Справа № 440/6083/24
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2024-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/6083/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/6083/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

17.05.2024 ОСОБА_1 направив до Полтавського окружного адміністративного суду позов, що заявлений до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (надалі - ГУПФ), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 28.12.2023 №52 про відмову у призначенні йому пенсії за віком, зобов`язавши при цьому ГУПФ зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи на території РФ з 01.07.1980 по 25.10.1981, з 20.12.1983 по 05.07.1986, з 24.09.1986 по 12.03.1988, з 05.04.1988 по 21.09.1988, з 25.01.1989 по 27.01.1993, з 01.02.1993 по 11.10.1994, з 14.11.1995 по 21.06.1996, з 20.06.1997 по 01.07.1998, з 15.01.1999 по 01.08.1999, з 01.08.1999 по 11.07.2000 згідно з трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_1 від 20.08.1980 та призначити пенсію за віком з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 18.10.2023.

В якості підстави для звернення до суду заявник вказує на протиправну, як на його думку, поведінку відповідача, що полягає у безпідставному неприйнятті до уваги під час вирішення питання про призначення пенсії періодів його трудової діяльності на території РФ, що призвело до протиправної відмови у призначенні пенсії за віком. Позивач вважає, що відмовляючи у зарахуванні страхового стажу, набутого на території РФ, та у призначенні йому пенсії за віком, відповідач проігнорував приписи міжнародних угод у сфері трудової міграції, ратифікованих Україною та порушив його право на соціальний захист, право на пенсійне забезпечення. З приводу незарахування періодів роботи в колгоспі зауважує, що трудова книжка колгоспника у повній мірі відображає спірні періоди роботи.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 24.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

05.06.2024 до суду засобами системи "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача висловив свої заперечення проти задоволення позову з підстав відсутності у позивача необхідного страхового стажу. Зазначив, що періоди роботи в колгоспі з 01.07.1980 по 25.10.1981, з 20.12.1983 по 05.07.1986, з 24.09.1986 по 12.03.1988, з 25.01.1989 по 27.01.1993 не зараховано до страхового стажу, оскільки відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» діє окремий порядок зарахування до трудового стажу періоду трудової діяльності в колгоспах. Періоди роботи в російській федерації з 01.01.1992 по 27.01.1993, з 01.02.1993 по 11.10.1994, з 14.11.1995 по 21.06.1996, з 20.06.1997 по 01.07.1998, з 15.01.1999 по 01.08.1999, з 01.08.1999 по 11.07.2000 не зараховано до трудового стажу, оскільки з 19.06.2023 для України припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Період роботи 05.04.1988 по 21.09.1988 неможливо зарахувати до трудового стажу, оскільки зарахування стажу роботи за вказаний період можливе лише у разі проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій було складено довідку від 01.11.2023 №75-01-11/161-К. Цей період роботи неможливо зарахувати, так як відомості про перейменування підприємства не значаться. Період навчання з 01.09.1990 по 26.04.1991 неможливо зарахувати до трудового стажу, оскільки період навчання перетинається з періодом роботи в колгоспі (а.с. 38-40).

Розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

25.12.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як свідчать відомості паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 28.09.2009 Гадяцьким РВ ГУМВС України в Полтавській області уродженець с. Зарічне Борисівського району Білгородської області, у віці 60 років звернувся до пенсійного органу через Гадяцьке ОУПФ із заявою про призначення пенсії за віком, додавши до заяви, окрім документів, що посвідчують особу, такі документи:

- довідку про реєстрацію місця проживання особи від 28.11.2018 №08-06/1299 (зворот а.с. 47);

- атестат №26 від 26.04.1991 про закінчення ПТУ №29 Білгородської області за професією водій кат. С" слюсар, присвоєно кваліфікацію "слюсар IV розряду" (а.с. 45);

- трудову книжку колгоспника серії НОМЕР_1 від 20.08.1980 (а.с. 56-62);

- військовий квиток серії НОМЕР_3 від 16.10.1981 (а.с.46);

- довідки про роботу та перейменування підприємства, видані ПрАТ "Бурякогосподарство" від 04.09.2023 №355, №356 (а.с. 47, зворот а.с. 48);

- архівні довідки, видані адміністрацією Борисівського району Білгородської області від 01.11.2023 №75-01-11/153-к, №75-01-11/154-к, №75-01-11/155-к, №75-01-11/156-к, №75-01-11/157-к, №75-01-11/158-к, №75-01-11/159-к, №75-01-11/160-к, №75-01-11/161-к (а.с. 41 - зворот а.с. 45).

За висновком пенсійного органу, необхідний страховий стаж становить 30 років, тоді як страховий стаж заявника становить 24 роки 3 місяці 28 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не враховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою колгоспника від 20.08.1980 РОС №0184847:

- період роботи в колгоспі з 01.07.1980 по 25.10.1981, з 20.12.1983 по 05.07.1986, з 24.09.1986 по 12.03.1988, з 25.01.1989 по 27.01.1993 неможливо врахувати, оскільки відповідно до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" діє окремий порядок зарахування до трудового стажу періоду трудової діяльності в колгоспах, тому для зарахування вищезазначеного періоду роботи до трудового стажу необхідна додаткова інформація чи перебувала особа членом колгоспу, чи виконувала встановлений мінімум трудової участі в колективному господарстві та надати історичну довідку про перейменування або реорганізацію підприємства.

Не зараховано період роботи з 01.01.1992 по 27.01.1993, з 01.02.1993 по 11.10.1994. з 14.11.1995 по 21.06.1996, 20.06.1997 по 01.07.1998, з 15.01.1999 по 01.08.1999, з 01.08.1999 по 11.07.2000 згідно із записами вищезазначеної трудової книжки, оскільки з 19.06.2023 для України припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, у зв`язку з чим стаж роботи зараховується по 31.12.1991.

Довідку від 01.11.2023 №75-01-11/161-К, виданої Архівом Борисівського району Білгородської області, Росія про період роботи з 05.04.1988 по 21.09.1988 неможливо взяти до уваги, оскільки з 19.06.2023 для України припинено Угоду про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, у зв`язку з чим зарахування стажу роботи за вищезазначений період можливо у разі проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений, передбаченого статтею 4 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05.10.1961.

Цей період роботи в трудовій книжці неможливо врахувати, оскільки відомості про перейменування цього підприємства не значаться.

Не враховуємо період навчання з 01.09.1990 по 26.04.1991 згідно атестату від 26.04.1991 №26, оскільки цей період перетинається з періодом роботи в колгоспі.

У зв`язку з цим рішенням ГУПФ в Запорізькій області (за екстериторіальністю) від 28.12.2023 №52 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи (а.с. 55).

Позивач, посилаючись на обставини того, що факт припинення участі рф в Угоді, так само як і постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", яка набрала чинності 02.12.2022, не є підставою для відмови в обчисленні його стажу роботи, який набутий до ухвалення вказаних рішень, а також на факт підтвердження періодів роботи записами трудової книжки, звернувся до суду з цим позовом за захистом порушеного права на призначення пенсії за віком.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних міркувань.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

З 01.01.2004 таким законом є, насамперед, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон №1058-IV), який був прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Оскільки і Закон №1058-IV, і Закон України "Про пенсійне забезпечення" регулюють одні й ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні, за загальним правилом, мають норми Закону №1058-IV, як спеціального акта права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України Про пенсійне забезпечення" підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання приписами Закону №1058-IV.

Відповідно до ст. 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За приписами ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Статтею 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Визначення поняття "трудовий стаж" чинне законодавство не містить, однак з аналізу норм Закону №1058-IV можна дійти висновку, що це періоди офіційної трудової діяльності особи до 01.01.2004, що підтверджуються записами у трудовій книжці.

При цьому періоди трудової діяльності до 01.01.2004, які зараховуються до страхового стажу, визначаються законодавством, яке діяло до прийняття Закону №1058-IV, а саме - статтею 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення".

Тобто, весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004, враховується до страхового стажу на умовах раніше діючого законодавства, а з 01.01.2004 - до страхового стажу зараховуються лише ті періоди, протягом яких сплачувалися страхові внески, і в розмірах пропорційно сплаченим внескам.

У статті 56 Закону №1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Предмет спору у цій справі зводиться до встановлення обставин правомірності рішення пенсійного органу про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком, яке вмотивоване посиланням на обставини відсутності необхідної кількості страхового стажу.

Так, однією з підстав для відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 слугував висновок відповідача про невключення до страхового стажу періоду роботи у колгоспі з 01.07.1980 по 25.10.1981, з 20.12.1983 по 05.07.1986, з 24.09.1986 по 12.03.1988, з 25.01.1989 по 27.01.1993, оскільки відповідно до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" діє окремий порядок зарахування до трудового стажу періоду трудової діяльності в колгоспах. Тому для зарахування вищезазначеного періоду роботи до трудового стажу необхідна додаткова інформація чи перебувала особа членом колгоспу, чи виконувала встановлений мінімум трудової участі в колективному господарстві та надати історичну довідку про перейменування або реорганізацію підприємства.

Оцінюючи на предмет обґрунтованості такий мотив відмови у призначенні пенсії, суд зважає на таке.

Відповідно до статті 48 КЗпП України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеним нормам відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (надалі - Порядок №637), відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

Відповідно до п. 3 зазначеного Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, законодавець визначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310 (надалі також Основні положення).

Відповідно до п. 1, п. 2, п. 5, п. 6 Основних положень, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання.

Всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Також слід відмітити про встановлений взірець трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ "членство в колгоспі", де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV "відомості про роботу" відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Таким чином, трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі). У випадку відсутності трудової книжки колгоспника або відповідних записів у ній, трудовий стаж колгоспника підтверджується довідкою господарства, в якому набуто стаж або довідкою правонаступника. В разі ліквідації господарства колгоспний стаж підтверджується довідками архівних установ.

В ході вивчення справи судом встановлено, що трудова книжка колгоспника НОМЕР_1 від 20.08.1980 (а.с. 56-60), крім іншого, містить наступні записи:

у розділі "Членство в колгоспі":

1. - 01.07.1980 прийнятий в члени колгоспу імені Леніна Борисівського району Білгородської області;

2. - 05.07.1986 вибув із членів колгоспу у зв`язку з переходом на іншу роботу;

5. - 24.09.1986 прийнятий в члени колгоспу імені Леніна Борисівського району Білгородської області;

6. - 12.03.1988 вибув із членів колгоспу у зв`язку зі зміною місця проживання;

у розділі "Відомості про роботу":

1. - 01.07.1980 прийнятий механізатором 2-ї виробничої дільниці Колгоспу імені Леніна;

2. - 25.10.1981 звільнений у зв`язку з призовом в ОСОБА_2 ;

3. - Служба в лавах Радянської Армії з 31.10.1981 по 29.10.1983;

4. - 20.12.1983 прийнятий механізатором 2-ї виробничої дільниці Колгоспу імені Леніна;

5. - 05.07.1986 звільнений за ст. 31 КЗпП РРФСР;

6. - 24.09.1986 прийнятий на роботу механізатором Колгоспу імені Леніна;

7. - 12.03.1988 звільнений за ст. 31 КЗпП РРФСР;

10. - Колгосп імені Леніна Борисівського району Білгородської області. Прийнятий на роботу механізатором;

11. - 27.01.1993 звільнений згідно з поданою заявою;

12. - 27.01.993 запис за №11 вважати недійсним;

13. - 04.04.1990 переведений водієм;

14. - 27.01.1993 звільнений згідно з поданою заявою.

Також трудова книжка колгоспника серії РОС від 20.08.1980 №0184847 містить відомості про трудову участь позивача у громадському господарстві, внесені на підставі особових рахунків колгоспу, а саме: з 1980 року - 1988 рік:

- 1980 рік (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві 280; виконання річного мінімуму трудової участі 119);

- 1981 рік (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві 280; виконання річного мінімуму трудової участі 217);

- 1982 рік (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві не встановлено; виконання річного мінімуму трудової участі не встановлено, служба в рядах Радянської армії);

- 1983 рік (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві не встановлено; виконання річного мінімуму трудової участі 5, служба в рядах Радянської армії);

- 1984 рік (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві 280; виконання річного мінімуму трудової участі 337);

- 1985 рік (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві 280; виконання річного мінімуму трудової участі 334);

- 1986 рік (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві 280; виконання річного мінімуму трудової участі 328);

- 1987 рік (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві 280; виконання річного мінімуму трудової участі 298);

- 1988 рік (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві не встановлено; виконання річного мінімуму трудової участі 48).

З огляду на з`ясовані обставини документального відображення трудової діяльності позивача у записах трудової книжки, суд зважаючи на те, що трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж роботи, а трудова книжка колгоспника, що оформлена на ім`я позивача, містить інформацію про встановлений мінімум трудової участі та фактично відпрацьований час в колгоспі за спірні періоди, констатує висновок про те, що необхідність надання додаткової інформації чи перебувала особа членом колгоспу та чи виконувала встановлений мінімум трудової участі у колективному господарстві, як того вимагає відповідач, не може визнаватися судом законною підставою для відмови у зарахуванні спірних періодів роботи до страхового стажу позивача. Оскільки трудова книжка колгоспника серія НОМЕР_1 від 20.08.1980 містить записи про періоди роботи позивача в колгоспі з 01.07.1980 по 25.10.1991, з 20.12.1983 по 05.07.1986, з 24.09.1986 по 12.03.1988, з 25.01.1989 по 27.01.1993, то, на переконання суду, це є достатнім для зарахування вказаних періодів до загального страхового стажу позивача.

Стосовно покликань відповідача про необхідність надання історичної довідки про перейменування або реорганізацію підприємства, суд звертає увагу на таке.

Обов`язок правильного і точного внесення даних про роботу до трудової книжки та інші документи покладений на роботодавця. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, їх облік, зберігання та видачу покладається на спеціально уповноважену правлінням колгоспу особу. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність відповідно до статуту та правил внутрішнього розпорядку колгоспу, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність (п. 13 Основних положень).

З огляду на наведене, суд відкидає як безпідставні доводи відповідача на необхідність надання довідки про перейменування або реорганізацію підприємства, оскільки працівник не може нести відповідальність за невірне оформлення трудової книжки і такі недоліки не повинні бути перешкодою працівнику у повному обчисленні його страхового стажу.

Отже, періоди роботи в колгоспі з 01.07.1980 по 25.10.1991, з 20.12.1983 по 05.07.1986, з 24.09.1986 по 12.03.1988, з 25.01.1989 по 27.01.1993 підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.

Іншою підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 слугував висновок відповідача щодо не зарахування періодів роботи з 01.01.1992 по 27.01.1993, з 01.02.1993 по 11.10.1994. з 14.11.1995 по 21.06.1996, 20.06.1997 по 01.07.1998, з 15.01.1999 по 01.08.1999, з 01.08.1999 по 11.07.2000 згідно із записами трудової книжки, оскільки з 19.06.2023 для України припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, у зв`язку з чим стаж роботи зараховується дише по 31.12.1991.

Перевіряючи обґрунтованість таких тверджень відповідача, суд із записів досліджуваної трудової книжки колгоспника встановив, що у спірний період ОСОБА_1 працював:

10. - Колгосп імені Леніна Борисівського району Білгородської області. Прийнятий на роботу механізатором;

11. - 27.01.1993 звільнений згідно з поданою заявою;

12. - 27.01.993 запис за №11 вважати недійсним;

13. - 04.04.1990 переведений водієм;

14. - 27.01.1993 звільнений згідно з поданою заявою;

15. - 01.02.1993 прийнятий водієм на а-ль КАЗ-608;

15. - 10.02.1994 МДРСП Борисівське перейменоване в Т. "Рокада";

16. - 11.10.1994 звільнений з роботи за власним бажанням;

17. - 14.11.1995 прийнятий водієм Стригунівської амбулаторії на 0,5 ставки Борисівської ЦРЛ;

18. - 21.06.1996 звільнений за ст. 31 КЗпП РФ за власним бажанням;

19. - 22.06.1997 прийнятий на посаду шофер ЦГП "Асканія";

20. - 01.07.1998 звільнений за власним бажанням;

21. - 15.01.1999 прийнятий на ТОВ "Ведилено" водієм;

22. - 01.08.1999 звільнений у зв`язку з переведенням до ПП "Матчина В.В.";

23. - 01.08.1999 прийнятий на ПП "Матчина В.В." водієм;

24. - 11.07.2000 звільнений за власним бажанням згідно зі ст. 31 КЗпП РФ.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Таким чином, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, чинної на момент трудової діяльності позивача (надалі - Угода), було передбачено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань "відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди". Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Статтею 5 Угоди, яка підписана Україною 13.03.1992, передбачалося, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Відповідно до ст. 6 Угоди, призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації (ст. 11 Угоди).

Таким чином, на громадян України, які працювали на територіях інших держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалася дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу.

Наведені положення вказаних міжнародних угод передбачають правило про те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якого вони проживають.

Відповідно до ст. 13 Угоди, кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Тож Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при визначенні розміру пенсії.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України", чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Приписами пункту "в" частини другої статті 24 Закону України "Про міжнародні договори України" передбачено, що припинення та зупинення дії міжнародного договору України здійснюються щодо міжнародних договорів, які укладено від імені Уряду України та які не потребували надання згоди на їх обов`язковість Верховною Радою України або затвердження Президентом України, а також щодо міжвідомчих договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України, - у формі постанови Кабінету Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України "Про міжнародні договори України", припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення" зафіксовано факт виходу з Угоди.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 №72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України про те, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 №376 (зі змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023.

Міністерство юстиції України у повідомленні від 10.01.2023, яке опубліковано в Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило факт припинення Угоди для України з 19.06.2023.

З огляду на вищеозначені часові рамки дії та припинення дії міжнародного договору суд доходить висновку про те, що денонсація Угоди означає, що вказана Угода припиняє передбачені нею зобов`язання для сторін Угоди лише відносно правовідносин, які слідують за датою набуття денонсації, а не передують цій даті.

Суд наголошує на тому, що закон не має зворотної дії в часі.

Працюючи за межами України, особа мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення в Україні.

