Справа № 580/7836/24
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2024-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

12 серпня 2024 року справа № 580/7836/24

м. Черкаси

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Руденко А. В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язати вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

07.08.2024 до Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі позивач) в особі представника адвоката Бібік Олени Миколаївни з позовною заявою до Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції (далі відповідач), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень - інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Черкаській області ДПП лейтенанта поліції Федосій О. В. щодо невинесення термінового заборонного припису ОСОБА_2 під час вчинення домашнього насильства;

- зобов`язати начальника Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції Олександра Кокоба провести службове розслідування стосовно відповідності займаній посаді та професійної придатності інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону в Черкаській області ДПП лейтенанта поліції Федосій О. В. ;

- зобов`язати начальника Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції Олександра Кокоба притягнути до дисциплінарної відповідальності за бездіяльність та недбале ставлення до службових обов`язків інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Черкаській області ДПП лейтенанта поліції Федосій О. В.

Відповідно до п пунктів 3, 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Розглянувши матеріали позовної заяви суддя зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішення, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини першої статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

Стосовно конституційного права особи на захист від порушень з боку органів державної влади, то офіційне тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України міститься, зокрема, у рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011. У цьому рішенні Конституційний Суд України, серед іншого, відзначив, що «права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі положень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави, відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Конституції України, полягає, зокрема, у гарантуванні кожному права на судовий захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Також у рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено про те, що відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, в тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентуються відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частини першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача стосовно незаконності оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності було обґрунтованим, і таке порушення було реальним, а також стосувалося особистих прав або інтересів особи, яка звернулася до суду.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, визначені Законом України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон № 2229-VIII).

Положеннями ч.1 ст.1 Закону № 2229-VIII надано наступні визначення понять:

- домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (п. 3);

- кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6);

- особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі (п. 8);

- терміновий заборонний припис стосовно кривдника - спеціальний захід протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України як реагування на факт домашнього насильства та спрямований на негайне припинення домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства (п. 16).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону № 2229-VIII до повноважень уповноважених підрозділів органів Національної поліції України у сфері запобігання та протидії домашньому насильству належать, зокрема винесення термінових заборонних приписів стосовно кривдників.

Отже спеціальним законом, тобто Законом № 2229-VIII, не передбачено оскарження бездіяльності уповноважених осію органів Національної поліції щодо винесення термінового заборонного припису.

Проте така бездіяльність підлягає оскарженню до суду виходячи із загальних приписів законодавства, зазначених вище.

З огляду на зазначене позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності інспектора взводу №1 роти №2 батальйону УПП в Черкаській області лейтенанта поліції Федосій О.В. щодо невнесення термінового заборонного припису ОСОБА_2 під час домашнього насильства підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Частиною 1 статті 169 ККАС України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно пункту 4 частини 5 статті 160 КАС України у позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Частиною 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суддя зазначає, що позивачем у позовній заяві не зазначений зміст позовних вимог відповідно до приписів статті 5 КАС України, отже позовна заява не відповідає вимогам, визначеним пунктом 4 частини 5 статті 160 КАС України.

Окрім цього згідно частини 3 статті 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Законом України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду фізичною особою позову немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 № 3460-IX установлено у 2024 році прожитковий мінімум для працездатних осіб на одну особу в розрахунку на місяць: з 1 січня 3 028 грн.

Суддя врахував, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 3674-VI при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Оскільки позовна заява містить одну вимогу немайнового характеру і подана в електронній формі, за її подання позивачеві необхідно сплатити судовий збір у сумі 968,96 грн (1 211,20 (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб) х 0,8).

Відповідно до частини 1 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Отже позовна заява в цій частині підлягає залишенню без руху.

Щодо позовних вимог про зобов`язання провести службове розслідування стосовно відповідності займаній посаді та професійної придатності поліцейського та зобов`язання притягнути до дисциплінарної відповідальності, то у позовній заяві позивач зазначив, що відповідно до пунктів 1, 2 ч.1 ст. 18 Закону «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

В результаті неналежного виконання працівником поліції своїх обов`язків, за вчинення домашнього психологічного та фізичного насильства у присутності дитини, ОСОБА_2 , який за останній місяць вчинив це вдруге, терміновий заборонний припис не було вручено, що в свою чергу спонукало ОСОБА_2 продовжувати психологічно та фізично знущатися над ОСОБА_1 .

Тож, інспектором взводу №1 роти №2 батальйону УПП в Черкаській області ДПП лейтенантом поліції Федосій О.В. спеціальні заходи протидії домашньому насильстві не були вжиті. Відтак жодного реагування на факт домашнього насильства та негайне припинення домашнього насильства та негайне припинення домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства працівниками поліції не відбулося.

Вказане свідчить про невиправдану та протиправну бездіяльність відповідальних осіб пов`язану із уникненням вручення ОСОБА_2 термінового заборонного припису, що є не неприпустимим та не відповідає завданням поліції визначеним у ст. 2 Закону України «Про національну поліцію».

Крім цього, не розібравшись попередньо в ситуації, інспектором зводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Черкаській області ДПП лейтенантом поліції Федосій О.В складено відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, начебто на підставі того, що ОСОБА_1 вже була притягнута до адміністративної відповідальності, не зважаючи на існуючу постанову Придніпровського районного суду міста Черкаси, якою справу закрито за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Згідно статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Стаття 11 Дисциплінарного статуту Національної поліції передбачає, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно статті 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Згідно статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції передбачено, що службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, медіа (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Згідно статті 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.

Згідно частини 7 статті 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Згідно статті 24 Дисциплінарного статуту Національної поліції поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення протягом місяця з дня його виконання (реалізації) шляхом подання рапорту до прямого керівника особи, яка застосувала дисциплінарне стягнення, а також шляхом звернення до суду в установленому порядку.

Отже згідно вказаних норм позивачу надано право звернення із заявою, повідомленням чи скаргою щодо протиправних дій чи бездіяльності поліцейських, на підставі яких може бути призначено службове розслідування, та за наслідками якого поліцейський може бути притягнутим до дисциплінарної відповідальності.

Слід зазначити, що рішення про призначення службового розслідування та рішення про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності за результатами службового розслідування, незважаючи на те, що можуть бути прийняті за скаргою позивача, не створюють для останнього жодних юридичних прав та/чи обов`язків, а з огляду на завдання службового розслідування не можуть порушувати особистих прав та/або інтересів заявника.

Отож, з наведеного вище правового регулювання вбачається, що оскарженню, зокрема, у судовому порядку підлягають накази про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності, які прийняті за результатами службового розслідування, і право на таке оскарження має поліцейський як суб`єкт цього службового розслідування. Особи, за скаргою яких орган поліції приймає рішення у визначеному Законом України «Про Національну поліцію» порядку, не є суб`єктами службового розслідування і не наділені правом на оскарження рішень як за результатами службового розслідування, так і стосовно вирішення питання про його відкриття.

Такий же підхід до вирішення аналогічних спорів (щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності суддів та прокурорів ) неодноразово висловлював Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 01 серпня 2017 року (справа № 21-3827а16) та у постанові від 31 жовтня 2017 року (справа № П/800/413/а16), а також Верховного Суду у постанові від 09.01.2018 у справі №9901/148/18.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкриті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Зважаючи на обставини, у зв`язку з якими позивач звернулась до адміністративного суду, і наведене вище законодавче регулювання порядку оскарження накладення дисциплінарного стягнення на поліцейського суддя вважає, що у відкритті провадження у справі за цим позовом слід відмовити.

Верховний Суд у постанові від 24.09.2020 по справі №553/2145/16-а вказав, що поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. Таким чином, вимоги позивача не підлягають окремому розгляду як в порядку адміністративного судочинства, так і взагалі не підлягають судовому розгляду.

Отже позовні вимоги в цій частині взагалі не підлягають судовому розгляду.

Керуючись статтями 22, 160, 161, 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень - інспектора взводу №1 роти №2 батальйону УПП в Черкаській області ДПП лейтенанта поліції Федосій О.В. щодо невинесення термінового заборонного припису ОСОБА_2 під час вчинення домашнього насильства залишити без руху.

2. Надати позивачу десять днів з дня, наступного за днем отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху, для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду та відповідачу позовної заяви у новій редакції із зазначенням змісту позовних вимог та доказів сплати судового збору у сумі 968 грн 96 коп.

3. У відкритті провадження у справі в частині позовних вимог про зобов`язання начальника Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції Олександра Кокоби провести службове розслідування стосовно відповідності займаній посаді та професійної придатності інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону в Черкаській області ДПП лейтенанта поліції Федосій О.В. та зобов`язання начальника Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції Олександра Кокоби притягнути до дисциплінарної відповідальності за бездіяльність та недбале ставлення до службових обов`язків інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Черкаській області ДПП лейтенанта поліції Федосій О.В. відмовити.

4. Копію ухвали направити позивачеві.

5. Роз`яснити позивачеві, що у разі невиконання вимог ухвали про залишення без руху позовна заява підлягає поверненню.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду в частині відмови у відкритті провадження у справі протягом 15 днів від дати підписання.

Ухвала в частині залишення без руху оскарженню не підлягає.

Суддя Алла РУДЕНКО