Справа № 580/3034/24
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2024-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3034/24 Суддя (судді) першої інстанції: Олексій РІДЗЕЛЬ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Карпушової О.В., Файдюка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо невірного нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 25% грошового забезпечення за 3 роки безперервної служби;

- зобов`язати відповідача провести позивачу перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 грошового забезпечення за 14 років служби з урахуванням проведених виплат.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 07 червня 2024 року адміністративний позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та наказом командира військової частини НОМЕР_1 №338 від 24.12.2023 його звільнено з військової служби у запас за підпунктом "г" пункту 3 (через сімейні обставини наявність батьків, які потребують постійного догляду) частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" та виключено із списків особового складу частини і всіх видів забезпечення з 24.12.2023.

Позивачу встановлено вислугу років в Збройних Силах України станом на 24 грудня 2023 року, яка складає календарна 14 (чотирнадцять) років, 01 (один) день, пільгова 03 (три) роки, 00 (нуль) місяців, 04 (чотири) дні. Також, вислуга років в Збройних Силах (з моменту останнього призову) складає 03 (три) роки, 6 (шість) місяців, 27 (двадцять сім) днів.

Також вказаним наказом доручено провести розрахунок з позивачем при звільненні, зокрема, передбачено виплатити грошову допомогу при звільненні у розмірі 25% грошового забезпечення за 3 календарних роки безперервної служби.

Не погоджуючись із таким розміром грошової допомоги при звільненні, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відповідно до ст.17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правове регулювання відносин між Державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII).

Згідно з ч.1 ст.2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII).

Відповідно до пунктів 2-4 статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абз.10 п.2 статті 15 Закону №2011-ХІІ (у редакції станом на час звільнення позивача з військової частини НОМЕР_1 ) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах: 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше - які звільняються з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не виявили бажання продовжувати військову службу).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 28.10.2016 року №355 о/с, позивача звільнено зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням). Вислуга років станом на час звільнення - 08 років 5 місяців та 14 днів.

Виплати грошової допомоги при звільненні вказаним наказом не передбачено.

В подальшому, позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 з 21.11.2016.

Наказом від 06.02.2019 №40 позивач звільнений з військової частини НОМЕР_2 у запас за підпунктом "й" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду).

Виплати грошової допомоги при звільненні вказаним наказом не передбачено.

З 27.05.2020 позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та наказом командира військової частини НОМЕР_1 №338 від 24.12.2023 його звільнено з військової служби у запас за підпунктом "г" пункту 3 (через сімейні обставини наявність батьків, які потребують постійного догляду) частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" та виключено із списків особового складу частини і всіх видів забезпечення з 24.12.2023.

Позивачу встановлено вислугу років в Збройних Силах України станом на 24 грудня 2023 року, яка складає календарна 14 (чотирнадцять) років, 01 (один) день, пільгова 03 (три) роки, 00 (нуль) місяців, 04 (чотири) дні.

Також, вислуга років в Збройних Силах (з моменту останнього призову) складає 03 (три) роки, 6 (шість) місяців, 27 (двадцять сім) днів.

Відповідач, стверджуючи, що позивач, маючи календарну вислугу 10 років під час звільнення з військової частини НОМЕР_2 , набув право на одноразову грошову допомогу на підставі ч.2 ст.15 Закону №2011-ХІІ.

Відповідно до ч.2 ст.15 Закону №2011-ХІІ (у редакції станом на час звільнення позивача з військової частини НОМЕР_2 ) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Як встановлено судом, наказом від 06.02.2019 №40 позивач звільнений з військової частини НОМЕР_2 у запас за підпунктом "й" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду).

Таким чином, наведена підстава звільнення позивача з військової частини НОМЕР_2 не передбачала виплати одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до ч.2 ст.15 Закону №2011-ХІІ (у чинній на той час редакції), а тому твердження відповідача, що позивач набув право на отримання такої допомоги під час звільнення з військової частини НОМЕР_2 , суд вважає необґрунтованим.

Крім того, наказами Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 28.10.2016 року №355 о/с та командира військової частини НОМЕР_2 від 06.02.2019 №40 не було передбачено виплати позивачу грошової допомоги при звільненні.

Суд зазначає, що на підставі ст.15 Закону №2011-ХІІ (у редакції станом на час звільнення позивача з військової частини НОМЕР_1 ) у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, крім тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Оскільки під час звільнення позивача з військової частини НОМЕР_2 він не набув права на отримання одноразової грошової допомогу при звільненні, а станом на час звільнення з військової частини НОМЕР_1 у позивача наявна календарна вислуга 14 років, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач набув право на отримання такої допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

За наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу грошової допомоги при звільненні та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше, з урахуванням виплачених сум.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07 червня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя О.В.Карпушова

суддя В.В.Файдюк