Справа № 520/20835/24
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2024-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

з питання прийняття позову до розгляду та відкриття провадження в адміністративній справі в частині вимог, про повернення позову в частині вимог

15 серпня 2024 р. справа №520/20835/24

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Сліденко А.В., розглянувши питання прийняття до розгляду позову ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник) до Військової частини НОМЕР_1 про 1) визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно за період з 13.03.2022 по 30.07.2022, з 04.08.2022 по 19.08.2022, з 01.09.2022 по 05.09.2022, з 14.10.2022 по 18.03.2023, з 21.03.2023 по 31.03.2023, з 01.10.2023 по 15.10.2023, з 17.10.2023 по 31.12.2023; 2) зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно за період з 01.12.2022 р. по 31.01.2023 р.; 3) визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 70 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно за період з 13.03.2022 по 30.07.2022, з 04.08.2022 по 19.08.2022, з 01.09.2022 по 05.09.2022, з 14.10.2022 по 18.03.2023, з 21.03.2023 по 31.03.2023, з 01.10.2023 по 15.10.2023, з 17.10.2023 по 31.12.2023; 4) зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 70 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно за період з 13.03.2022 по 30.07.2022, з 04.08.2022 по 19.08.2022, з 01.09.2022 по 05.09.2022, з 14.10.2022 по 18.03.2023, з 21.03.2023 по 31.03.2023, з 01.10.2023 по 15.10.2023, з 17.10.2023 по 31.12.2023,

встановив:

Предметом позову є виплата військовослужбовцю Збройних Сил України грошового забезпечення за період 13.03.2022р.-31.12.2023р. в частині додаткової винагороди відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022р. №168.

Позов подано до суду 25.07.2024р. через систему "Електронний суд" та ухвалою суду від 26.07.2024р. позов було залишено без руху у зв`язку із відсутністю юридично умотивованої та документально доведеної заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду разом із доказами пропуску строку на звернення до суду з поважних причин відносно вимог про виплату грошового забезпечення за період 19.07.2022р.-31.12.2023р. Надано заявнику строк для усунення недоліків позову - 10 днів від дати отримання цієї ухвали.

Ухвалу від 25.07.2024р. представник позивача отримав в електронному кабінеті системи "Електронний суд" 29.07.2024р. та 02.08.2024р. подав до суду заяву про усунення недоліків позову, в якій обґрунтовуючи причину пропуску строку зазначив, що ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується відповіддю на адвокатський запит від 19.06.2024 року, а також приймав участь у бойових діях, що підтверджується набуттям ним права на отримання додаткової винагороди. Відтак позивач, як військовослужбовець, втратив можливість вільно переміщуватись територією України та не мав можливості своєчасно скористатись правовою допомогою, оскільки не міг покинути територію військової частини, а пізніше зону бойових дій, тому враховуючи поважність зазначених обставин, позивач має право на поновлення пропущеного строку звернення до суду за захистом його прав.

Ухвалою суду від 07.08.2024р. викладені у заяві про поновлення строку від 02.08.2024р. доводи визнано недостатніми підставами для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними. Заяву про поновлення строку від 02.08.2024р. - залишено без задоволення. Продовжено позивачу строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі від 26.07.2024р., на 10 днів з моменту отримання даної ухвали та встановлено способом усунення недоліків - подання до суду юридично умотивованої та документально доведеної заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду разом із доказами пропуску строку на звернення до суду з поважних причин.

12.08.2024р. представник заявника подав до суду заяву про усунення недоліків позову, в якій обґрунтовуючи причину пропуску строку зазначив, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком, а також приймав участь у бойових діях. Додаткова винагорода згідно постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року не є такою, що виплачується виключно під час звільнення особи з військової служби. Відповідно у даному випадку для визначення строку звернення до суду не підлягають положення ст. 233 Кодексу законів про працю України (адже там йде мова про справи про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні). У свою чергу відповідно до пункту 1 постанови КМУ № 168, виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників), що свідчить про відсутність будь-якого обов`язку позивача самостійно вчиняти певні дії для реалізації свого права на отримання такої винагороди, в тому числі, звертатися із рапортом про її виплату. Отже, фактичні обставини свідчать про наявність саме триваючих правовідносин, в яких відповідач (як суб`єкт владних повноважень) протягом певного проміжку часу ухилявся від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) по відношенню до позивача.

Вирішуючи питання про належність оформлення заявником позову та усунення відображених в ухвалі Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2024р. та від 07.08.2024р. недоліків в оформленні позову, суд керується наступними підставами та мотивами.

За змістом п.9 ч.3 ст.2, ч.2 ст.44, ч.1 ст.45 КАС України кожен учасник суспільних відносин повинен забезпечити дотримання обов`язку вчинення процесуальних дій із захисту прав та інтересів у судовому порядку у строк, визначений відповідним процесуальним законом.

Такий висновок цілком корелюється із правовою позицією постанови Верховного Суду від 21.05.2020 у справі №826/22361/15 та постанови Верховного Суду від 20.04.2022р. у справі №807/627/16.

Згідно з абзацом 1 частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Однак, приписами частини 1 статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або ж іншими законами.

У розумінні п.17 ч.1 ст.4 КАС України предмет ініційованого заявником спору охоплюються суспільними відносинами з проходження особою публічної служби.

Тому строк звернення до суду у даному випадку установлений ч.5 ст.122 КАС України і складає один місяць.

Зважаючи на ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для заявника є підхід, коли на ці відносини з частині оплати праці може бути поширена дія положень ст.233 Кодексу законів про працю України.

Згідно зі ст.233 Кодексу законів про працю України у редакції до внесення змін Законом України від 01.07.2022р. №2352-ІХ відносно вимог найманого працівника про стягнення коштів в оплату праці (як у формі заробітної плати, так і у формі грошового забезпечення) взагалі не застосовувався будь-який строк давності.

Згідно з ч.1 ст.233 Кодексу законів про працю України у редакції Закону України від 01.07.2022р. №2352-ІХ працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Винятки з цієї норми за ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України у редакції Закону України від 01.07.2022р. №2352-ІХ не підлягають поширенню на спірні правовідносини.

Згідно з п.1 Глави ХІХ Кодексу законів про працю України у редакції Закону України від 30.03.2020р. №540-ІХ під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до постанови КМУ від 27.06.2023р. №651 з 24:00год. 30.06.2023р. на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Оскільки процесуальний строк звернення до суду, зважаючи на ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), не може сплинути, не розпочавши перебігу, то суд повторно наголошує, що найбільш сприятливим для заявника є підхід, коли строк згідно з ч.1 ст.233 Кодексу законів про працю України у редакції Закону України від 01.07.2022р. №2352-ІХ слід обчислювати з 01.07.2023р.

Таке тлумачення змісту ч.1 ст.233 Кодексу законів про працю України у редакції Закону України від 01.07.2022р. №2352-ІХ повністю корелюється із правовими позиціями постанови Верховного Суду від 19.01.2023р. по справі №460/17052/21, де указано, що: 1) положення ст.122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців); 2) Такі правовідносини регулюються положеннями ст.233 КЗпП України, зокрема, частиною другою цієї статті (в редакції, яка набула чинності з 19.07.2022р.) установлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні; 3) право на звернення до суду із цим позовом відповідно до положень ч.2 ст.233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19.07.2022р.) не обмежене будь-яким строком.

До того ж саме таке тлумачення змісту ч.1 ст.233 Кодексу законів про працю України у редакції Закону України від 01.07.2022р. №2352-ІХ відповідає правовій позиції, сформульованій у постанові Верховного Суду від 03.08.2023р. по справі №280/6779/22.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.07.2024р. у справі № 990/156/23.

В контексті спірних правовідносин суд звертає увагу, що правила та процедури оплати часу служби військовослужбовців по лінії Міністерства оборони України деталізовані приписами Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 р. № 260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018р. за №745/32197; далі за текстом - Порядок №260).

Згідно з п.8 Розділу І Порядку №260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий.

Суд вважає, що у кореспонденції з положеннями ст.233 Кодексу законів про працю України у редакції Закону України від 01.07.2022р. №2352-ІХ норми п.8 Розділу І Порядку №260 виключають виникнення у суб"єкта владних повноважень обов"язку провести на календарну дату звільнення особи з військової служби усі виплати усі за попередні календарні місяці служби, котрі не пов"язані саме з подією звільнення.

Натомість, суд зауважує, що настання події звільнення особи з військової служби зумовлює одномоментне виникнення у колишнього військовослужбовця права на отримання одноразової грошового допомоги при звільненні (ч.2 ст.15 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», ст.9 Закону України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»), права на одержання грошової компенсації вартості неодержаного під час проходження військової служби речового майна (ч.1 ст.91 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», п.4 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (затверджено постановою КМУ від 16.03.2016р. №178; далі за текстом Порядок №178), права на отримання грошової компенсації за дні невикористаних відпусток (ст.24 Закону України від 15.11.1996р. №504/96-ВР «Про відпустки», ст.83 Кодексу законів про працю України).

До настання події звільнення перелічених вище прав в практичному аспекті у найманого працівника не існує.

Зважаючи на ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що у заявника не може виникнути ані обгрунтованих сподівань, ані розумних очікувань на отримання від публічного роботодавця у порядку ст.233 Кодексу законів про працю України у редакції Закону України від 01.07.2022р. №2352-ІХ письмового повідомлення про суми щомісячних та регулярних платежів з оплати праці, які протягом усього періоду проходження публічної служби у межах кожного окремого календарного місяця не були призначені, не були обчислені, а не були нараховані, а тому і не були виплачені при звільненні.

За визначенням ст.1 Закону України від 24.03.1995р. №108/95-ВР «Про оплату праці» та ст.94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч.1 ст.24 від 24.03.1995р. №108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Аналогічне за змістом правило містять і норми ст.115 Кодексу законів про працю України.

При цьому, у силу застереження ст.110 Кодексу законів про працю України при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Положення ст.110 Кодексу законів про працю України є офіційно оприлюдненою та загально доступною нормою права, котра за усіма можливими критеріями відповідає вимозі "якості закону".

Недотримання суб"єктом владних повноважень цієї вимоги закону у межах кожного окремого календарного місяця є підставою для вчинення заявником - найманим публічним службовцем (у тому числі і військовослужбовцем) відповідних дій, спрямованих на з"ясування дійсного стану власних прав (інтересів) у сфері оплати часу військової служби.

Підсумовуючи викладені вище міркування, суд зазначає, що з огляду на імперативність норми закону про регулярність виплати заробітної плати (грошового забезпечення) право заявника на звернення до суду у разі незгоди із повнотою платежів з оплати праці у межах кожного окремого календарного місяця виникає не у момент настання події припинення публічної служби (у тому числі і у спосіб звільнення з військової служби), а у момент настання календарної дати, коли субєктом владних повноважень повинен бути проведений платіж за кожен окремий календарний місяць.

Суд вважає, що у кореспонденції з положеннями ст.233 Кодексу законів про працю України у редакції Закону України від 01.07.2022р. №2352-ІХ норми п.8 Розділу І Порядку №260 виключають виникнення у суб"єкта владних повноважень обов"язку провести на календарну дату звільнення особи з військової служби усі виплати усі за попередні календарні місяці служби, котрі не пов"язані саме з подією звільнення.

Згідно з п.8 Розділу І Порядку №260 додаткова винагорода заявника у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 за грудень 2023р. підлягала виплаті суб"єктом владних повноважень до 31.01.2024р.

Усі платежі з додаткової винагороди заявника у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 за звітні календарні місяці, що передують грудню 2023р. підлягали проведенню до указаної вище календарної дати.

Позов до суду подано - 25.07.2024р., тобто поза межами тримісячного строку згідно з ст..233 Кодексу законів про працю України у редакції Закону України від 01.07.2022р. №2352-ІХ.

Суд вважає, що проходження громадянином військової служби в умовах повномасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України дійсно здатне призвести до фізичної неможливості вчинення процесуальної дії з подання позову, але виключно у разі наявності об"єктивно нездоланних та непереборних чинників, котрі заважають цьому.

Сама по собі обставина проходження громадянином військової служби не є поважною причиною поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Між тим, у даному конкретному випадку доказів проходження заявником військової служби станом на дату подання позовної заяви в умовах постійної та безперервної участі у веденні бойових дій або в умовах постійної дислокації особового складу відповідного військового формування поза межами населених пунктів, що б дійсно виключало фізичну можливість подання позову до суду, заявником до матеріалів позову не приєднано.

Натомість, з доданої до матеріалів справи довідки про доходи заявника від 19.06.2024р. №82 та з копії військового квитка серії НОМЕР_2 вбачається припинення заявником військової служби з 07.03.2024р.

Окрім того, до суду заявником не подано доказів існування реальних перешкод для подання позову до суду після припинення військової служби у встановлений судом строк.

Згідно з ч.1 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до ч.6 ст.161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Окремо суд зауважує, що з огляду на зміст ст.ст.17, 65 Конституції України виконання громадянином військового обов`язку у спосіб безпосереднього проходження військової служби дійсно може бути визнано поважною причиною пропуску строку звернення до суду, але виключно у разі подання до суду доказів на підтвердження безпосередньої та особистої участі військовослужбовця у веденні бойових дій або постійного та безперервного знаходження за місцем дислокації військового формування поза межами населених пунктів.

Позов заявника таких доводів не містить. Докази на підтвердження згаданих обставин у матеріалах позову відсутні.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_3 від 27.02.2024р. №19-РС заявник був звільнений з військової служби з 07.03.2024р.

Отже, з 07.03.2024р. на відносини за участю заявника припинився безпосередній причинно-наслідковий вплив будь-яких факторів проходження військової служби.

Позов до суду поданий - 25.07.2024р.

Тривалість проміжку часу пропуску строку на звернення до суду з огляду на приписи ст.233 Кодексу законів про працю України у редакції Закону України від 01.07.2022р. №2352-ІХ не може бути кваліфікована у якості незначної.

Оскільки у межах спірних правовідносин заявник у встановлений судом строк не подав юридично умотивованої та документально доведеної заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду разом із доказами пропуску строку на звернення до суду з поважних причин відносно вимог про виплату грошового забезпечення за період 19.07.2022р.-31.12.2023р., тому вимоги ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2024р. та від 07.08.2024р. у справі №520/20835/24 в частині подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду разом із доказами поважних причин пропуску строку звернення до суду слід визнати невиконаними.

У зв`язку із викладеним згідно з ч.1 ст.169 КАС України заявникові позовна заява підлягає поверненню.

Разом із тим, зважаючи на наявність у заявника спеціального правового статусу, суд у даному конкретному випадку знаходить за справедливе прийняти позов до провадження в частині тих вимог, відносно яких наразі не виявлено факту звернення до суду поза межами процесуального строку, згідно з ч.2 ст.122 КАС України.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4, 12, 121-123, 160, 161, 171, 173, 175, 241-243, 248, 256, 257, 262, 295 КАС України, суд

ухвалив:

1.Вимоги ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2024р. та від 07.08.2024р. у справі №520/20835/24 - визнати невиконаними.

Позов в частині вимог про: 1) визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно за період з 19.07.2022 по 30.07.2022, з 04.08.2022 по 19.08.2022, з 01.09.2022 по 05.09.2022, з 14.10.2022 по 18.03.2023, з 21.03.2023 по 31.03.2023, з 01.10.2023 по 15.10.2023, з 17.10.2023 по 31.12.2023; 2) зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно за період з 01.12.2022 р. по 31.01.2023 р.; 3) визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 70 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно за період з 19.07.2022 по 30.07.2022, з 04.08.2022 по 19.08.2022, з 01.09.2022 по 05.09.2022, з 14.10.2022 по 18.03.2023, з 21.03.2023 по 31.03.2023, з 01.10.2023 по 15.10.2023, з 17.10.2023 по 31.12.2023; 4) зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 70 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно за період з 19.07.2022 по 30.07.2022, з 04.08.2022 по 19.08.2022, з 01.09.2022 по 05.09.2022, з 14.10.2022 по 18.03.2023, з 21.03.2023 по 31.03.2023, з 01.10.2023 по 15.10.2023, з 17.10.2023 по 31.12.2023 - повернути.

Прийняти позов до розгляду та відкрити провадження в адміністративній справі в частині про: 1) визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 70 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно за період з 13.03.2022 по 18.07.2022; 4) зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 70 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно за період з 13.03.2022 по 18.07.2022.

Роз`яснити, що надсилання процесуальних документів або учасникам справи, або представникам учасників справи буде здійснюватись або відповідно до ч.5 ст.18 КАС України з урахуванням правового висновку постанови Верховного Суду від 08.02.2024р. у справі №480/8341/22, або за указаними у відповідних процесуальних документах адресами учасників справи (у разі відсутності обов"язку здійснювати реєстрацію електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі). Сповістити, що інформація відносно справи може бути отримана за посиланням: http://court.gov.ua/fair/sud2070.

2.Здійснювати розгляд та вирішення справи одноособовим складом суду у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та без повідомлення (виклику) сторін.

3.Зобов`язати відповідача подати до суду: 1) відзив на позов, де чітко та однозначно зазначити про те, які з викладених у позові обставин визнаються, а які заперечуються; 2) усі докази на підтвердження висловлених аргументів та на висвітлення обставин спору, зокрема, але не виключно докази про проходження заявником публічної служби із відображенням дати зарахування на кожну нову штатну посаду та звільнення/переміщення/переведення; докази про алгоритм обчислення грошового забезпечення за усіма розрахунковими елементами за період з 13.03.2022 року по 18.07.2022 року; документи про безпосередню участь заявника у веденні бойових дій протягом періоду з 13.03.2022 до 18.07.2022; документи про грошове забезпечення заявника, документи про призначення, нарахування та виплату заявникові додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168; копії документів про функціональні обов`язки заявника як військовослужбовця у період з 13.03.2022 року по 18.07.2022 року; копії документів про місце виконання заявником обов`язків за посадою чи обов`язків військової служби у розмірі кожного календарного дня за період з 13.03.2022 року по 18.07.2022 року; довідку установленого зразка за підписом начальника (особи, котра виконує повноваження начальника) Військової частини НОМЕР_1 про участь заявника безпосередньо у бойових діях або безпосередньо у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період з 13.03.2022 року по 18.07.2022 року; бойові донесення, бойові накази, бойові розпорядження, складені відносно підрозділу, де проходив фактичну службу заявник протягом періоду з 13.03.2022 року по 18.07.2022 року; копії рапортів командира підрозділу, де заявник проходив фактичну службу протягом з 13.03.2022 року по 18.07.2022 року з приводу призначення додаткової грошової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168; документ про виплату командиру підрозділу, де заявник проходив фактичну службу протягом з 13.03.2022 року по 18.07.2022 року додаткової грошової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 підвищеної до 100.000,00грн.; вичерпне та документально підтверджене правове обґрунтування застосованої процедури вирішення питання з приводу призначення військовослужбовцям, котрі обіймають штатні військові посади у структурі військової частини НОМЕР_1 додаткової грошової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168; докази відповідності закону управлінського рішення з приводу розміру виплаченої заявникові додаткової грошової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 за період з 13.03.2022 року по 18.07.2022 року; відомості з приводу знаходження заявника у стані тимчасової непрацездатності, у відпустці, інших процедурах, де не відбувається виконання обов`язків за військовою посадою чи обов`язків військової служби за період з 13.03.2022 року по 18.07.2022 року, тощо); 3) письмові пояснення та докази з приводу існування поважних причин ненадання відзиву на позов, 4) заяви про наявність наміру на вчинення відповідної процесуальної дії, котра залежить виключно від розсуду особи (подання відповіді на відзив та заперечень) - у строк не пізніше 15 днів з дати одержання цієї ухвали.

4. Запропонувати подати до суду відповідь на відзив та заперечення протягом трьох календарних днів від одержання відповідних процесуальних документів разом з доказами про таку дату. Роз`яснити, що про неможливість подання доказів слід письмово повідомити суд протягом п`яти днів з дня вручення цієї ухвали.

5. Роз`яснити наявність процесуальних прав і обов`язків, передбачених ст.44, 45, 47, 60, 131 КАС України та неприпустимість як зловживання процесуальними правами, так і недобросовісного виконання процесуальних обов`язків.

6. Роз`яснити, що ухвала набирає законної сили з моменту підписання, підлягає оскарженню в частині повернення позовної заяви; в іншій частині оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Сліденко