Справа № 360/350/24
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2024-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2024 року справа №360/350/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 червня 2024 року у справі № 360/350/24 (головуючий І інстанції Пляшкова К.О.) за позовом адвоката Дашка Юрія Івановича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 29 листопада 2023 року про відмову в призначенні позивачу пенсії за вислугу років відповідно до пункту а статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб;

- зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до пункту а статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб з 15 травня 2021 року із зарахуванням до календарної вислуги на пільгових умовах: із розрахунку один місяць служби за сорок днів часу проходження позивачем служби з 23 грудня 2006 року по 22 січня 2007 року на посаді старшого інспектора патрульної служби роти патрульної служби при Сєвєродонецькому міському відділі УМВС України в Луганській області; із розрахунку один місяць за півтора місяці часу проходження позивачем служби з 23 січня 2007 року по 26 липня 2011 року на посаді дільничного інспектора міліції відділення дільничних інспекторів міліції Сєвєродонецького міського відділу УМВС України в Луганській області; із розрахунку один місяць служби за три місяці часу проходження позивачем служби з 22 липня 2014 року по 30 вересня 2014 року, а також з 01 жовтня 2014 року по 07 листопада 2015 року та з 07 листопада 2015 року по 30 квітня 2018 року, протягом якого позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, та здійснити виплату заборгованості з пенсії за вислугу років.

В обґрунтування позову зазначив, що на виконання судового рішення у справі № 360/1222/22 Головним управлінням Національної поліції в Луганській області в листопаді 2023 року оформлено та направлено до ГУ ПФУ в Луганській області відповідні документи для призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до п. а ч. 1 ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Проте, рішенням відповідача від 29 листопада 2023 року відмовлено позивачу в призначенні пенсії за вислугу років в зв`язку з відсутністю календарної вислуги років 25 календарних років на момент звільнення зі служби, та зазначено, що строк служби на пільгових умовах зараховується до вислуги років виключно для визначення розміру пенсії, а не для права для призначення пенсії, як передбачала попередня редакція цього пункту.

Такі дії відповідача є протиправними.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 11 червня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 29 листопада 2023 року без номера про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту а статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених зі служби, та деяких інших осіб з 15 травня 2021 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Позивач звернувся за призначенням пенсії за вислугу років в листопаді 2023 року, коли редакція пункту 3 Порядку № 393 зазнала змін, відповідно до яких зарахування служби на пільгових умовах до вислуги років застосовується виключно для визначення розміру пенсії, а не для призначення пенсії, як передбачала попередня редакція пункту 3 Порядку № 393.

Отже, відсутні підстави для врахування позивачу періодів служби в Ато в пільговому обчисленні до календарної вислуги років.

Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги, що заява про призначення пенсії позивачем подана 17.11.2023, отже відсутні підстави для призначення позивачу пенсії з наступного дня після звільнення зі служби (з 15.05.2021).

Суд першої інстанції, зобов`язавши пенсійний орган призначити пенсію позивачу, втрутився в дискреційні повноваження пенсійного органу.

Позивачем та його представником рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на зазначене, суд надає оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача.

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Апеляційним судом витребувано у Луганського окружного адміністративного суду справу, однак суд першої інстанції листом повідомив про відсутність справи в паперовому вигляді та що всі документи у цій справі сформовано в електронному вигляді та експортовано в КП Діловодство спеціалізованого суду.

Верховний Суд листом від 19.08.2022 № 2097/0/2-22 на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає. Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України). Також, щодо інституту відновлення втраченого судового провадження в адміністративній справі у зв`язку з запровадженням ЄСІТС зазначено, що втрата судового провадження стосується справ, які були сформовані в паперовій формі.

Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 № 15-14040/18, від 13.09.2018 № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему Електронний суд матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.

Отже, враховуючи зазначений лист Верховного Суду, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі Електронний суд.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Встановлені обставини справи.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) є учасником бойових дій.

В період з 14 серпня 2006 року по 06 листопада 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, в період з 07 листопада 2015 року по 14 травня 2021 року проходив службу в Національній поліції України, що підтверджується рішенням комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій (учасників війни) від 29 жовтня 2015 року № 20/І/ХІІІ/428, посвідченням від 06 листопада 2015 року серії НОМЕР_2 , виданим Головним управлінням МВС України у Луганській області, дублікатом трудової книжки від 06 листопада 2015 року серії НОМЕР_3 , послужним списком, витягами з наказів ГУНП в Луганській області по особовому складу від 30 квітня 2021 року № 193 о/с та від 07 червня 2022 року № 237 о/с.

Згідно з витягом з наказу ГУНП в Луганській області по особовому складу від 30 квітня 2021 року № 193 о/с, копія якого наявна в матеріалах справи, капітана поліції ОСОБА_1 , інспектора сектору контролю за обігом зброї у сфері дозвільної системи відділу превенції Сєвєродонецького районного управління поліції ГУНП в Луганській області, за пунктом 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) частини першої статті 77 Закону України Про Національну поліцію звільнено зі служби в Національній поліції з 14 травня 2021 року, з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні - 15 років 07 місяців 23 дні, у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) - 09 років 05 місяців 09 днів.

Копія витягу з наказу ГУНП в Луганській області від 07 червня 2022 року № 237 о/с свідчить, що на підставі рапорту від 01 червня 2022 року старшого інспектору ВК УКЗ ГУНП в Луганській області ОСОБА_2 , внесені зміни до наказу ГУНП в Луганській області від 30 квітня 2021 року № 193 о/с в частині зазначення розміру вислуги років на пільгових умовах, а саме замість 09 роки 05 місяців 09 днів встановлено вислугу років на пільгових умовах у розмірі 09 років 09 місяців 25 днів.

Відповідно до копії послужного списку позивача встановлено такі періоди служби, які підлягають зарахуванню до вислуги років на пільгових умовах:

з 23 грудня 2006 року по 22 січня 2007 року (період служби на посаді старшого інспектора патрульної служби роти патрульної служби при Сєвєродонецькому міському відділі УМВС України в Луганській області підлягає зарахуванню до вислуги років для призначення пенсії по лінії МВС України у розрахунку один місяць служби за сорок днів);

з 23 січня 2007 року по 26 липня 2011 року (період служби на посаді дільничного інспектора міліції відділення дільничних інспекторів міліції Сєвєродонецького міського відділу УМВС України в Луганській області підлягає зарахуванню до вислуги років для призначення пенсії по лінії МВС України у розрахунку один місяць служби за півтора місяці);

з 22 липня 2014 року по 30 вересня 2014 року, з 01 жовтня 2014 року по 07 листопада 2015 року, з 07 листопада 2015 року по 30 квітня 2018 року (час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції, зараховується до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах у розрахунку один місяць служби за три місяці).

Відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 07 грудня 2015 року № 3164/4 позивач проходив строкову службу в Збройних Силах України з 18 травня 2005 року по 11 квітня 2006 року.

Згідно з копіями довідок ГУНП в Луганській області від 19 січня 2015 року № ВДЗ/1329/А та від 21 січня 2022 року № А-1244 позивач у період з 22 липня 2014 року по 30 вересня 2014 року, з 01 жовтня 2014 року по 07 листопада 2015 року, з 07 листопада 2015 року по 30 квітня 2018 року безпосередньо брав участь в Антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення Антитерористичної операції на території Луганської області.

03 листопада 2021 року позивач звернувся до ГУНП в Луганській області за оформленням та направленням до ГУПФУ в Луганській області необхідних документів для призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до пункту а статті 12 Закону № 2262-XII.

ГУ НП в Луганській області відмовило в оформленні та поданні необхідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для призначення пенсії за вислугою років відповідно до ст. 12 Закону України № 2262.

Відмову позивач оскаржив в судовому порядку.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 21 червня 2022 року у справі № 360/1222/22, яке набрало законної сили 22 липня 2022 року, зокрема, зобов`язано ГУНП в Луганській області оформити та направити необхідні документи до відповідного органу Пенсійного фонду для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту а частини першої статті 12 Закону № 2262-XII, із зарахуванням до вислуги років для призначення такої пенсії: часу проходження служби з 23 грудня 2006 року по 22 січня 2007 року, протягом якого позивач проходив службу на посаді старшого інспектора патрульної служби роти патрульної служби при Сєвєродонецькому міському відділі УМВС України в Луганській області, на пільгових умовах із розрахунку один місяць служби за сорок днів; часу проходження служби з 23 січня 2007 року по 26 липня 2011 року, протягом якого позивач проходив службу на посаді дільничного інспектора міліції відділення дільничних інспекторів міліції Сєвєродонецького міського відділу УМВС України в Луганській області, на пільгових умовах із розрахунку один місяць за півтора місяці; часу проходження служби з 22 липня 2014 року по 30 вересня 2014 року, а також з 01 жовтня 2014 року по 07 листопада 2015 року та з 07 листопада 2015 року по 30 квітня 2018 року, протягом якого позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, на пільгових умовах із розрахунку один місяць служби за три місяці.

На виконання рішення у справі № 360/1222/22 ГУ НП в Луганській області на електронну пошту ГУ ПФУ в Луганській області () 20 листопада 2023 року направило документи для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , а саме: подання про призначення пенсії від 20 листопада 2023 року № 211/111/58-2023; заяву про призначення пенсії від 17 листопада 2023 року; грошовий атестат від 30 вересня 2022 року № 1592; довідку про додаткові види грошового забезпечення від 30 вересня 2022 року № 43/111/22-2022; заяву про виплату пенсії або грошової допомоги від 15 листопада 2023 року; копії паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру; копію довідки ВПО від 14 жовтня 2022 року № 3249-; витяг з наказу від 30 квітня 2021 року № 193 о/с; витяг з наказу від 07 червня 2022 року № 237 о/с; копію посвідчення від 06 листопада 2015 року серії НОМЕР_2 ; копію рішення про визнання учасником бойових дій від 29 жовтня 2015 року № 20/І/ХІІІ/428; довідку про безпосередню участь в АТО від 29 вересня 2022 року № А-587; копію рішення суду від 21 червня 2022 року у справі № 360/1222/22; копію розрахунку вислуги років для призначення пенсії від 30 вересня 2022 року.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 29 листопада 2023 року б/н відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ.

В рішенні зазначено, що ОСОБА_1 на день звільнення 14 травня 2021 року має вислугу років: календарна вислуга років складає 15 років 07 місяців 23 дні, у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) 09 років 09 місяців 25 днів, та на день звільнення зі служби досяг 40-річного віку.

Отже, позивач не досяг необхідного віку та не має необхідної вислуги 22 календарних років, тому відсутні підстави для призначення позивачу пенсії відповідно до п. а ст. 12 Закону № 2262.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що наявність у позивача необхідної вислуги років підтверджена рішенням суду, яке набрало законної сили, у справі № 360/1222/22, а також позивач звільнився до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 16 лютого 2022 року № 119, отже, має право на зарахування календарної вислуги років на пільгових умовах відповідно до Порядку № 393.

Визначаючим дату призначення пенсії з 15 травня 2021 року, суд виходив з того, що з заявою про призначення пенсії до ГУ НП в Луганській області позивач вперше звернувся 15 листопада 2021 року, що встановлено рішенням у справі № 360/1222/22, в межах 12 місяців з дня виникнення у нього права на пенсію, тому за правилами визначеними ч. 3 ст. 50 Закону № 2262, позивачу пенсія має бути призначена та виплачена з 15 травня 2021 року.

Оцінка суду.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон №2262-ХІІ).

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 1-2 Закону № 2262-ХІІ (тут і далі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин- час звільнення позивача зі служби) право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (…) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Згідно пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б-д», «ж», статті 1-2 цього Закону(крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу років 25 календарних років і більше (...).

Пунктом «й» частини першої статті 17 Закону №2262 визначено, що особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються служба у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Згідно з частиною четвертою статті 17 Закону № 2262-ХІІ при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Відповідно статті 17-1 Закону № 2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог Закону № 2262-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей (у редакції чинній на час звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ) (далі - Порядок № 393) (далі в редакції, чинній на час звільнення позивача 15.05.2021).

За приписами підпункту "а" пункту 3 Порядку № 393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, а саме особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам, зазначеним у пункті "ж" статті 1-2 такого Закону зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці: час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції, період проходження служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Отже, статтею 17 Закону № 2262-ХІІ визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, а статтею 17-1 Закону № 2262-ХІІ встановлено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Законом № 2262-ХІІ передбачені пільгові умови для призначення пенсій за вислугу років, які встановлюються урядом, шляхом прийняття підзаконних нормативно-правових актів.

Порядком № 393 визначено, зокрема, порядок обчислення та призначення пенсій за вислугу років. Вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, мета якого конкретизувати нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і на пільгових умовах.

При цьому Порядок № 393 (п. 2-1) на час звільнення позивача зі служби в червні 2021 року передбачав обчислення календарної вислуги років з пільговим врахуванням періоду участі в АТО.

Верховний Суд в постанові від 03.03.2021 у справі № 805/3923/18-а дійшов висновку, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Порядком № 393.

Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

Також, Верховний Суд у постанові від 14.04.2021 у справі № 480/4241/18 дійшов висновку, що передбачена Порядком № 393 можливість пільгового зарахування окремих видів служби спрямована на реалізацію Закону № 2262-ХІІ і положенням цього Закону не суперечить.

Матеріали справи свідчать, що вислуга років позивача станом на час звільнення зі служби 14.05.2021 становила, з урахуванням пільгового стажу, більш 25 років, тобто її розмір відповідає умовам, визначеним пунктом "а" частини першої статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Тому рішення ГУ ПФУ в Луганській області щодо відмови позивачу в призначенні пенсії за вислугу років з посиланням на відсутність у позивача необхідної вислуги років згідно з вимогами п. "а" ст. 12 Закону № 2262 та недосягнення відповідного віку є протиправним та підлягає скасуванню, а відповідач зобов`язаний призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону № 2262.

Посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 119, якою було внесено зміни до п. 3 Порядку № 393, відповідно до яких зарахування строку, у даному випадку, участі в АТО на пільгових умовах до вислуги років застосовується виключно для визначення розміру пенсії, а не для призначення пенсії, як передбачала попередня редакція вказаного підпункту, є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001 та від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012 зазначив щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів: закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, зміст правовідносин, зокрема, прав та обов`язків особи, не може змінюватися зі зміною законодавчих норм.

Загальні норми щодо права громадян України на державне пенсійне забезпечення містить Закон України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788).

Стаття 4 Закону № 1788 передбачає, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських та членів їхніх сімей встановлюються Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Їм надається також право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом, незалежно від місця проходження військової служби. При цьому всі види грошового забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських враховуються нарівні із заробітною платою робітників і службовців.

Згідно із частиною першою статті 7 Закону № 1788 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

На підставі пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262 пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах б-д, ж статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, за умови якщо вони звільнені зі служби і на день звільнення мають певну вислугу років.

З огляду на викладене, до спірних правовідносин слід застосовувати порядок обчислення вислуги років для визначення права позивача на пенсію відповідно до Порядку№ 393, чинного на день звільнення позивача зі служби, тобто станом на 14.05.2021.

Щодо дати, з якої позивачу має бути призначено пенсію, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 50 Закону № 2262 пенсія відповідно до цього Закону призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пунктів "а", "в" статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення (…)

Згідно з частиною третьою статті 50 Закону № 2262 пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

Як свідчать матеріали справи, позивач звільнений зі служби в Національній поліції з 14 травня 2021 року.

Як встановлено рішенням суду від 21 червня 2022 року у справі № 360/1222/22 позивач 15 листопада 2021 року звернувся до ГУ НП в Луганській області із заявою та відповідним пакетом документів, в якій просив оформити та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області необхідні документи для призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Отже, позивач з заявою про призначення пенсії звернувся в межах 12-місячного строку (15.11.2021) з дня виникнення в нього права на пенсію (14.05.2021), тому відповідно до приписів ч. 3 ст. 50 № 2262 пенсія позивачу має бути призначена з наступного дня після його звільнення зі служби, тобто з 15 травня 2021 року.

При цьому необхідність подання повторної заяви про призначення пенсії від 17 листопада 2023 року, яка виникла з незалежних від позивача причин, та триваюча бездіяльність ГУНП в Луганській області щодо оформлення та направлення до ГУ ПФУ в Луганській області у визначений строк необхідних для призначення позивачу пенсії документів, не спростовує висновків суду, що первинне звернення позивача з заявою про призначення пенсії відбулося саме 15 травня 2021 року.

Щодо дискреційних повноважень пенсійного органу суд зазначає наступне.

Згідно зі змісту Рекомендації № R(80) 2 Комітету Міністрів державам - членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснити з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень, те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящих в ієрархії нормативно-правовим актам. Суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межи завдань адміністративного судочинства.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Право на судовий захист гарантовано статтею 55 Конституції України.

Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Тобто, для того, щоб особа могла реалізувати своє право на судовий захист, необхідно встановити, що оскаржуваними рішенням чи діянням суб`єкта владних повноважень порушено права, свободи чи інтереси саме цієї особи або особи в інтересах якої вона звертається.

При цьому, як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Так, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Натомість, у даній справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, призначати пенсію чи ні.

Отже, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин, а саме визначення пенсійному органу обов`язку призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до пункту "а" частини першої статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби та деяких інших осіб" з 15.05.2021.

На підставі вищезазначеного судом першої інстанції, з врахуванням ефективного захисту порушеного права позивача правильно визначено спосіб захисту порушеного права позивача.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення адміністративного позову.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 червня 2024 року у справі № 360/350/24 залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 червня 2024 року у справі № 360/350/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 19 серпня 2024 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 19 серпня 2024 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв