Справа № 160/12950/24
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2024-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 серпня 2024 року м. Дніпросправа № 160/12950/24

Головуючий суддя І інстанції Боженко Н.В.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Іванова С.М. (доповідач),

суддів: Шальєвої В.А., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.05.2024 року в адміністративній справі №160/12950/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо ненадання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на строк до 08.07.2024 року.

Також, позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в якому останній просив:

- заборонити ІНФОРМАЦІЯ_2 вчиняти дії, пов`язані з мобілізацією ОСОБА_1 до набрання законної сили рішення суду по суті позовних вимог.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.05.2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову було відмовлено.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.05.2024 року скасувати та прийняти судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що в разі якщо відповідачем до ухвалення судом рішення по суті його позовних вимог буде завершено заходи з призову позивача на військову службу за мобілізацією та направлено останнього до військової частини, його статус зміниться на «військовослужбовець». До осіб, які набули юридичний статус військовослужбовця, застосування відстрочки від військової служби чинним законодавством не передбачено. Вказано, що вжиття заходів забезпечення позову у запропонований спосіб не суперечить меті застосування правового інституту забезпечення позову та забезпечить ефективність судового захисту, у разі задоволення позову. Водночас такий захід забезпечення позову відповідає положенням Кодексу адміністративного судочинства України та не відноситься до переліку заборон щодо забезпечення позову, передбачених цим Кодексом.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, на підставі ст. 311 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не наведено обставин, за яких можливе вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Суд апеляційної інстанції при перегляді справи в апеляційному порядку виходить з наступного.

Частинами першою та другою статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з положеннями частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 КАС України).

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 КАС України).

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними. Так само суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.

Слід також зауважити на тому, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Як вбачається з поданої позивачем заяви про забезпечення позову та доводів апеляційної скарги, останній обґрунтовує необхідність її задоволення посиланням на те, що незважаючи на наявність у останнього бронювання під час мобілізації, відповідач планомірно та послідовно вживає заходів до мобілізації позивача. Вказано, що у разі мобілізації позивача, останній отримає статус військовослужбовця, на якого відстрочка у зв`язку з бронюванням не розповсюджується.

Так, з матеріалів справи видно, що 03.04.2024 року позивач пройшов військову-лікарську комісію, 04.04.2024 року отримав повістку на 05.04.2024 року, по якій з`явився, однак необхідні документи не отримав через усну відмову.

З пояснень позивача слідує, що останній повторно з`явився до відповідача 12.04.2024 року, однак також не отримав необхідні документи.

Листом відповідача від 26.04.2024 року №13/4213 представнику позивача повідомлено, що позивач має особисто з`явитися до відповідача для отримання військового квитка. Також вказано, що позивача зараховано до оперативного резерву першої черги, а отже він не підлягає зарахуванню на спеціальний військовий облік (бронювання) та підлягає призову. Тотожну інформацію повідомлено листом від 26.04.2024 року №13/4214 безпосередньо позивачу.

Між тим, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що відповідно до витягу з наказу Мінекономіки про бронювання військовозобов`язаного від 08.12.2023 року № 19010, з яким позивач пов`язує правомірність заявлених позовних вимог, позивачу надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації строком на 6 місяців до 08.06.2024 року, яке з урахуванням постанови КМУ від 07.05.2024 року № 516 продовжено на один місяць, тобто до 08.07.2024 року.

Відтак, з огляду на дату розгляду даної апеляційної скарги (15.08.2024 року), заборона ІНФОРМАЦІЯ_2 вчиняти дії, пов`язані з мобілізацією ОСОБА_1 до набрання законної сили рішення суду по суті позовних вимог фактично має наслідком фактично пролонгацію дії наведеного наказу Мінекономіки, що суперечить інституту забезпечення позову.

Щодо інших доводів позивача, стосовно необхідності задоволення його заяви про забезпечення позову, то суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до позиції ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04), у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.05.2024 року в адміністративній справі №160/12950/24 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття за наявності підстав, передбачених ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя В.А. Шальєва

суддя В.Є. Чередниченко