Справа № 460/28495/23
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2024-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/28495/23 пров. № А/857/7628/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

за участі секретаря судового засідання Прачук І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року (суддя Поліщук О.В., м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у грудні 2023 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , в якому просив: визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 31.12.2015 з урахуванням січня 2008 року, як базового місяця; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 31.12.2015 із встановленням базового місяця - січень 2008 року з урахуванням раніше виплачених сум; визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у вирішенні порушених питань у пункті 2-5 звернення ОСОБА_1 від 20.10.2023 наданого у відповідності до норм Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 20.10.2023 в пункті 2-5 із вирішенням порушених питань у відповідності до норм Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР; стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 8760 грн.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 02 січня 2024 року позовна заява залишалася без руху та позивачу встановлювався десятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду доказів сплати суми судового збору в розмірі 2147,20 грн (оригінал платіжного документа) або ж інших доказів на підтвердження наявності підстав для звільнення чи відстрочення сплати судового збору (докази важкого фінансового становища).

15.01.2024, на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 02.01.2024, ОСОБА_1 подав клопотання у якому просив звільнити його від сплати судового збору або відстрочити йому сплату судового збору в розмірі 1073,60 грн до ухвалення судового рішення у даній справі.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 19 січня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача в частині звільнення від сплати судового збору, відстрочено позивачу сплату судового збору за подання позовної заяви до ухвалення судового рішення у справі. Цією ж ухвалою прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

24.01.2024 до суду від ОСОБА_1 надійшла заява про зміну предмета позову, за змістом якої він просив викласти заявлені позовні вимоги у наступній редакції: "визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 31.12.2015 з урахуванням січня 2008 року, як базового місяця; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 31.12.2015 із встановленням базового місяця - січень 2008 року з урахуванням раніше виплачених сум; визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у вирішенні порушених питань у пункті 2-5 звернення ОСОБА_1 від 20.10.2023 наданого у відповідності до норм Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 20.10.2023 в пункті 2-5 із вирішенням порушених питань у відповідності до норм Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР; визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 8760,00 грн; стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 8760,00 грн."

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року заяву позивача про зміну предмета позову прийнято до розгляду та, відповідно, вирішено розгляд цієї справи здійснювати у межах позовних вимог, визначених у заяві про збільшення позовних вимог.

Крім того, 24.01.2024 та 19.02.2024 позивачем були подані до суду клопотання про залучення до участі у справі військової частини НОМЕР_2 , як другого відповідача.

Також, ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року задоволено клопотання позивача про залучення другого відповідача та залучено військову частину НОМЕР_2 до участі у справі, як другого відповідача.

04.03.2024 позивачем подано суду заяву про зміну предмету позову, за змістом якої він просив викласти заявлені позовні вимоги у наступній редакції: «визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_1 щодо відмови здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 31.12.2015 з урахування січня 2008 року, як базового місяця; зобов`язати військову частину НОМЕР_2 та військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 31.12.2015 із встановленням базового місяця - січень 2008 року з урахуванням раніше виплачених сум; визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у вирішенні порушених питань у пункті 2-5 звернення ОСОБА_1 від 20.10.2023, наданого у відповідності до норм Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 20.10.2023 в пункті 2-5 із вирішенням порушених питань у відповідності до норм Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР; визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 8760 грн; стягнути з військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 8760 грн».

Також, 04.03.2024 позивачем подано до суду клопотання про звільнення від сплати судового збору, обґрунтовуючи яке останній покликався на приписи пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» та частини другої статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

В результаті розгляду вказаних клопотань, ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, стягнення моральної шкоди - залишено без розгляду у зв`язку із зловживанням процесуальними правами. Попереджено ОСОБА_1 про недопустимість в подальшому зловживання своїми процесуальними правами та обов`язковість добросовісно ними користуватися.

Постановляючи вказану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що дії ОСОБА_1 є зловживанням процесуальними правами, оскільки з поданням цієї позовної заяви позивач неодноразово звертався до суду з приводу вирішення питань про зміну предмета позову, складу учасників справи, звільнення від сплати судового збору, що, на переконання суду, зумовлює безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду адміністративної справи.

Не погодившись з постановленою ухвалою, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що оскаржувана ухвала позбавляє позивача доступу до суду. Вказує, що доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним, надмірний формальний підхід при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви є порушенням права на справедливий судовий захист.

Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 45 КАС України установлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 КАС України з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 45 КАС України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ, необґрунтованого перевантаження роботи суду.

Зловживання правом на подання скарги становить собою такий вид зловживань процесуальними правами, за якого вся процедура розгляду спору є невиправданою та неефективною, адже особа звертається до суду з метою, відміною від захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Серед таких зловживань можна виокремити подання сутяжницьких, завідомо безпідставних (явно необґрунтованих) позовів, заяв, клопотань.

Колегія суддів зауважує, що ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на затягування розгляду справи, створення перешкод іншим учасникам процесу.

Слід враховувати, що наведений у ч. 2 ст. 45 КАС України перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер. При цьому, вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесене на розсуд суду, що розглядає справу.

Подібна за змістом правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 826/9751/14.

Варто також зазначити, що у ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) під назвою «Заборона зловживання правами» передбачено, що жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Саме з метою виконання завдання адміністративного судочинства сторона у справі має користуватися процесуальними правами, сприяючи тим самим суду у здійсненні правосуддя. Отже, якщо особа здійснює певну процесуальну дію не з цією метою, а для досягнення інших цілей (зокрема, неодноразове подання завідомо безпідставного відводу складу суду, подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом), така особа виходить за межі дійсного змісту відповідного процесуального права, тобто зловживає ним. Правова система має бути спроможною ефективно захистити себе від цих дій. І саме на такий захист спрямовані заходи, які суд застосовує через зловживання учасником судового процесу процесуальними правами. Відповідні заходи передбачені у частинах 3 і 4 ст. 45, ч. 8 ст. 139, ч. 1 ст. 144, ч. 1 ст. 145, ст. 149 КАС України.

Дії учасників судового процесу та їхніх представників мають не лише за формою, але й за змістом відповідати завданню адміністративного судочинства. Зміст права на справедливий суд несумісний зі свідомим виявом учасником судового процесу чи його представником неповаги до честі, гідності, репутації іншого учасника, суду тощо.

Своєю чергою, права сторони (представника) визначені КАС України, зокрема ч. 3 ст. 44 КАС України учасникам справи, серед іншого, надано право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - винесення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб. У разі ж коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним.

Суд може визнати зловживанням процесуальними правами саме конкретні дії учасників судового процесу, а не абстрактне поняття «зловживань».

На думку колегії суддів, подання позивачем клопотань про вирішення питань про зміну предмета позову, складу учасників справи, звільнення від сплати судового збору є формою реалізації учасником справи прав передбачених ч. 3 ст. 44 КАС України.

Аналіз матеріалів справи не дозволяє стверджувати, що ОСОБА_1 , заявляючи вказані клопотання, діяв умисно та недобросовісно і такі дії є зловживанням процесуальними правами.

Суд з метою запобігання зловживання правами активно забезпечує справедливий баланс використання учасниками процесу своїх прав і обов`язків. Водночас, обмеження чи позбавлення процесуального права повинно застосовуватися судом відповідно до принципу пропорційності.

Також, слід зазначити, що за висновками ЄСПЛ, право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Згідно з ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Ураховуючи викладене, колегія суддів уважає, що висновки суду першої інстанції про визнання зловживанням процесуальними правами та такими, що перешкоджають судочинству, дії ОСОБА_1 є помилковими, а тому ухвала Рівненського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Разом з тим, апелянтом подано клопотання про розподіл судових витрат.

Порядок вирішення питання про розподіл судових витрат врегульовано ст. 139 КАС України і дана норма не передбачає вирішення питання про розподіл судових витрат у випадку скасування апеляційною інстанцією ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Розподіл судових витрат, з урахуванням положень КАС України, можливий у випадку завершення розгляду справи по суті, у разі відмови позивача від позову та у зв`язку з примиренням сторін.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Увалу Рівненського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року в справі №460/28495/23 - скасувати з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 14.08.24