Справа № 606/100/24
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2024-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

15 серпня 2024 року

м. Київ

справа №606/100/24

адміністративне провадження № К/990/30915/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білак М.В.,

суддів: Губської О.А., Жука А.В.,

перевіривши касаційну скаргу Теребовлянського відділу Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2024 року у справі № 606/100/24 за позовом ОСОБА_1 до Теребовлянського відділу Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Теребовлянського відділу Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області, в якому просила визнати протиправним і скасувати рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни від 21 грудня 2023 року № 74.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 14 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2024 року рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 14 березня 2024 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Теребовлянського відділу Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області від 21 грудня 2023 року № 74 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 16 липня 2024 року касаційну скаргу повернуто особі, яка її подала на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з незазначенням у касаційній скарзі належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень.

08 серпня 2024 року до Верховного Суду повторно надійшла касаційна Теребовлянського відділу Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2024 року у справі № 606/100/24. Заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

На підставі аналізу доводів касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Положеннями пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та статті 14 Закону України від 30 вересня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» гарантовано право особи на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно пункту 11 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.

Предметом розгляду цієї справи є рішення відповідача про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Російської Федерації.

З огляду на зазначене, зважаючи на предмет розгляду справи, за своєю суттю вона є справою щодо перебування іноземців або осіб без громадянства на території України, та відповідно до частини 6 статті 12 КАС України належить до категорії малозначних.

Отже, враховуючи, що ця справа є справою незначної складності, для можливості відкриття касаційного провадження процесуальним законом передбачено необхідність обґрунтувати наявність підстав для розгляду цієї касаційної скарги, визначених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Суд звертає увагу заявника, що пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України містить перелік виключних випадків, які допускають можливість касаційного перегляду судових рішень, ухвалених у справах незначної складності та/або таких, які розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. Посилання на кожен з підпунктів пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України повинно бути належним чином обґрунтовано.

Також Верховний Суд відзначає, що, визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України випадки, є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Заявник, оскаржуючи судові рішення у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, про наявність виняткових обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які є передумовою для перевірки вмотивованості підстав, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, не зазначає.

Щодо посилання відповідача на підстави касаційного оскарження, визначені у частині четвертій статті 328 КАС України, Суд зазначає, що передумовою для перевірки наявності підстав касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції, встановлених пунктами 1-4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу у справі розглянутій в порядку спрощеного позовного провадження, є наявність обставин, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

З огляду на зазначене та враховуючи, що скаржник, оскаржуючи судове рішення у цій справі, не обґрунтував наявності випадків для відкриття касаційного провадження, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, підстави перевірки інших доводів касаційної скарги відсутні.

Фактично доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

При цьому Суд зазначає, що апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги позивача, виходив із відсутності підстав, передбачених частиною першою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», наявність яких закон пов`язує з можливістю повернення до країни походження. Судом враховано, що ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з громадянином України ОСОБА_2 , є матір`ю двох дітей: неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які є громадянами України.

Суд апеляційної інстанції, посилаючись на частину п`ятнадцяту статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» зазначив, що позивач не позбавлена можливості звернутися до відповідного підрозділу ДМС із заявою про оформлення посвідки на тимчасове проживання. Однак, наявність оскаржуваного рішення про примусове повернення перешкоджає позивачу в реалізації цього права.

У зв`язку з цим, апеляційний суд дійшов висновку, що суб`єкт владних повноважень в особі Теребовлянського відділу Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є найвищим судом у системі судоустрою України, забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначений процесуальним законом.

Суд враховує положення, що містяться в Рекомендаціях № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження.

Відповідно до частини «с» статті 7 вказаних Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону; вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Горохівського відділу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2024 року у справі № 140/36300/23 за позовом ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 до Горохівського відділу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді М.В. Білак

О.А. Губська

А.В. Жук