За наявності чинних у період роботи позивача положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді позбавлення її права на зарахування відповідного періоду роботи до страхового стажу.

Тож відповідач безпідставно не зарахував періоди роботи позивача на території РФ з 01.01.1992 по 27.01.1993, з 01.02.1993 по 11.10.1994, з 14.11.1995 по 21.06.1996, 20.06.1997 по 01.07.1998, з 15.01.1999 по 01.08.1999, з 01.08.1999 по 11.07.2000, оскільки Угода, припинила свою дію лише з 19.06.2023.

Крім того суд зазначає, що надана позивачем трудова книжка не може піддаватися сумніву та позбавляти позивача права на зарахування відповідних періодів до страхового стажу з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією РФ припинено співробітництво з країною-агресором.

Позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на призначення/перерахунок пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.

Оцінюючи на предмет правомірності твердження відповідача щодо неможливості зарахувати період роботи позивача з 05.04.1988 по 21.09.1988 на підставі довідки від 01.11.2023 №75-01-11/161-К, виданої Архівом Борисівського району Білгородської області Росія, оскільки з 19.06.2023 для України припинено дію Угоди, у зв`язку з чим зарахування стажу роботи за вищезазначений період можливе лише у разі проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений, передбаченого статтею 4 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05.10.1961, суд виходить з такого.

Записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.08.1980 підтверджується факт роботи ОСОБА_1 у період з 05.04.1988 по 21.09.1988 на Білгородському об`єднанні "Агропромхімія", де з 05.04.1988 ОСОБА_1 прийнятий трактористом у механізований загін №1, а 21.09.1988 звільнений з роботи за ст. 31 КЗпП РРФСР (а.с. 58).

Записи трудової книжки є чіткими, зрозумілими, містять відбиток печатки підприємства, а тому мали бути враховані відповідачем до загального страхового стажу при вирішення питання про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 .

Іншим підставам відмови суд оцінку не надає, оскільки позивач у позовній заяві про це не просить.

Відтак рішення ГУПФ №52 від 28.12.2023 суд визнає протиправним, з огляду на що скасовує його.

Щодо вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ГУПФ призначити йому пенсію з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 18.10.2023, суд зазначає, що уповноваженим органом з цих питань є відповідний орган Пенсійного фонду, до виключної компетенції якого входить розгляд документів, у тому числі і поданих вперше.

Адміністративний суд не може підміняти уповноважений орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань по суті, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Питання про наявність підстав для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відноситься до повноважень органу Пенсійного фонду, в даному випадку - до повноважень ГУПФ в Запорізькій області.

При цьому суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 07.03.2018 у справі №233/2084/17, який зазначав, що завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

За таких обставин позов у частині вимоги щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком суд залишає без задоволення.

Натомість, обираючи належний та достатній спосіб захисту порушеного права суд вважає за необхідне зобов`язати ГУПФ здійснити повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 25.12.2023 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновку суду про необхідність зарахування до загального страхового стажу згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.08.1980 періодів його роботи з 01.07.1980 по 25.10.1981, з 20.12.1983 по 05.07.1986, з 24.09.1986 по 12.03.1988, з 05.04.1988 по 21.09.1988, з 25.01.1989 по 27.01.1993, з 01.02.1993 по 11.10.1994, з 14.11.1995 по 21.06.1996, з 20.06.1997 по 01.07.1998, з 15.01.1999 по 01.08.1999, з 01.08.1999 по 11.07.2000.

Зважаючи на встановлені у ході судового розгляду фактичні обставини справи та беручи до уваги норми чинного законодавства України і міжнародних угод, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Тож понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн за звернення до суду з позовом підлягають присудженню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у сумі пропорційній до задоволеної частини позовних вимог (1/2) - 605,60 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 28.12.2023 №52.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 25.12.2023 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновку суду про необхідність зарахування до загального страхового стажу позивача періодів його роботи з 01.07.1980 по 25.10.1981, з 20.12.1983 по 05.07.1986, з 24.09.1986 по 12.03.1988, з 05.04.1988 по 21.09.1988, з 25.01.1989 по 27.01.1993, з 01.02.1993 по 11.10.1994, з 14.11.1995 по 21.06.1996, з 20.06.1997 по 01.07.1998, з 15.01.1999 по 01.08.1999, з 01.08.1999 по 11.07.2000 згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.08.1980.

В решті вимог - позов залишити без задоволення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області частину судових витрат, що пов`язані зі сплатою судового збору, у сумі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (; пр-кт Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, 69057).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду впродовж тридцяти днів з моменту його підписання.

Суддя Є.Б. Супрун