Справа № 580/1690/24
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2024-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року справа № 580/1690/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А. В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

16.02.2024 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 56 від 23.01.2024 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки заявник не набув необхідного страхового стажу;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Харківській області повторно розглянути по суті питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, врахувавши до страхового стажу періоди роботи з 01.09.1992 по 30.09.1993, згідно записів трудової книжки № НОМЕР_1 , а також періоди з 16.12.1985 по 15.02.1987 і з 10.09.1990 по 05.05.1991 згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що досягнув пенсійного віку та має необхідний страховий стаж, тому звернулася до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком. Однак, оскаржуваним рішенням пенсійний орган відмовив у призначенні пенсії, посилаючись відсутність необхідного страхового стажу. Позивач вважає таку відмову незаконною та такою, що порушує його право на призначення пенсії за віком.

Відповідач позов не визнав, надав до суду 10.04.2024 відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідно до ст. 26 Закону № 1058 особи, які звернулись з 01.01.2024 по 31.12.2024, мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 29 років. Страховий стаж позивача на момент звернення за пенсією становить 16 років 03 місяців 25 днів. Страховий стаж для визначення права на призначення пенсії за віком з урахуванням положень абз. 3 п. 1 ст. 3-1 розділу ХV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - 16 років 08 місяців 21 день. Тому, відповідач вважає, що діяв відповідно до вимог чинного законодавства у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а позовні вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, які суперечать положенням чинного законодавства У зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 21.02.2024 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження без виклику учасників справи.

З`ясувавши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, дослідивши подані письмові докази, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до пенсійного органу із заявою від 16.01.2024 про призначення пенсії за віком.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області розглянуло заяву позивача та прийнято рішення від 23.01.2024 № 56 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У спірному рішенні відповідач зазначив, що страховий стаж позивача становить 16 років 03 місяців 25 днів, а страховий стаж для визначення права на призначення пенсії за віком з урахуванням положень абз. 3 п. 1 ст. 3-1 розділу ХV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - 16 років 08 місяців 21 день.

До загального страхового стажу не зараховані періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 16.09.1992: з 01.09.1992 по 30.09.1993, оскільки печатка УССР.

Також не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 27.11.1984:

колгосп з 16.12.1985 по 15.02.1987, оскільки відсутні відомості про вихододні та про встановлений мінімум трудоднів;

з 10.09.1990 по 05.05.1991, оскільки печатка не відповідає назві кооперативу.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з відомостями трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 27.11.1984 позивач, зокрема, у спірні періоди:

з 16.12.1985 по 15.02.1987 був членом колгоспу «Прогрес» Пустовійтівської с/р Глобинського району (а. с. 13); прийнятий на роботу інженера по механізації та експлуатації (а. с. 14);

з 10.09.1990 по 05.05.1991 - прийнятий на роботу головним бухгалтером кооперативу «Колос» (а. с. 15).

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_3 від 16.09.1992 у спірний період позивач працював з 01.09.1992 по 30.09.1993 охоронником будівельної ділянки на період будівництва школи в с. Кропивна (а. с. 11).

Вважаючи спірне рішення відповідача протиправним, позивач за захистом своїх прав та інтересів звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Відповідно до положень частини першої статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом та Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

Згідно із ч. 3 ст. 26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років.

Згідно частини 4 вказаної статті у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до положень частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до положень частини 4 статті 24 Закону № 1058-ІV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі Закон № 1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до приписів статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, пунктом 1 якого, передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку, передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.

Тож, у разі відсутності відповідних записів у трудовій книжці, особа має право подати до органів пенсійного фонду довідку, що містить інформацію на підтвердження загального страхового стажу.

Згідно з п. п. 1, 2 постанови Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 "Про трудові книжки колгоспників" (далі Постанова № 310) трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

Відповідно до п. п. 5, 6 Постанови № 310 до трудової книжки колгоспника вносились наступні дані, зокрема: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання; відомості про нагородження та заохочення.

За змістом п. 13 Постанови № 310, всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою. Відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладено на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасність та правильність заповнення трудових книжок несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд зазначає таке.

Як вбачається судом із прийнято рішення від 23.01.2024 № 56 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Зокрема. не зараховано період роботи згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 27.11.1984: колгосп з 16.12.1985 по 15.02.1987 - оскільки відсутні відомості про вихододні та про встановлений мінімум трудоднів.

Судом із аналізу трудової книжки колгоспника серія НОМЕР_2 від 27.11.1984 (розділ «Членство в колгоспі») встановлено, що ОСОБА_1 16.12.1985 прийнятий в члени колгоспу «Прогрес» Пустовійтівської с/р Глобинського району на підставі протоколу від 16.12.1985 № 18, що підтверджується записом № 4, та 15.02.1987 звільнений з членів колгоспу «Прогрес» Глобинського району на підставі протоколу від 16.02.1987 № 2, що підтверджується записом № 5, і засвідчено підписом голови колгоспу та печаткою колгоспу «Прогрес».

З трудової книжки колгоспника серія НОМЕР_2 від 27.11.1984 (розділ «Відомості про роботу») також вбачається, що позивач 16.12.1985 прийнятий на роботу інженера по механізації та експлуатації колгоспу «Прогрес» Глобинського району на підставі протоколу від 16.12.1985 № 18, що підтверджується записом № 6, та 15.02.1987 - звільнений з роботи за власним бажанням на підставі протоколу від 16.02.1987 № 2, що підтверджується записом № 8.

Як вбачається із спірного рішення період роботи позивача в колгоспі «Прогрес» Глобинського району з 16.12.1985 по 15.02.1987 не зараховано до страхового стажу, оскільки відсутні відомості про вихододні та про встановлений мінімум трудоднів.

На противагу цьому суд зазначає таке.

Відповідно до п. 13 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників № 310 відповідальність за організацію робіт з ведення обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу.

Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позивач не може бути позбавлений права на пенсійне забезпечення через неналежну організацію ведення обліку трудової книжки роботодавцем.

Відповідно до записів 2-4 у графі "Трудова участь в народному господарстві" трудової книжки колгоспника позивач в колгоспі «Прогрес» Глобинського району нарахований річний мінімум трудової участі та фактично виконаний мінімум трудоднів в громадському господарстві й становить: 1985 рік - встановлено 9, виконано 14; 1986 рік - встановлено 260, виконано - 281; 1987 рік - встановлено 22, виконано 33. Вказані відомості внесені на підставі розрахункових відомостей та засвідчені підписом голови колгоспу і печаткою.

Таким чином, трудовою книжкою колгоспника серія НОМЕР_2 від 27.11.1984 підтверджено період роботи позивача в колгоспі «Прогрес» Глобинського району в період з 16.12.1985 по 15.02.1987.

Враховуючи зазначене, суд вважає безпідставним посилання відповідача на відсутність відомостей про вихододні та про встановлений мінімум трудоднів за спірний період, тому період роботи у колгоспі «Прогрес» з 16.12.1985 по 15.02.1987, всього 1 рік 1 місяць 29 днів підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Щодо періоду роботи з 10.09.1990 по 05.05.1991 головним бухгалтером в кооперативі «Колос», то вказаний період не зарахований відповідачем до страхового стажу, оскільки печатка не відповідає назві кооперативу.

Судом встановлено, що запис про звільнення позивача з кооператива «Колос» завірений головою кооперативу «Колос» Боєвим Л.П. та печаткою Кропивненської сільської ради народних депутатів Золотоніського району Черкаської області.

Суд вважає, що вказана обставина унеможливлює встановлення дійсного місця роботи, тому завірення запису про звільнення печаткою іншої юридичної особи не є формальним недоліком. Отже позивач повинен підтвердити вказаний період роботи довідкою про роботу у вказаний період.

За вказаних обставин відповідач не зарахував до страхового стажу позивача період роботи з 10.09.1990 по 05.05.1991 на законних підставах.

Щодо періоду роботи з 01.09.1992 по 30.09.1993 суд зазначає наступне.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, пунктом 1.1 якої встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктами 2.2 - 2.4 Інструкції № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно пункту 2.14 Інструкції №58 у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

Згідно пункту 2.15 Інструкції №58 якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа переіменоване на таке-то", а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.

Згідно пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Судом встановлено, що згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 16.09.1992 позивач 01.09.1992 прийнятий в Золотоніську ММК-1 охоронником будівельної ділянки на період будівництва школи в с. Кропивна; 30.09.1993 звільнений за власним бажанням ст. 38 КЗпП України. Запис про звільнення завірений підписом начальника відділу кадрів та печаткою, на відбитку якої зазначено «УРСР» та «УССР».

Згідно спірного рішення до страхового стажу не зараховано вказаний період роботи, оскільки запис про звільнення завірений печаткою УССР.

Вказані твердження відповідача не ґрунтуються на нормах законодавства.

Так, вперше в Україні опис печаток зазначений у розділі 4 Інструкції про порядок видачі дозволів на виготовлення печаток і штампів", затвердженій наказом МВС України від 18.10.1993 № 643.

Згідно пункту 4.1 розділу 4 Інструкції №643 печатки з Державним гербом виготовляються круглої форми. У середині кола зображується Державний герб України, а по колу печатки - назва міністерства чи іншого центрального органу державної виконавчої влади, потім назва підприємства, установи і організації.

Згідно пункту 4.2 розділу 4 Інструкції №643 печатки з емблемами, з відповідним описом, можуть бути виготовлені тільки в тому випадку, якщо емблема передбачена у статуті або положенні про підприємство, установу, організацію чи господарське об`єднання, затверджена відповідними міністерствами чи іншими центральними органами державної виконавчої влади, або місцевою державною адміністрацією чи органами місцевого і регіонального самоврядування. Символіка на емблемах повинна відповідати характеру діяльності підприємств, установ, організацій та господарських об`єднань а також функціям, що виконують згідно за статутами та положеннями такі юридичні особи.

На печатках і штампах суб`єктів підприємницької діяльності повинен зазначатися номер свідоцтва про державну реєстрацію.

Водночас положення Інструкції №643 не містять положень про нечинність фактично існуючих печаток та штампів та про обов`язок їх заміни. Не впливає на права та законні інтереси позивача й факт припинення статусу СРСР як суб`єкта міжнародного права.

Окрім цього Інструкція №643 прийнята після дати звільнення позивача.

Отже відмова відповідача у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 01.09.1992 по 30.09.1993, всього 1 рік 0 місяців 29 днів є безпідставною.

З огляду на встановлені в ході розгляду цієї справи обставини, суд дійшов висновку про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не зарахування до стажу роботи позивача періодів його роботи з 16.12.1985 по 15.02.1987, всього 1 рік 1 місяць 29 днів, та з 01.09.1992 по 30.09.1993, всього 1 рік 0 місяців 29 днів.

Як вбачається з рішення про відмову у призначенні пенсії від 23.01.2024 №56 страховий стаж позивача для визначення права на пенсію з урахуванням положень абз. 3 п. 1 ч. 1 ст. 3-1 розділу ХV Закону №1058-1V становить 16 років, 8 місяців 21 день.

Враховуючи стаж роботи за спірні періоди з 16.12.1985 по 15.02.1987, всього 1 рік 1 місяць 29 днів, та з 01.09.1992 по 30.09.1993, всього 1 рік 0 місяців 29 днів, страховий стаж роботи позивача становить 18 років 11 місяців 19 днів.

Водночас відповідно до рішення про відмову у призначенні пенсії від 23.01.2024 №56 та частини 1 статті 26 Закону №1058-1V страховий стаж для призначення пенсії за віком при досягненні 60 років складає 27 років.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону №1058-1V страховий стаж для призначення пенсії за віком при досягненні 63 років складає від 21 року до 31 року.

На час звернення позивача із заявою про призначення пенсії вік позивача становив 62 роки (11.02.1961 року народження).

Отже позивач не набув права на пенсію за віком по досягненню 60 років у зв`язку з відсутністю страхового стажу 27 років, та права на пенсію за віком по досягненню 63 років, позаяк не досяг віку 63 роки та страхового стажу у мінімальному розмірі 21 рік.

З огляду на зазначене рішення про відмову у призначенні пенсії від 23.01.2024 №56 прийнято на законних підставах і скасуванню не підлягає.

При цьому суд бере до уваги, що зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 16.12.1985 по 15.02.1987, всього 1 рік 1 місяць 29 днів, та з 01.09.1992 по 30.09.1993, всього 1 рік 0 місяців 29 днів не призведе до виникнення у позивача права на пенсію за віком.

Отже позовна вимога про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.01.2024 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до його страхового стажу спірні періоди роботи та прийняти рішення за наслідками розгляду заяви з урахуванням висновків суду в мотивувальній частині цього рішення задоволенню не підлягає як така, що не призводить до поновлення порушеного права позивача на пенсію за віком, тобто не є ефективним способом захисту порушеного права.

Згідно частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи зазначене позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 2, 5, 6, 14, 77, 241-246, 255, 263, 295, КАС України суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Алла РУДЕНКО