Справа № 160/32390/23
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2024-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Юхно І. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
11.12.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, у якому позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську щодо відмови ОСОБА_1 в підготовці, оформленні відповідного подання та документів для призначення пенсії по інвалідності згідно зі ст. ст. 18, 20 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і направленні їх до органу, що призначає пенсію, за місцем його тимчасового проживання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області;
- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську у вигляді не підготування, оформлення відповідного подання та документів для призначення пенсії по інвалідності згідно зі ст. ст. 18, 20 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» стосовно ОСОБА_1 і не направленні їх до органу, що призначає пенсію, за місцем мого тимчасового проживання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області;
- зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську підготувати та оформити відповідне подання та документи для призначення пенсії по інвалідності згідно зі ст. ст. 18, 20 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» стосовно ОСОБА_1 і направити їх до органу, що призначає пенсію, за місцем його тимчасового проживання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що право позивача на пенсійне забезпечення як особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань передбачено не ст. 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", на яку посилається відповідач, а приписами ч. 3 ст. 19 Закону України "Про Державне бюро розслідувань", що стало підставою для звернення до суду з означеним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено відповідачу 15-денний строк на подання відзиву на позов та витребувано додаткові докази у справі; витребувано від відповідача додаткові докази та встановлено строк для їх подання.
За даними КП «ДСС» копію ухвали про відкриття провадження за допомогою підсистеми «Електронний суд» надіслано одержувачам ОСОБА_1 та Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, в їх електронний кабінет 31.01.2024, а копію адміністративного позову 11.12.2023, що підтверджується матеріалами справи. Тобто, строк на подання відзиву з урахуванням ч.6 ст.120 КАС України до 15.02.2024.
01.02.2024 від Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про встановлення іншого строку для подання доказів.
02.02.2024 від позивача через систему «Електронний суд» надійшла заява про уточнення позовних вимог, у якій позовні вимоги викладені у іншій редакції. Згідно з Актом Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.02.2024 №118 до вказаної заяви не було надано додатка: «додатки надсилання заяви та копій доданих документів іншим учасникам справи».
Ухвалами Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.02.2024:

- встановлено Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську строк до 15.02.2024 на подання доказів, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.12.2023;

- заяву ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог в адміністративній справі №160/32390/23 повернуто заявнику без розгляду.

07.02.2024 від Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позов у якому відповідач позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, оскільки Законом №2262, не визначено осіб рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань як осіб, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону, позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та не дають правових підстав для їх задоволення.

До відзиву були також надані додаткові докази.

12.02.2024 від позивача через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, яка доставлена до електронного кабінету відповідача 09.02.2024 о 17:01. Тобто, строк на подання заперечень до 15.02.2024.

19.02.2024 від відповідача надійшли заперечення на позов.

Суд, враховуючи рекомендації Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану від 02.03.2022 щодо продовження процесуальних строків, вважає за необхідне прийняти вказані документи до розгляду.

За правилами ст.262 КАС України адміністративна справа мала бути розглянута до 17.02.2024, проте оскільки 17.02.2024-18.02.2024 були вихідними днями, та з урахуванням перебування головуючого судді Юхно І.В. у відпустці в період з 19.02.2024 по 05.03.2024 суд на підставі положень ч.6 ст.120 КАС України розглядає справу в перший робочий день 06.03.2024.

Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим 21.04.1997 Краснолиманським МВ УМВС України в Донецькій області.

Відповідно до довідки Правобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради від 21.04.2023 №1203- позивач є внутрішньо переміщеною особою та зареєстрований за адресою фактичного місця проживання/перебування: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 в період з 02.03.2021 по 17.05.2023 проходив службу у Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську.

Наказом директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, від 01.03.2021 №8-ос/дск позивача прийнято на службу в ДБР на посаду, що підлягає заміщенню особами начальницького складу та призначено, як переможця конкурсу з 02 березня 2021 слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Сєвєродонецьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську.

Наказом директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, від 16.05.2023 №111-ос/дск звільнено із служби в ДБР у запас майора Державного бюро розслідувань ОСОБА_1 , з 17 травня 2023 року за станом здоров`я з достроковим припиненням (розірванням) контракту від 01 березня 2021 №16. Стаж служби для виплати доплати за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки станом на 17.05.2023 складає 18 років 02 місяці 19 днів.

Водночас, матеріалами справи підтверджено, що згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 01.06.2023 серії 12 ААГ №175984 ОСОБА_1 з 12.04.2023 встановлена третя група інвалідності безстроково у зв`язку з захворюванням пов`язаним з проходженням служби в ДБР.

09.06.2023 позивач звернувся до директора ТУ ДБР, розташованого у місті Краматорську, із заявою про оформлення документів та направлення подання про призначення пенсії до відповідного органу, що призначає пенсії.

Листом від 21.06.2023 №Л-267/13-09-278/23 ТУ ДБР, розташованого у місті Краматорську, на вказану заяву повідомило позивачу таке:

«Згідно статті 12 Закону №2262 право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби):

а) особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу;

б) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту;

в) особи із числа військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, органів державної безпеки і внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, військ цивільної оборони України;

г) особи начальницького і рядового складу державної пожежної охорони, особи начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України;

д) громадяни інших держав із числа військовослужбовців збройних сил та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства цих держав, які постійно проживають в Україні, і відповідно до міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, їх пенсійне забезпечення здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої вони проживають;

е) особи, зазначені у статтях 3 і 4 цього Закону (особи, які мають право на пенсії нарівні з військовослужбовцями строкової служби та членами їх сімей, та особи, які мають право на пенсії нарівні з офіцерським складом, військовослужбовцями надстрокової служби та військової служби за контрактом і членами їх сімей);

є) особи із числа військовослужбовців строкової служби та члени сімей осіб з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, у передбачених цим Законом випадках;

ж) державні службовці та працівники навчальних, медичних закладів та науково-дослідних установ Міністерства внутрішніх справ України або поліції з числа колишніх працівників міліції, які станом на день опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ та мали календарну вислугу не менше п`яти років і продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах;

з) особи начальницького складу Національного антикорупційного бюро України.

Враховуючи викладене, Ваші вимоги щодо оформлення документів і подання для призначення пенсії відповідно до Закону №2262-ХІІ не підлягають задоволенню.».

Вважаючи протиправними дії та бездіяльність відповідача щодо відмови в підготовці, оформленні відповідного подання та документів для призначення пенсії по інвалідності і направленні їх до органу, що призначає пенсію, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Правові основи організації та діяльності Державного бюро розслідувань визначені положеннями Закону України «Про Державне бюро розслідувань» від 12 листопада 2015 року № 794-VIII (далі - Закон № 794-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 794-VIII (в редакції № 720-IX від 17.06.2020) Державне бюро розслідувань є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до його компетенції.

Відповідно до частин 1-3 статті 14 Закону № 794-VIII до працівників Державного бюро розслідувань належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із Державним бюро розслідувань.

Служба в Державному бюро розслідувань є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державному бюро розслідувань зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

На службу до Державного бюро розслідувань приймаються на конкурсній основі в добровільному порядку (за контрактом) громадяни України, які спроможні за своїми особистими, діловими та моральними якостями, віком, освітнім і професійним рівнем та станом здоров`я ефективно виконувати відповідні службові обов`язки.

Прийняття громадян України на службу до Державного бюро розслідувань без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.

Кваліфікаційні вимоги та критерії професійної придатності для зайняття посад у підрозділах Державного бюро розслідувань затверджуються Директором Державного бюро розслідувань.

Призначення на посади у Державному бюро розслідувань, крім посад Директора Державного бюро розслідувань, керівника підрозділу внутрішнього контролю центрального апарату Державного бюро розслідувань та керівників підрозділів внутрішнього контролю територіальних управлінь Державного бюро розслідувань, здійснюється за результатами відкритих конкурсів, що проводяться конкурсними комісіями з проведення конкурсів на зайняття посад працівників Державного бюро розслідувань. Типове положення про конкурсну комісію та порядок проведення відкритого конкурсу затверджує Директор Державного бюро розслідувань.

Положеннями ст. 19 Закону № 794-VIII визначено основні засади регулювання соціального захисту та пенсійного забезпечення працівників Державного бюро розслідувань.

Так, відповідно до вказаної норми, держава забезпечує соціальний захист працівників Державного бюро розслідувань відповідно до Конституції України, цього Закону та інших актів законодавства.

Особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань користуються соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" та інших законів України з урахуванням положень, встановлених цим Законом (частина 2 статті 19 Закону № 794-VIII)

Пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (частина 3 статті 19 Закону № 794-VIII).

Пенсійне забезпечення працівників Державного бюро розслідувань, які є державними службовцями, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". Пенсійне забезпечення інших працівників Державного бюро розслідувань здійснюється на підставах та в порядку, встановлених законодавством (частина 4 статті 19 Закону № 794-VIII).

З аналізу наведених норм слідує, що Законом № 794-VIII виділено дві категорії працівників Державного бюро розслідувань: особи рядового і начальницького складу, на яких поширюється дія частини 3 статті 19 Закону; державні службовці, на яких поширюється дія частини 4 статті 19 Закону.

У ході судового розгляду справи судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не заперечується відповідачем, що ОСОБА_1 у період з 02.03.2021 по 17.05.2023 проходив службу на посадах начальницького складу у Державному бюро розслідувань, а відтак, суд наголошує, що на позивача поширюються положення частини 3 статті 19 Закону № 794-VIII.

За встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що пенсійне забезпечення ОСОБА_1 має здійснюватись в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно до преамбули Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ (далі- Закон № 2262-ХІІ), вказаним Законом визначено умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Перелік осіб, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону визначений статтею 1-2 Закону № 2262-ХІІ.

Варто вказати, що особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань звільненні зі служби не зазначені у вказаному переліку осіб, що мають право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону.

Відповідно до ст. 18 Закону № 2262-ХІІ пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.

У статті 20 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що залежно від причини інвалідності особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом поділяються на такі категорії:

а) особи з інвалідністю внаслідок війни - при настанні інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю у бойових діях у мирний час, а також інші особи, зазначені у статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

б) інші особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - при настанні інвалідності внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби.

Водночас, варто вказати, що ст. 17 Закону № 2262-ХІІ визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, однак служба в Державному бюро розслідувань до вказаного переліку законодавцем не віднесена.

Суд зазначає, що з аналізу норм Закону № 2262-ХІІ безпосередньо не випливає, що особи, які проходили службу в органах Державного бюро розслідувань на посадах рядового і начальницького складу мають право на пенсійне забезпечення відповідно до цього закону.

Разом з цим, таке право визначено спеціальним законом, який регулює діяльність, соціальні гарантії та пенсійне забезпечення працівників ДБР, а саме Законом № 794-VIII, який прийнято значно пізніше ніж Закон № 2262-ХІІ, а відтак до спірних правовідносин в частині визначення права позивача на отримання пенсійного забезпечення відповідно до Закону № 2262-ХІІ підлягає нормативно-правовий акт, який прийнято пізніше.

При цьому, суд акцентує увагу, що наявність неузгодженостей між вказаними двома законами, зокрема не внесення законодавцем відповідних змін до Закону № 2262-ХІІ, фактично ставить під сумнів реалізацію частини 3 статті 19 Закону № 794-VIII, якою безпосередньо передбачено право осіб рядового та начальницького складу на отримання пенсійного забезпечення в порядку та на умовах Закону № 2262-ХІІ.

Крім того, варто вказати, що пряма норма закону, а саме частина 2 та частина 3 статті 19 Закону № 794-VIII чітко вказує на те, що особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань користуються соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" (в тому числі і питань пенсійного забезпечення) та інших законів України з урахуванням положень, встановлених цим Законом.

Отже, зміни до Закону № 2262-ХІІ, а також прогалини пенсійного законодавства з цього питання не можуть бути перепоною для реалізації права позивача на призначення (перерахунок) пенсії, відповідно до Закону № 2262-ХІІ та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1.

Суд наголошує, що недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав у обраний ним спосіб.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звільнений зі служби в Державному бюро розслідувань з 17.05.2023 за станом здоров`я та одночасно довідка до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №175984 свідчить про те, що захворювання позивача, пов`язане з проходженням ним служби в ДБР (3 група інвалідності встановлення з 12.04.2023). Тобто, матеріалами справи підтверджується, що інвалідність позивача настала в період проходження ними служби в ДБР, що відповідає умовам для призначення пенсії за положеннями статті 18 Закону № 2262-ХІІ.

При цьому, суд враховує, що правові основи діяльності Державного бюро розслідувань, його незалежності від інших систем та правоохоронних органів визначені спеціальним Законом № 794-VIII, згідно з яким Державне бюро розслідувань є правоохоронним органом (стаття 1), із власною системою (стаття 9), до складу якої входять центральний апарат, територіальні управління, спеціальні підрозділи, навчальні заклади та науково-дослідні установи.

Відповідно до статті 23 Закону № 794-VIII, контроль за діяльністю Державного бюро розслідувань здійснюється відповідним комітетом Верховної Ради України, а до 15 лютого щороку, Директор Державного бюро розслідувань подає Президенту України та Верховній Раді України письмовий звіт про діяльність Державного бюро розслідувань за попередній рік.

Враховуючи, що за статтею 4 Закону № 794-VIII, Державне бюро розслідувань є державним правоохоронним органом із спеціальним статусом, особливим порядком, фінансування та організаційного забезпечення діяльності, що, зокрема, забезпечує його незалежність від незаконного втручання у його діяльність, суд зазначає, що останній не входить до системи органів внутрішніх справ України.

Судом встановлено, що 09.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до ТУ ДБР, розташованого у м. Краматорську, із заявою, в якій просив підготувати та подати документи до органів Пенсійного фонду України для призначення (перерахунку) пенсії за вислугою років на підставі Законом № 2262-ХІІ. За результатом розгляду вказаної заяви, відповідачем надано відповідь про відсутність правових підстав для надання документів для призначення пенсій відповідно до Закону № 2262-ХІІ.

Фактично відповідач стверджує, що на теперішній час положення Закону № 2262-ХІІ не поширюють свою дію на осіб рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань для призначення (перерахунку) їм пенсій. Крім того, ст. 17 вказаного Закону, не визначено, що до видів служби, які зараховуються до вислуги років для призначення (перерахунку) пенсії включаються періоди проходження служби на посадах рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань.

Відповідно до п. 2 Порядку № 3-1 (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

Згідно з п. 7 Порядку № 3-1 для призначення пенсії за вислугу років уповноважені структурні підрозділами міністерств та інших державних органів, в яких особи проходили службу, подають до органів Пенсійного фонду України такі документи, як, зокрема: заява, грошовий атестат, або довідка про розмір грошового забезпечення, і довідка про додаткові види грошового забезпечення, які заявник отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби, документи про страховий стаж, тощо.

Відповідно до п. 12 Порядку № 3-1 уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

В поданні про призначення пенсії (форма якого яке є додатком №2 до п. 12 Порядку) зазначається, зокрема, розрахунок вислуги років на пенсію, який складається за матеріалами особової справи.

Таким чином, органи Пенсійного фонду України здійснюють призначення, перерахунок та виплату пенсій на підставі документів, що наданні уповноваженими структурними підрозділами відповідних органів, де особа проходила службу та була звільнена з посади.

Водночас, суд звертає увагу, що бездіяльність це пасивна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним тих дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього обов`язків (завдань) згідно із чинним законодавством.

Натомість, сам по собі розгляд звернення позивача з питання оформлення документів для призначення пенсії передбачає здійснення активної форми поведінки суб`єкта владних повноважень.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про протиправність рішення Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську щодо відмови ОСОБА_1 в підготовці, оформленні відповідного подання та документів для призначення пенсії по інвалідності згідно зі ст. ст. 18, 20 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і направленні їх до органу, що призначає пенсію, за місцем його тимчасового проживання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформлене листом від 21.06.2023 №Л-276/13-09-278/23, у зв`язку з чим позовній вимоги про визнання протиправними дій та бездіяльності відповідача підлягають коригуванню судом на підставі ч.2 ст.9 КАС України.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст. 8 Конституції України та ст. 6 КАС України, суд на підставі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Враховуючи встановлені у справі обставини, суд доходить висновку про необхідність зобов`язання відповідача підготувати та оформити відповідне подання та документи для призначення пенсії по інвалідності згідно зі ст. ст. 18, 20 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» стосовно ОСОБА_1 і направити їх до органу, що призначає пенсію, за місцем його тимчасового проживання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (частина 1 статті 139 КАС України).

Таким чином, судовий збір у розмірі 1073,60 грн., сплачений позивачем при поданні адміністративного позову до суду відповідно до квитанції від 08.12.2023 №6103-8859-2117-6266, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську на користь позивача.

Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську (місцезнаходження: вул. Героїв України, 21, м. Краматорськ, Донецька область, 84301; тимчасове фактичне місцезнаходження: 49005, м. Дніпро, просп. Гагаріна, 26; ) про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, щодо відмови ОСОБА_1 в підготовці, оформленні відповідного подання та документів для призначення пенсії по інвалідності згідно зі ст. ст. 18, 20 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і направленні їх до органу, що призначає пенсію, за місцем його тимчасового проживання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформлене листом від 21.06.2023 №Л-276/13-09-278/23.

Зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську підготувати та оформити відповідне подання та документи для призначення пенсії по інвалідності згідно зі ст. ст. 18, 20 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» стосовно ОСОБА_1 і направити їх до органу, що призначає пенсію, за місцем його тимчасового проживання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Відповідно до статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На підставі положень статті 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.В. Юхно