Справа № 580/11327/23
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2024-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року (м. Черкаси, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати пункт 2 рішення Черкаської міської ради від 17.08.2023 №45-103 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_1 громадянці ОСОБА_1 (існуюче домоволодіння)» про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,0943 га безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з підстав наявних містобудівних обмежень: реалізація містобудівної документації на частині земельної ділянки (територія вулично-дорожньої мережі (2%); зона заповідної території «Черкаські берегові схили»;

- зобов`язати Черкаську міську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0943 га безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач протиправно оскаржуваним рішенням відмовив у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та неповного з`ясування обставин у справі. Апелянт вказує, що відсутні передбачені законом підстави для відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на підставі свідоцтва про право власності від 07.07.2015 №40185918 позивач є власником житлового будинку з прибудовами, загальною площею 45,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

04.09.2017 позивач звернулася через центр надання адміністративних послуг до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_1 громадянці ОСОБА_1 , однак рішенням Черкаської міської ради від 23.11.2017 №2-2698 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,1000 га безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 05.06.2018 у справі №823/1388/18: визнано протиправним та скасовано рішення Черкаської міської ради від 23.11.2017 №2-2698 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_1 громадянці ОСОБА_1 (існуюче домоволодіння)»; зобов`язано Черкаську міську раду розглянути на черговому пленарному засіданні заяви ОСОБА_1 від 04.09.2017 щодо надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,1000 га у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 в строки, порядку та у спосіб, передбачені ст.118 Земельного кодексу України з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Позивачка повторно звернулась через центр надання адміністративних послуг до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_1 громадянці ОСОБА_1

17.08.2023 року на пленарному засіданні сесії Черкаської міської ради відповідачем прийнято рішення №45-103 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_1 громадянці ОСОБА_1 (існуюче домоволодіння)» про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,0943 га безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з підстав наявних містобудівних обмежень: реалізація містобудівної документації на частині земельної ділянки (територія вулично-дорожньої мережі (2%); зона заповідної території «Черкаські берегові схили».

Вважаючи протиправним рішення відповідача про відмову в наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач оскаржуваним рішенням від 17.08.2023 №45-103 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_1 громадянці ОСОБА_1 (існуюче домоволодіння)» правомірно відмовив позивачу у наданні відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки у відповідності до положень ст. 118 ЗК України відповідачем встановлено невідповідність місця розташування бажаної земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з п. «в» ч. 3 ст. 116 ЗК України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно із ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 вказаного Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Вказана норма повністю кореспондується із положеннями ч. 3 ст. 123 ЗК України.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням відповідача від 17.08.2023 №45-103 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_1 громадянці ОСОБА_1 (існуюче домоволодіння)», яким відмовлено позивачці у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,0943 га безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з підстав наявних містобудівних обмежень: реалізація містобудівної документації на частині земельної ділянки (територія вулично-дорожньої мережі (2%); зона заповідної території «Черкаські берегові схили».

Частиною другою ст. 5 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що вимоги містобудівної документації є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами містобудування.

Тобто, саме для забезпечення дотримання вимог вищевказаних статей законодавець визначив, на етапі надання дозволу на розробку документації із землеустрою, необхідність перевірки відповідності земельної ділянки вимогам містобудівної документації.

Згідно наявного у матеріалах справи витягу з містобудівної документації міста Черкаси на визначення обмежень у використання території для містобудівних потреб від 14.06.2021 №18651-3 та згідно з містобудівною документацією «Внесення змін до генерального плану міста Черкаси (Актуалізація)», затвердженою рішенням Черкаської міської ради від 13.05.2021 №5-318, на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , на яку претендує позивачка, наявні містобудівні обмеження:

- реалізація містобудівної документації на частині земельної ділянки (територія вулично-дорожньої мережі (2%);

- зона заповідної території «Черкаські берегові схили».

Отже, у спірних правовідносинах вбачається невідповідність місця розташування вищевказаної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , містобудівній документації, а саме: вимогам Генерального плану міста та Плану зонування території м. Черкаси.

Суд першої інстанції вірно вказав, що оскільки під час розгляду справи встановлено невідповідність місця розташування об`єкта містобудівній документації вказаної вище земельної ділянки орієнтовною площею 0,0943 га по АДРЕСА_1 , що у відповідності до ч. 7 ст. 118 ЗК України є прямою вказівкою закону для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки, тому оспорюване рішення було прийнято в порядку та у спосіб передбачений Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Крім того, пунктом 3 оскаржуваного рішення рекомендовано позивачу звернутися до Черкаської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку під нерухомим майном.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач оскаржуваним рішенням від 17.08.2023 №45-103 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_1 громадянці ОСОБА_1 (існуюче домоволодіння)» правомірно відмовив позивачу у наданні відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки у відповідності до положень ст. 118 ЗК України відповідачем встановлено невідповідність місця розташування бажаної земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

При цьому, відмова органу місцевого самоврядування у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою не позбавляє позивача права на повторне звернення із клопотанням, зазначивши місце розташування та орієнтовний розмір земельної ділянки, що відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 20.08.2024.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

Н.В. Безименна