Справа № 489/3907/24
Суддя: Кокорєв В. В.
Дата ухвалення: 2024-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 489/3907/24
Номер провадження 2-а/489/49/24
Рішення

Іменем України

15 серпня 2024 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В.В.,

за участі секретаря судового засідання Ковальової С.В.,

представника позивача Пірога С. В., представника відповідача Григоращенко М. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Ленінського районного суду м. Миколаєва справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі-відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення

встановив

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що Начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 17.05.2024 року винесено Постанову № 523 за справою адміністративне правопорушення». Відповідно до вищезазначеної Постанови, ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності і, з посиланням на ч. 2 ст. 210 КУпАП. ОСОБА_1 інкриміновано, як про це зазначено в Постанові (цитую):«під час проведення перевірки щодо правильності військового обліку було - встановлено, що гр. ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та останній раз відвідував ІНФОРМАЦІЯ_3 в 2000 році. З того часу він одружився, у нього народилися діти, він неодноразово змінював місце роботи, однак до ІНФОРМАЦІЯ_4 до теперішнього часу про зміну облікових даних не повідомляв. Посадовими особами Відповідача всупереч вимогам зазначеного вище закону протокол складеним не був, що підтверджується, зокрема, і тим, що про нього, як про доказ начебто вчинення Позивачем зазначеного в Постанові правопорушення, в постанові не згадується. Другий примірник протоколу ОСОБА_1 не видавався, з чого випливає, що факт вчинення адміністративного правопорушення в порядку, передбаченому Законом (ч. 1 ст. 254 КУпАП) уповноваженими особами не зафіксовано. В оскаржуваній постанові відсутні посилання на перелічені вище докази, які підтверджували б, наприклад, те, що ОСОБА_1 дійсно є військовозобов`язаним, що останній раз відвідував ІНФОРМАЦІЯ_3 в 2000 році, що він одружився, що у нього народилися діти та скільки тих дітей, що він «неодноразово змінював місце роботи, з чого випливає, що посадова особа, яка здійснювала розгляд цієї справи, прийняла рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, не на підставі фактичних даних, як цього 251 КУпАП, а безпідставно. Неповідомлення ІНФОРМАЦІЯ_3 в семиденний строк про одруження, яке відбулося 27.09.2003 року, про народження дітей, останнє з яких відбулося 13.11.2016 року, про зміну місця роботи - останнє відбулося 09.03.2016 року, підтверджується, відповідно, свідоцтвом про одруження, свідоцтвом про народження крайньої дитини, витягом з трудової книжки, вчинені ОСОБА_1 на восьмий день після закінчення семиденного строку і знаходяться поза межами особливого періоду, про який йдеться в ч. 2 ст. 210 КУпАП.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення вимог з підстав викладених у відзиві. Подав до суду відзив, в якому вказав, що позивач з 2000 року жодного разу не відвідував ІНФОРМАЦІЯ_5 та про жодні зміни персональних облікових даних не повідомляв, при цьому дане правопорушення можна вважати тривалим та тій підставі, що позивач свідомо не повідомляв про зміну своїх персональних облікових даних та саме правопорушення було виявлено 17 травня 2024 року в період дії особливого періоду. В своєму позові позивач вказує, що йому не була видана копія протоколу, однак таке твердження спростовується особистим підписом позивача в протоколі про адміністративне правопорушення про отримання копії протоколу.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

17.05.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковником ОСОБА_2 було складено постанову №523 за справою про адміністративне правопорушення, в якій вказано, що 17.05.2024 ОСОБА_1 був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Під час проведення перевірки щодо правильності військового обліку було встановлено, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та останній раз відвідував ІНФОРМАЦІЯ_3 в 2000 році. З того часу він одружився, у нього народилися діти, він неодноразово змінював місце роботи, однак до ІНФОРМАЦІЯ_6 до теперішнього часу про зміну облікових даних не повідомляв. Таким чином, ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.210 КУпАП,тобто порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, вчинене в особливий період, а саме не прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 для повідомлення про зміну облікових даних. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 210 КУпАП та накладено штраф у розмірі 1700 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 210 КУпАП (в редакції станом на 17.05.2024, на час складання спірної постанови) була передбачена адміністративна відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

Відповідно до п.п. 2-3 «Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р.N1487, військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - інші військові формування) особовим складом у мирний час та в особливий період.

Вказана норма (ч. 2 ст. 210 КУпАП), за якою було притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за своїм змістом є бланкетною нормою, тобто є такою яка закріплює лише загальні ознаки правила поведінки, а для встановлення ознак, яких бракує, слід звертатися до норм іншого нормативного акту, зокрема у даному випадку до ч. 11 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» №2232-XII (в редакції, чинній на момент складання постанови від 17.05.2024.) якою передбачено, що призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Отже, невиконання військовозобов`язаним вимог, передбачених ч.11 ст.38 Закону України №2232-XII у межах встановленого строку, є підставою для накладання на таку особу адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст .210 КУпАП.

Водночас, частиною 10 ст. 38 Закону України №2232-XII (в редакції, чинній на момент народження дитини, а саме 13.11.2016, зміни місця роботи - 09.03.2016 було передбачено, що призовники та військовозобов`язані в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи і посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про це орган, де вони перебувають на військовому обліку.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» № 1357-IX від 30.03.2021р., який набрав чинності 23.04.2021р., було внесено зміни, зокрема, до статті 38 Закону України №2232-XII та викладено її в редакції чинній на теперішній час.

Диспозиція ч. 2 ст. 210 КУпАП, в редакції чинній з 2011 р. по 17.04.2021р., встановлювала відповідальність за повторне протягом року порушення військовозобов`язаними чи призовниками правил військового обліку, неявка їх на виклик до військового комісаріату без поважних причин або несвоєчасне подання в обліковий орган, де вони перебувають на військовому обліку, відомостей про зміну місця проживання, освіти, місця роботи, посади, а також порушення порядку проходження навчальних зборів (занять) у навчальних закладах Товариства сприяння обороні України та професійно-технічних навчальних закладах.

За таких обставин, суд погоджується з твердженням позивача про неправомірність посилання відповідача у спірній постанові на порушення ним вимог закону в частині неповідомлення ним відповідача про укладання шлюбу, про народження дитини, про зміну місця роботи, а як наслідок до неправомірної кваліфікації дій позивача за ч.2 ст.210 КУпАП, оскільки на час вчинення інкримінованих йому правопорушення його дії не могли підпадати під регулювання ч.2 ст.210 КУпАП.

Окрім того, спірна постанова дійсно не містить доказів, коли були вчиненні правопорушення позивачем та не надано суду відповідних доказів.

Правила військового обліку в Україні в період з 2016 року по 05.01.2023 року були встановлені Порядком організації та ведення військового обліку призовників та військовозобов`язаних, затвердженим постановою КМУ від 07.12.2016 року № 921.

З 05.01.2023 року в Україні діють нові правила військового обліку, які встановлені Постановою КМУ від 30.12.2022 року № 1487, яка набрала чинності 05.01.2023 року.

На відміну від Правил, які діяли до 05.01.2023 року, п.п. 10 п. 1 нових Правил зобов`язує військовозобов`язаних звіряти не рідше одного разу на п`ять років власні персональні дані з обліковими даними районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів.

Суд зазначає, що ст. 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Положення ч. 1 ст. 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). (п. 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1ст. 58 Конституції України(справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року № 1-рп/1999.

Таким чином суд критично відноситься до самого факту кваліфікації складу адміністративного правопорушення, вказаного у відповідній постанові, оскільки у самій постанові не вказано, коли саме стався склад адміністративного правопорушення. Зі слів позивача - це 2003 та 2016 роки, іншого відповідачем не доведено.

Відповідно до ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Таким чином, КУпАП встановлює застосування норм чинних на момент вчинення правопорушення.

Посилання на те, що правопорушення є триваючим не є підставою для застосування законодавства, яке існує на момент виявлення, оскільки це суперечить ст. 8 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Отже, суд приходить до висновку, що розглядаючи справу про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210 КУпАП було кваліфіковано дії ОСОБА_1 застосувавши нормативний акт, порушення якого, має наслідком адміністративну відповідальність, зі зворотною дією у часі, тобто постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП та підлягає скасуванню.

Виходячи із змісту оскаржуваної постанови, склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210 КУпАП, за яким притягується до відповідальності позивач, відсутній, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про вчинення ним дій, в особливий період.

Дослідивши подані позивачем докази в сукупності, оцінивши їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд прийшов до висновку, що вина позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210 КУпАП не була доведена «поза розумним сумнівом», тому постанова про притягнення позивача до відповідальності за ч. 2 ст. 210 КУпАП є безпідставною, підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст.241-246 КАС України, суд

вирішив

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову №523 від 17.05.2024, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковником ОСОБА_2 , про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.210 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн. 00 коп.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_8 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення суду, з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя В. В. Кокорєв