Справа № 120/3780/24
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 серпня 2024 р. Справа № 120/3780/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У Вінницький окружний адміністративний суд звернувся з адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на протиправну бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду його рапорту від 22.02.2024 про переведення для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_2 .

Тому, з метою зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 розглянути вказаний рапорт, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 01.04.2024 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Установлено строк для подання заяв по суті.

09.05.2024 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому заперечує задоволення заявлених вимог. Зазначив, що рапорт з додатками від 22.02.2024 10-Д дійсно надійшов до військової частини та зареєстрований в журналі реєстрації вхідної документації частини від 23.03.2024 за вх. № 75/3613 за фактом переведення позивача до військової частини НОМЕР_2 . На вказаний рапорт командиром військової частини було надано відповідь за вих. № 76/1931 від 26.03.2024.

Представник відповідача вказав, що 31.03.2024 за вх. 75/3900 до військової частини НОМЕР_1 повторно надійшов рапорт з додатками від 19.03.2024 10-Д який також був зареєстрований в журналі реєстрації вхідної документації частини та на який 01.04.2024 також було надано відповідь.

Тому, на думку представника позивача, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Враховуючи, що розгляд справи по суті розпочався, інших заяв і документів не надходило, а визначений строк для їх подання закінчився, клопотань щодо продовження процесуального строку не надходило, відтак суд розглядає справу в письмовому провадженні за наявними в ній доказами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи позову та відзиву, встановив наступне.

ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира гранатометного взводу роти вогневої підтримки, ВОС - 02100003, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) (а.с. 18).

28.02.2024 з супровідним листом № 10-Д від 22.02.2024 року на адресу командування військової частини НОМЕР_1 був направлений рапорт позивача від 22.02.2024 з додатками, у якому ОСОБА_1 просив перевести його до військової частини НОМЕР_2 на посаду оператора взводу зв`язку роти зв`язку.

06.03.2024 позивач повторно відправив вказаний рапорт на адресу командування військової частини НОМЕР_1 .

21.03.2024, супровідним листом № 10-Д від 19.03.2024 на адресу командування військової частини НОМЕР_1 був додатково направлений рапорт позивача з додатками та нотаріально завіреними копіями, які підтверджують підстави переведення.

Водночас, як зазначає позивач, станом на дату звернення до суду жодної вказівки по суті його рапорту від 22.02.2024 року не надходило.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі, визначено Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.91 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).

Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону № 2011-XII, соціальний захист військовослужбовців-діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 21.10.93 № 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (далі - Закон № 3543-XII) мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Цією ж статтею Закону № 3543-XII визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України від 06.12.91 року № 1932-XII "Про оборону України" (далі Закон № 1932-XII), передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан, який триває дотепер.

Указом Президента України № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" від 24 лютого 2022 року було оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва, яка триває по даний час.

За нормами статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.99 № 548-XIV, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 № 124, (далі Інструкція з діловодства у Збройних Силах України), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення,- звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Також згідно з пунктом 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.

Відтак, командир військової частини за результатами розгляду рапорту (заяви) військовослужбовця, зобов`язаний протягом місяця розглянути рапорт (заяву) військовослужбовця та надати відповідь по суті порушених питань. При цьому, суд не ставить під сумнів право командира діяти на власний розсуд одноосібно приймаючи відповідні рішення з цього приводу.

Суд зауважує, що разом із відзивом відповідач надав відповіді командира військової частини НОМЕР_1 на запити від 22.02.2023 та від 19.03.2023 щодо розгляду рапорту позивача від 22.02.2024.

У вказаних відповідях зазначено, що командиром військової частини НОМЕР_1 розглянуто рапорт молодшого лейтенанта ОСОБА_1 командира гранатометного взводу роти вогневої підтримки та встановлено, що згідно з наказом командира військової частини молодший лейтенант ОСОБА_1 на даний час виконує обов`язки командира роти вогневої підтримки.

Також у військовій частині низький рівень комплектації осіб офіцерського складу. Крім того, згідно з розпорядженням Головнокомандувача ЗУ України припинено (заборонено) до окремого розпорядження Генерального штабу ЗС України призначення (переміщення) військовослужбовців до не бойових військових частин та підрозділах в межах військової частини.

Однак, доказів направлення та або вручення вказаних відповідей від 26.03.2024 вих. № 76/1931 та від 01.04.2024 вих. № 76/2056 позивачу відповідач не надав.

Разом з цим, суд зауважує, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій.

Наданими відповідачем листами підтверджено, що рапорт позивача від 22.02.2024 розглянуто командиром військової частини НОМЕР_1 .

Тому, суд доходить висновку, що вимога позивача про визнання протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту від 22.02.2024 про переведення для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_2 не підлягає задоволенню.

Належним та ефективним способом захисту порушених прав є зобов`язання відповідача надіслати/вручити позивачу відповіді від 26.03.2024 вих. № 76/1931 та від 01.04.2024 вих. № 76/2056 на його рапорти від 22.02.2024 та від 19.03.2024 про переведення для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_2 .

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість позову, надані позивачем докази, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини дають підстави для висновку, що позов належить задовольнити частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, питання щодо його розподілу судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73 -77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 надіслати/вручити ОСОБА_1 відповіді командира військової частини НОМЕР_1 від 26.03.2024 вих. № 76/1931 та від 01.04.2024 вих. № 76/2056 на рапорти від 22.02.2024 та від 19.03.2024 про переведення ОСОБА_1 для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_2 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 );

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ).

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна