Справа № 160/21960/24
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2024-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Ніколайчук С.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування вимоги
14 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якій позивач просить: - визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, оформлене протоколом комісії з розгляду питань надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.07.2024 року № 15;- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.07.2024 року про оформлення довідки у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560 про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 14 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізації»; - зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 оформити та видати ОСОБА_1 довідку у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560 про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 14 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізації».
Разом з позовною завою позивач подав заву про забезпечення позову, у якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 вчиняти дії з призову/мобілізації ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації до набрання законної сили рішенням у цій справі.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначив, що у ситуації, яка склалась, заявник є єдиним членом родини, який зайнятий постійним доглядом за бабусею ОСОБА_3 , яка є особою з інвалідністю І групи.
При зверненні до відповідача з заявою про надання відстрочки від призову, останній відмовив у наданні відстрочки, тому заявник вимушений оскаржити відмову у судовому порядку. Проте без вжиття заходів забезпечення позову заявника можуть мобілізувати, внаслідок чого бабуся може залишитись без догляду до вирішення справи по суті.
Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може ускладнити ефективний захист та суттєво ускладнити поновлення прав позивача в разі задоволення позову.
Вирішуючи заяву про забезпечення позову суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.
Положеннями ч. 1 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Згідно з ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
З викладеного слідує, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача, та ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову (частина 4 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України).
Частина 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України визначає види забезпечення позову, згідно з якою позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Аналіз вказаних норм дозволяє зробити висновок, що заходи забезпечення позову повинні бути нерозривно пов`язані з предметом позову і правами, про судовий захист яких іде мова, а заява, подана в порядку вказаних статей КАС України, повинна містити належні обґрунтування необхідності застосування таких процесуальних повноважень з поданням на їх підтвердження належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів.
Заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача. Водночас для виконання таких заходів потрібно додержуватися щонайменше однієї з умов, визначених у частині другій статті 150 КАС України. Як наслідок, забезпечується можливість виконання судового рішення на підставі принципу обов`язковості судових рішень, регламентованого в статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі Конвенція), пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 13 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів", пункті 5 частини третьої статті КАС України, рішеннях Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справах "Рябих проти Росії" (§§ 51, 52), "Горнсбі проти Греції" (§ 40).
Згідно з Рекомендацією N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.
За правовою позицією, викладеною у Рішенні Конституційного Суду України від 31 травня 2011 року №4-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв`язку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України, з метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут "забезпечення позову" (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини).
Слід зазначити, що інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі. За своєю юридичною природою інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту.
При цьому заходи забезпечення позову повинні бути співмірними та адекватними заявленим позовним вимогам.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Як видно з матеріалів, доданих до заяви про забезпечення позову, заявник є онуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно із довідкою до акта огляду МСЕК серії 21ААГ № 553749 з 17.10.2023 року ОСОБА_3 встановлено інвалідність І групи «Б» (загальне захворювання, безстроково). Заявник здійснює догляд за бабусею, у зв`язку з чим йому призначено допомогу (компенсацію) про надання соціальних послуг особам з інвалідністю І групи та заявник перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Павлоградської міської ради, що підтверджується довідкою від 20.06.2024 року № 748.
При зверненні до відповідача з заявою про надання відстрочки, у зв`язку з здійсненням догляду за бабусею, яка є інвалідом І групи, останній відмовив у наданні позивачу відстрочки, яка оформлена протоколом від 16.05.2024 № 560, наслідком чого є призов заявника на військову службу і через це бабуся ( ОСОБА_3 , 1955 року народження) заявника залишиться без догляду.
Предметом позову у цій справі є зобов`язання відповідача розглянути заяву про відстрочку та надати ОСОБА_1 відстрочку від призову під час мобілізації; зобов`язання відповідача надати відстрочку від призову ОСОБА_1 на військову службу.
Згідно з п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
З аналізу вище зазначених норм слідує, що військовозобов`язані, які були призвані на військову службу під час мобілізації, в особливий період, набувають нового юридичного статусу - військовослужбовці.
Особа, яка має право на відстрочку, не повинна підлягати призову на військову службу під час мобілізації.
Таким чином, суд робить висновок, що якщо позивача буде призвано на військову службу під час мобілізації, в особливий період, він набуде нового юридичного статусу військовослужбовця, що унеможливить реалізацію права на відстрочку, а також унеможливить виконання рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача, оскільки надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації особі, яка вже є військовослужбовцем, є неможливим.
В спірному випадку суд також враховує інтереси такої врахливої категорії громадян, як особи з інвалідністю (бабусі позивача), якій державою забезпечено такий вид соціального захисту як сторонній догляд, який здійснює позивач. Не можливість позивачем здійснювати догляд за бабусею-інвалідом з будь-яких причин може призвести до ускладнення забезпечення її гідних умов життя, що в умовах війни є не справедливим.
За встановлених обставин, суд вважає необхідним забезпечити позов, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Вказаний спосіб забезпечення позову є таким, що відповідає критерію співмірності, оскільки відсутні такі негативні наслідки від його вжиття, які б переважали ті негативні наслідки, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, а саме неможливість позивача реалізувати право на відстрочку від призову та вірогідна неможливість виконати судове рішення.
Також суд вважає обраний позивачем спосіб забезпечення позову таким, що відповідає критерію адекватності, оскільки він відповідає вимогам, на забезпечення яких він вживається. Лише тимчасова заборона відповідачу вчиняти дії по призову ОСОБА_1 на військову службу може гарантувати можливість виконання судового рішення у майбутньому, у випадку задоволення позову.
Водночас забезпечення позову не є вирішенням спору по суті, суд при розгляді цієї заяви про забезпечення позову не повинен та не робить висновків щодо того, чи має ОСОБА_2 право на відстрочку. Вжиті заходи забезпечення позову є тимчасовими, діють до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі, або їх скасування, та є необхідними для запобігання негативних наслідків для позивача до ухвалення судового рішення у цій справі, які можуть в подальшому унеможливити виконання рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.
Вищенаведене доводить, що заявлене позивачем забезпечення позову відповідає предмету адміністративного позову та водночас вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, тому обраний заявником спосіб забезпечення позову відповідає вимогам статті 150 КАС України.
Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити заяву позивача та заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 вчиняти дії з призову/мобілізації ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації до набрання законної сили рішенням у цій справі.
Керуючись статтями 150-154, 241-243, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 вчиняти дії з призову/мобілізації ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації до набрання законної сили рішенням у цій справі.
Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому законом для виконання судових рішень.

Стягувач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Боржник: ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ).

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук