Справа № 420/35262/23
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2024-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/35262/23
Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л. М.

Час і місце ухвалення: м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А.І.

Ступакової І.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо визначення сум складових грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 14 січня 2023 року по 30 квітня 2023 року всупереч чинної редакції пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.17 р. № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб";

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 перерахувати всі складові щомісячного грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 14 січня 2023 року по 30 квітня 2023 року включно на підставі чинної на той час редакції пункту 4 зазначеної Постанови Кабінету Міністрів України, та виплатити на його користь у встановленому порядку з врахуванням індексації та обов`язкових утримань заборгованість за посадовим окладом в сумі 7 984,84 грн; за окладом за військовим званням в сумі 1 961,61 грн; за надбавкою за вислугу років в сумі 3 481,26 грн; за надбавкою за особливості проходження служби в сумі 11 789,52 грн; за премією в сумі 21 769,02 грн; за допомогою на оздоровлення в сумі 19 048,92 грн, - а разом заборгованість за грошовим забезпеченням військовослужбовця в загальному розмірі 56 924,45 грн (без врахування індексації та обов`язкових утримань).

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо визначення сум складових грошового забезпечення ОСОБА_1 за період проходження ним служби з 01 травня до 20 травня 2023 року всупереч чинної редакції пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.17 р. № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб";

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 перерахувати всі складові щомісячного грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 травня по 20 травня 2023 року включно на підставі чинної на той час редакції пункту 4 зазначеної Постанови Кабінету Міністрів України, та виплатити на його користь у встановленому порядку з врахуванням індексації та обов`язкових утримань заборгованість за посадовим окладом в сумі 1477,42 грн; за окладом за військовим званням в сумі 406,45 грн; за надбавкою за вислугу років в сумі 659,35 грн; за надбавкою за особливості проходження служби в сумі 2232,95 грн; за премією в сумі 7106,39 грн, - а разом заборгованість за грошовим забезпеченням військовослужбовця в загальному розмірі 11882,57 грн (без врахування індексації та обов`язкових утримань).

- стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в загальній сумі 8000 грн наступним чином: з Військової частини НОМЕР_2 (ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) стягнути 6960 грн, з Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) стягнути 1040 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в період з 14 січня 2023 року по 17 вересня 2023 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18, залишеною без змін постановою Верховного суду від 20.10.2022, було визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103, яким було внесено зміни до пункту 4 Постанови 704, та відновлено попередню редакцію пункту 4, якою передбачено, що посадовий оклад та оклад за військовим званням розраховується шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14 Постанови № 704. Позивач зазначає, що відповідачі, у порушення наведених вимог законодавства, у період з 14.01.2023 року по 20.05.2023 року обраховували розмір його посадового окладу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, що призвело до отримання грошового забезпечення у меншому розмірі.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 14.01.2023 року по 19.05.2023 року всупереч чинної редакції пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.17 р. № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату усіх складових щомісячного грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 14.01.2023 року по 19.05.2023 року, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлено законом на 01 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 до Постанови №704, з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 (за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 , подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що у період з 01 липня 2022 року по 01 травня 2023 року військова частини НОМЕР_1 знаходилась на фінансовому забезпечені у військовій частині НОМЕР_2 та не здійснювала нарахувань та розрахунків у зазначений період, а отже Військова частина НОМЕР_1 є неналежним відповідачем у справі за період з 14.01.2023 року по 01.05.2023 року. Вказує, що при звільненні із військової служби ОСОБА_1 військова частина НОМЕР_1 здійснила виплату усіх належних Позивачеві коштів у повному обсязі (надає розрахунок). Посилається також на те, що позивач пропустив строк звернення до суду із зазначеними позовними вимогами.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до витягу з наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.01.2023 №9 ОСОБА_1 призначено на посаду командира десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , з 14.01.2023 зараховано до списків особового складу та на всі види грошового забезпечення.

17.09.2023 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 236 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , командира десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , звільненого з військової служби в запас наказом командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 23 серпня 2023 року №287, відповідно до підпункту г пункту другого частини четвертої (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати службу) один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років), статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, було виключено зі списків військової частини НОМЕР_1 та знято з усіх видів забезпечення.

Як вказав позивач та не спростували відповідачі, за період проходження служби ОСОБА_1 у період з 14.01.2023 року по 20.05.2023 року, грошове забезпечення виплачувалось з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2018 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік"

Позивач, посилаючись на те, що грошове забезпечення виплачувалось ОСОБА_1 без врахування чинної редакції пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.17 р. № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", звернувся до суду із цим позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, виходив з того, що дії щодо обчислення та виплати позивачу грошового забезпечення з 14.01.2023 року по 19.05.2023 року, а також інших належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2023 Законом України Про Державний бюджет України на 2023 рік є неправомірними.

При цьому вказав, що саме військовою частиною НОМЕР_1 вчинені протиправні дії щодо невиплати позивачу грошового забезпечення у належному розмірі, а тому прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача шляхом зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату усіх складових щомісячного грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 14.01.2023 року до 19.05.2023 року, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлено законом на 01 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 до Постанови №704, з урахуванням виплачених сум.

В свою чергу, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача в частині сплати заборгованості за період з 14.01.2023 року до 30.04.2023 року за посадовим окладом в сумі 7984,84 грн; за окладом за військовим званням в сумі 1961,61 грн; за надбавкою за вислугу років в сумі 3481,26 грн; за надбавкою за особливості проходження служби в сумі 11789,52 грн; за премією в сумі 21769,02 грн; за допомогою на оздоровлення в сумі 19048,92 грн, - а разом заборгованість за грошовим забезпеченням військовослужбовця в загальному розмірі 56924,45 грн (без врахування індексації та обов`язкових утримань), а також з 01.05.2023 року по 20.05.2023 року заборгованості за посадовим окладом в сумі 1477,42 грн; за окладом за військовим званням в сумі 406,45 грн; за надбавкою за вислугу років в сумі 659,35 грн; за надбавкою за особливості проходження служби в сумі 2232,95 грн; за премією в сумі 7106,39 грн, - а разом заборгованість за грошовим забезпеченням військовослужбовця в загальному розмірі 11882,57 грн. (без врахування індексації та обов`язкових утримань), є передчасними та такими, що задоволенню не підлягають.

Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.

Суспільні відносини з винагороди за працю військовослужбовця врегульовано приписами ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до частиною 3 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

30 серпня 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (постанова № 704), яка передбачала з 01.03.2018 збільшення розмірів посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців.

Пунктом 2 постанови № 704, установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Додатком 1 до постанови № 704, встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 4 постанови №704 (в первинній редакції) передбачалось, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (далі - постанова № 103).

Пунктом 6 постанови №103, внесено зміни постанови №704, внаслідок яких пункт 4 постанови №704 викладено у новій редакції, а саме: "4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14".

При цьому, зміни до додатків 1, 12, 13 і 14 не вносилися.

Отже, станом на 01.01.2018 та 01.01.2019 пункт 4 постанови № 704, визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як "розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року".

Проте, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України №103, яким були внесені зміни до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України №704.

Вказаною постановою скасовані зміни, у тому числі до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України №704, та відновлено його попередню редакцію (станом на 30.07.2018), згідно якої розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Відповідно до частини другої статті 265 КАС нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Таким чином, саме з 29.01.2020 - дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18 - діє редакція пункту 4 постанови №704, яка діяла до зазначених змін.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом в постанові по справі № 400/6214/21 від 19 жовтня 2022 року.

Враховуючи викладене, оскільки зміни внесені постановою №103, зокрема, до пункту 4 постанови №704, визнані у судовому порядку нечинними, з 29.01.2020 діє редакція пункту 4 постанови №704, яка діяла до зазначених змін, в якій передбачено, що для визначення посадового окладу та окладу за військовим званням застосовується не прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, а прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Враховуючи юридичну силу законів та підзаконних нормативно-правих актів, яким є постанова №704, місце таких в системі нормативно-правових актів, оскільки всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм, перевагу слід надати положенням Закону, як акту вищої юридичної сили з урахуванням принципу верховенства права, закріпленого у статті 8 Конституції України.

Застосовуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 11.12.2019 року у справі №240/4946/18, щодо застосування норм права, а саме пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 06.12.2016 року № 1774-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, за якою після набрання чинності цим Законом положення нормативно-правових актів щодо обчислення виплат у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають, судова колегія доходить висновку, що п.4 постанови № 704 з 29.01.2020 року має застосовуватись у наступній редакції:

Розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

З викладеного слідує помилковість доводів апелянта, що у постанові № 704 відсутня норма щодо залежності при обчисленні розмірів посадового окладу і окладу за військовим званням від прожиткового мінімуму станом на 1 січня 2023 року.

Отже, згідно Постанови №704 розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня відповідного року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.

Статтею 7 Закону України від 07.12.2017 №2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік» визначено, що станом на 01.01.2018 прожитковий мінімум на одну працездатну особу складає - 1762,00 грн.

Статтею 7 Закону України від 03.11.2022 року № 2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено, що станом на 01.01.2023 прожитковий мінімум на одну працездатну особу 2684,00 грн.

Разом з тим, 20.05.2023 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 року № 481, якою внесені зміни до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», згідно з якими абз. 1 п. 4 викладено в такій редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

Отже, у період з 01.01.2023 року по 19.05.2023 року грошове забезпечення позивача мало обчислюватися із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023 за Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік».

В той же час, з матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що позивач у період 14.01.2023 року по 19.05.2023 року отримував грошове забезпечення з розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого станом на 01.01.2018 року (1762,00 грн.).

З огляду на вказане, колегія суддів уважає правильним висновок окружного адміністративного суду про те, що за період 14.01.2023 року по 19.05.2023 року грошове забезпечення позивача має бути перераховано виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного року.

Означене спростовує доводи скаржників стосовно того, що розрахунковою величиною для визначення розміру грошового забезпечення позивачки є прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що у спірний період у позивача виникло право на обчислення розміру грошового забезпечення шляхом застосування пункту 4 постанови №704 в первинній редакції, а саме множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14, а доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Разом з тим, враховуючи, що відповідачем неправильно визначено розрахункову величину при обчисленні грошового забезпечення позивача при обрахунку виплати у спірний період апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність перерахунку та виплати всіх інших належних за спірний період компенсацій та виплат, оскільки такі вимоги є похідними.

При цьому, колегія суддів зазначає, що повний розрахунок з військовослужбовцем здійснюється тією військовою частиною з якої його звільнено, адже спірним, у даному випадку, є питання стосовно правильності розрахунку грошового забезпечення позивача, а не повного розрахунку під час звільнення з військової служби, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Враховуючи все вищевикладене, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову саме в такий спосіб шляхом зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату усіх складових щомісячного грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 14.01.2023 року до 19.05.2023 року, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлено законом на 01 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 до Постанови №704, з урахуванням виплачених сум, вказавши, що саме військовою частиною НОМЕР_1 вчинені протиправні дії щодо невиплати позивачу грошового забезпечення у належному розмірі..

Щодо строку звернення до суду, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Верховний Суд у постановах від 19 січня 2023 року у справі № 460/17052/21 та від 25 квітня 2023 року у справі №380/15245/22 вказав, що до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою від 27 червня 2023 року №651 Кабінет Міністрів України скасував з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Отже відлік тримісячного строку для звернення з цим позовом до адміністративного суду почався 19 липня 2022 року і мав би закінчитися 19 жовтня 2022 року, якби не положення пункту 1глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України, на підставі яких цей строк був продовжений до 30 червня 2023 року. Протягом усього цього періоду (з 19 липня 2022 року до 30 червня 2023 року) позивач мав право - у межах строку - звернутися до суду з позовом щодо йому грошового забезпечення

17.09.2023 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 236 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , командира десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , звільненого з військової служби в запас наказом командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 23 серпня 2023 року №287, відповідно до підпункту г пункту другого частини четвертої (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати службу) один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років), статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, було виключено зі списків військової частини НОМЕР_1 та знято з усіх видів забезпечення.

До суду з цим позовом позивач звернувся 15.12.2023, тобто в межах встановленого ч. 2 ст. 233 КЗпП України 3-місячного строку.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 20 серпня 2024 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова