 від 10.02.2023 є протиправним.

Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої позивачем митної вартості товару судом не встановлено.

З оскаржуваного рішення вбачається, що відповідач не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за ціною договору.

Отже, у відповідача під час прийняття вказаного рішення не було підстав для незастосування основного методу визначення митної вартості товару за ціною договору.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за другорядним методом та прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів. У зв`язку з чим, позовні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення Київської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів №UA100380/2023/000204/2 від 24 травня 2023 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Київської митниці на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна