Справа № 147/1035/24
Суддя: Натальчук О. А.
Дата ухвалення: 2024-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 147/1035/24
Провадження № 2-а/147/7/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2024 року с-ще Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Натальчук О.А.,

із секретарем Свистун А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін в приміщенні Тростянецького районного суду Вінницької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

До Тростянецького районного суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 про скасування постанови серії БАД №918355 від 15.07.2024 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №918355 від 15.07.2024, складеної інспектором СРПП ВП №3 Гайсинського РУП Брудницьким Я.В., ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у розмірі 3400 грн. Зі змісту постанови убачається, що 15.07.2024 о 19 год. 10 хв. на а/д Р-33 км 140, водій керував автомобілем не маючи права керування, а саме категорії «В». Позивач дану постанову вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки будь-які докази на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом відсутні.

Зазначено, що дійсно 15.07.2024 об 19 год. 10 хв. позивач перебував на узбіччі біля автомобіля. У цей час під`їхав поліцейський службовий автомобіль. До ОСОБА_1 підійшов капітан поліції Брудницький Я.В. та запитав чому на узбіччі припаркований автомобіль та попросив пред`явити посвідчення водія. Після надання посвідчення, інспектор поліції повідомив, що відносно нього буде складено постанову та притягнуто до відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП. На думку поліцейського, ОСОБА_1 був водієм транспортного засобу, хоча останній цей факт заперечував. Його доводи були проігноровані.

Таким чином, позивач вважає, що розгляд справи відбувся формально, заперечує факт керування транспортним засобом та факт зупинки автомобіля. Зазначає, що жодних доказів на підтвердження того, що він керував транспортним засобом та винив інкриміноване правопорушення, інспектором до постанови не долучено.

На підставі вищевикладеного, позивач просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №918355 від 15.07.2024, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП України, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Ухвалою суду від 31.07.2024 відкрито провадження в адміністративній справі та постановлено здійснювати розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

02.08.2024 від представника відповідача надійшло клопотання про надання додаткового строку на подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 07.08.2024 продовжено Головному управлінню Національної поліції у Вінницькій області строк для подачі відзиву на позовну заяву до 15.08.2024. Розгляд справи відкладено до 08.30 год. 19.08.2024.

12.08.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 якому зазначено, що позов останнього є безпідставним. Стягнення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП, накладено інспектором у межах своїх повноважень і під час виконання службових обов`язків та були здійснені у відповідності до вимог чинного законодавства України та зафіксовані у постанові серії БАД №918355 від 15.07.2024. Зазначено, що позивач керував транспортним засобом ВАЗ 2105, номерний знак НОМЕР_1 , що являється легковим автомобілем, для керування яким потрібне посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорії В. Зазначено, що в ході підготовки відзиву, було досліджено відеозапис із портативного відеореєстратора №797693. 15.07.2024 о 19 год. 18 хв 55 сек. на запитання поліцейського чому позивач зупинив свій транспортний засіб, останній повідомив, що йому зателефонували. Таким чином, позивач визнав факт керування, а відтак поліцейський вірно встановив обставини справи та особу - водія транспортного засобу ВАЗ 2115. Згідно наявних відеозаписів, позивач в подальшому почав заперечувати факт керування, проте не зміг відповісти чому перебував за кермом та хто керував транспортним засобом. Представник відповідача вважає, що ОСОБА_1 змінював свої твердження виключно з метою уникнення адміністративної відповідальності. Разом з тим, із змісту позовної заяви вбачається, що позивач не заперечує факт відсутності у нього прав на керування транспортним засобом категорії «В». Також не було надано доказів того, що він не керував автомобілем. Відповідачем вказується, що оскаржувана постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню, є обґрунтованою та законною, тому позовну заяву просив залишити без задоволення (а.с.28-37).

Оскільки сторони в судове засідання не викликалися, згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Положеннями ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративне правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення регулюється КУпАП, яким серед іншого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, в тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП).

Згідно із ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Як вбачається з копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАД №918355; дата розгляду 15.07.2024; місце розгляду справи - а/д Р-33 140 км; особа, яка розглянула справу - інспектор СРПП ВП №3 Брудницький Я.В.; особа, щодо якої розглянута справа - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ; транспортний засіб: ВАЗ 2115, НОМЕР_1 , належність - ОСОБА_4 ; час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення: 15.07.2024 о 19 год. 10 хв. на а/д Р-33 140 км., водій керував автомобілем не маючи права керування, а саме категорії «В», чим скоїв правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУПАП. До ОСОБА_1 застосоване адміністративне стягнення у розмірі 3400,00 грн.

Згідно п. 2.1. (а) ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною 2 ст.126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху України (надалі ПДР України), водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії. Пасажир - особа, яка користується транспортним засобом і перебуває в ньому, але не причетна до керування ним.

Так, законність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору в цій справі.

Стаття 7 КУпАП визначає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У силу п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року, у справі № 357/10134/17 Верховний Суд звернув увагу на приписи статті 251 КУпАП, в якій обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

Крім того, згідно зі статтею 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 4 статті 70 КАС України передбачено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, зокрема, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи і посилання на норму закону, яка передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення. Дотримання цих вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови в судовому порядку.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі № 513/899/16-а.

Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Зазначена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.04.2018 у справі №338/1/17.

Факт порушення ПДР має бути належним чином задокументованим та доведеним належними і допустимими доказами (Постанова Верховного Суду у справі № 686/11314/17).

В адміністративному позові позивач заперечує факт керування транспортним засобом та відповідно і зупинки автомобіля ВАЗ 2115 працівниками поліції. Зазначає, коли під`їхав службовий автомобіль, він перебував біля транспортного засобу на узбіччі.

Як вбачається зі змісту відзиву на позовну заяву, відповідач вказує, на те, що «15.07.2024 о 19 год. 18 хв 55 сек. на запитання поліцейського - чому позивач зупинив свій транспортний засіб, останній повідомив, що йому зателефонували. Таким чином, позивач визнав факт керування, а відтак поліцейський вірно встановив обставини справи та особу - водія транспортного засобу ВАЗ 2105», що було зафіксовано інспектором на реєстратор, встановлений на лобове скло службового автомобіля.

При цьому відповідач хоч і посилається на відеофіксацію реєстратором, проте таке відео не містять факту вчинення адміністративного правопорушення, а зокрема факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 .

Також, з дослідженого в якості доказу відеозапису, не встановлено, що працівниками поліції було зупинено автомобіль ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , зокрема через порушення певних ПДР. Окрім того, з даного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 стверджує те, що він не керував транспортним засобом.

Самого ж транспортного засобу та місця події на даному відеозаписі не зафіксовано.

Таким чином, суд погоджується із доводами позивача про те, що інспектор СРПП ВП №3 Гайсинського РУП Брудницький Я.В., розглянув справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, формально, та до постанови не додано належні та допустимі докази того, що позивач 15.07.2024 о 19 год. 10 хв. на а/д Р-33 км.140, як водій керував автомобілем не маючи права керування, а саме категорії «В».

Згідно зі ст.73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 23.10.2018 по справі № 743/1128/17, від 15.11.2018 по справі № 524/5536/17, від 23.10.2019 по справі № 357/10134/17 та інших.

Таким чином, відповідачем не було подано, належних та допустимих доказів, щодо правомірності тверджень зазначених в постанові серії БАД №918355 від 15.07.2024.

Щодо відзиву Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, суд вважає за необхідне зазначити, що у ньому містяться лише загальні посилання на статті КУпАП та ЗУ «Про дорожній рух». Обґрунтування позову ОСОБА_1 не спростовано.

При цьому, суд зауважує, що посилання на обставини, викладені в постанові серії БАД №918355 від 15.07.2024 та відеозапис з реєстратора службового автомобіля, як на беззаперечний доказ вчинення позивачем правопорушення є недостатнім, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Із урахуванням вище викладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Із врахуванням вище викладеного, а також того, що постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна бути обґрунтованою, тобто адміністративне стягнення повинно відповідати матеріалам справи про адміністративне правопорушення, тому суд вважає, що накладення на позивача адміністративного стягнення було здійснено необґрунтовано і без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідачем не підтверджено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення та її вирішення відбувалися в точній відповідності з законом та з дотриманням прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, приймаючи оспорюване рішення інспектор поліції порушив порядок його прийняття, визначений діючим законодавством, а тому оскаржуване рішення не відповідає критеріям, визначеним ч.2 ст.2 КАС України, оскільки прийняте не на підставі та не у спосіб визначений Конституцією та законами України, а тому суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Поряд з цим, положеннями ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на вищевикладене винесена відносно ОСОБА_1 постанова про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 3400,00 грн. за ч.2 ст. 126 КУпАП, підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю, а тому позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 19, 72, 73, 77, 229, 241-243, 245, 250, 255, 286 КАС України, суд -

ухвалив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №918355 від 15.07.2024 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 3400 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 126 КУпАП, згідно постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАД №918355 від 15.07.2024, закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач - Головне управління Національної поліції у Вінницькій області, адреса місцезнаходження: 21050, місто Вінниця, вул.Театральна, 10.

Повний текст рішення виготовлено 19.08.2024.

Суддя: О.А. Натальчук