Справа № 460/18496/23
Суддя: Стеценко С.Г.
Дата ухвалення: 2024-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 серпня 2024 року

м. Київ

справа №460/18496/23

адміністративне провадження № К/990/30673/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Стеценка С.Г.,

суддів: Тацій Л.В., Стрелець Т.Г.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28.02.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2024 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , в якому просив:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо недотримання встановленого терміну розгляду звернення позивача від 10.04.2023, наданого у відповідності до норм Законом України "Про звернення громадян";

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо припинення розгляду звернень позивача від 15.05.2023 без вирішення по суті порушених питань;

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо припинення розгляду звернень позивача від 29.05.2023 без вирішення по суті порушених питань;

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 щодо недотримання встановленого терміну розгляду звернення позивача від 11.05.2023, наданого у відповідності до норм Законом України "Про звернення громадян";

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 та Військову частину НОМЕР_2 надати відповідь на звернення позивача від 11.05.2023 у відповідності до норм Закону України "Про звернення громадян";

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови позивачу у підготовці та наданні до ІНФОРМАЦІЯ_1 довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії з урахуванням правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №569/19058/17 із зазначенням сум індексації грошового забезпечення за останні 24 місяці підряд перед звільнення з військової служби згідно з судовим рішенням у справі №460/19560/22;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 скласти, оформити та подати до ІНФОРМАЦІЯ_1 довідку про розмір грошового забезпечення позивача для перерахунку пенсії із зазначенням сум індексації грошового забезпечення за останні 24 місяці підряд перед звільнення з військової служби з урахуванням судового рішення у справі №460/19560/22;

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо відмови позивачу у підготовці та наданні до ІНФОРМАЦІЯ_1 довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії з урахуванням правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №569/19058/17 із зазначенням сум індексації грошового забезпечення за останні 24 місяці підряд перед звільнення з військової служби згідно з судовим рішенням у справі №460/19560/22;

- зобов`язати Військову частини НОМЕР_2 скласти, оформити та подати до ІНФОРМАЦІЯ_1 довідку про розмір грошового забезпечення позивача для перерахунку пенсії із зазначенням сум індексації грошового забезпечення за останні 24 місяці підряд перед звільнення з військової служби з урахуванням судового рішення у справі №460/19560/22.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 28.02.2024, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2024, позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо недотримання встановленого терміну розгляду звернення ОСОБА_1 від 10.04.2023, наданого відповідно до норм Закону України "Про звернення громадян".

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо недотримання встановленого терміну розгляду звернення ОСОБА_1 від 11.05.2023, наданого відповідно до норм Закону України "Про звернення громадян".

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо недотримання встановленого терміну розгляду звернення ОСОБА_1 від 11.05.2023, наданого відповідно до норм Закону України "Про звернення громадян".

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 надати ОСОБА_1 відповідь на звернення від 11.05.2023 відповідно до норм Закону України "Про звернення громадян".

У задоволенні решти позовних вимог відовлено.

06.08.2024 до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій скаржник просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28.02.2024, постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2024 та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, заявник зазначає про неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, вказуючи на те, що судами першої та апеляційної інстанцій при ухвалені оскаржуваних рішень не застосовано висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 12.11.2019 у справі №826/3858/18, від 12.09.2023 у справі №28/5760/22, від 21.08.2019 у справі №569/19058/17, від 21.08.2019 у справі №569/19058/17, від 03.04.2019 у справі №638/9697/17, від 01.10.2019 у справі №804/3646/18, від 26.05.2021 у справі №640/5248/19, від 13.06.2023 у справі №560/8064/22, від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а, від 27.04.2020 у справі №813/4351/16, від 12.10.2023 у справі №600/422/22-а, від 31.10.2023 у справі №38/15723/22, від 29.02.2024 у справі №990/175/23, від 21.08.2019 у справі №569/19058/17, від 12.09.2023 у справі №280/5760/22, позаяк такі є нерелевантними до правовідносин у цій справі.

В обґрунтування права на касаційне оскарження скаржник зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яка має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а дана справа має для неї виняткове значення.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Проаналізувавши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

Дану справу суди розглянули за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Згідно частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас, пунктом 2 частини 5 зазначеної норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Відповідно до частини 4 статті 12 КАС України, виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

Як вбачається із оскаржуваних судових рішень, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні)

Процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах, розглянутих за правилами спрощеного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України. Водночас обов`язок доведення наявності таких виняткових обставин покладається на особу, яка звертається до суду з касаційною скаргою.

Доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень, ухвалених за правилами спрощеного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Вказані критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.

Втім, аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпункті «в» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Колегія суддів також відхиляє твердження скаржника про те, що справа має для нього виняткове значення, оскільки оцінка судом такої "винятковості" може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі. Проте, в касаційній скарзі скаржник належних обґрунтувань не наводить.

Щодо тверджень скаржника про те, що справа становить значний суспільний інтерес Верховний Суд зауважує, що вжите законодавцем словосполучення "значний суспільний інтерес" необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо. Проте, наведені скаржником в касаційній скарзі обґрунтування не дають достатніх підстав вважати, що справа становить значний суспільний інтерес.

Крім того, використання оціночних чинників, як-то: "винятковість значення справи для скаржника", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", або "суспільний інтерес" тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

При цьому не слід брати до уваги твердження скаржника про неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постановах від від 12.11.2019 у справі №826/3858/18, від 12.09.2023 у справі №280/5760/22, від 21.08.2019 у справі №569/19058/17, від 21.08.2019 у справі №569/19058/17, від 03.04.2019 у справі №638/9697/17, від 01.10.2019 у справі №804/3646/18, від 26.05.2021 у справі №640/5248/19, від 13.06.2023 у справі №560/8064/22, від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а, від 27.04.2020 у справі №813/4351/16, від 12.10.2023 у справі №600/422/22-а, від 31.10.2023 у справі №38/15723/22, від 29.02.2024 у справі №990/175/23, від 21.08.2019 у справі №569/19058/17, від 12.09.2023 у справі №280/5760/22, позаяк такі є нерелевантними до правовідносин у цій справі.

Верховний Суд зауважує, що при розгляді всіх перелічених вище справ, суди встановили, що у одних надана оцінка постановам відповідно до яких проводилось призначення, перерахунок та виплата пенсії в той чи інший час. Також, встановлено, що в одних із справ позивачам проводили перерахунок та виплату пенсії, в інших оскаржено оформлення та подання довідок про перерахунок пенсії до виконання. Водночас у розглядуваній справі подібних обставин судами попередніх інстанцій не встановлено.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 242 КАС України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Такий визначений законодавцем підхід до роботи Верховного Суду (формування в окремих справах конкретних правових висновків, що є обов`язковим для всіх судів та суб`єктів владних повноважень) є особливо актуальним у світлі положень частини 5 статті 125 Конституції України, згідно з якою адміністративні суди діють з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.

У підсумку Верховний Суд зауважує, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовної практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Відповідач на підтвердження своєї позиції фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судами у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини 2 статті 341 КАС України.

На підставі вищенаведеного та з урахуванням того, що оскаржувані судові рішення прийнято у справі незначної складності, а передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткові обставини для перегляду Верховним Судом цієї справи у касаційному порядку скаржником належним чином не обґрунтовані у касаційній скарзі та не підтверджені відповідними доказами, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

На підставі наведеного та керуючись статтями 328, 333, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28.02.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2024 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій.

Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддіС.Г. Стеценко Л.В. Тацій Т.Г. Стрелець