Справа № 340/2259/23
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2024-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа №340/2259/23
адміністративне провадження №К/990/6592/24
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Чиркіна С.М. та Шарапи В.М., розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат у адміністративній справі №340/2259/23
до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України
про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії
1. У квітні 2023 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (далі - відповідач, Департамент), в якому просив:
- визнати неправомірною відмову Департаменту у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності, що настала внаслідок травми, отриманої під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції;
- зобов`язати Департамент призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням III групи інвалідності, що настала внаслідок травми, отриманої під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції, відповідно до вимог Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України №4 від 11 січня 2016 року (далі - Порядок № 4).
2. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2023 року, яке залишене без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною відмову Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, викладену у листі №С-507/42-05ЦА/03-2023 від 30 березня 2023 року. Зобов`язано Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28 лютого 2023 року про виплату одноразової грошової допомоги та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду.
3. Постановою Верховного Суду від 20 червня 2024 року касаційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України задоволено частково. Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року змінено, шляхом викладення їх мотивувальних частин в редакції цієї постанови. Абзац другий резолютивної частини рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2023 року викладено в такій редакції: «Зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 і додані до неї документи та прийняти вмотивоване рішення (щодо призначення такої допомоги або щодо відмови у її призначенні) у відповідності до положень Закону №580-VIII, Порядків № 4, № 1346 та з урахуванням висновків, викладених у цій постанові.». В іншій частині рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року залишено без змін.
4. 21 червня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 340/2259/23.
5. Заява мотивована тим, що на професійну правничу допомогу у Верховному Суді, яка включала в себе складення заяв по суті справи та з процесуальних питань, позивачем витрачено 5000 грн, що підтверджується доданими до заяви копією договору про надання правової допомоги від 23 березня 2017 року б/н, додатковою угодою до нього та квитанцією.
6. З огляду на це, позивач просить Верховний Суд на підставі статей 132 та 139 КАС України вирішити питання про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, надану під час касаційного перегляду справи.
7. Крім того, позивач зауважив, що ним у відзиві на касаційну скаргу Департаменту, згідно з вимогою абзацу 2 частини сьомої статті 139 КАС України, було заявлено клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.
8. Ухвалою від 24 червня 2024 року Верховний Суд встановив для відповідача строк до 5 липня 2024 року для подання до суду касаційної інстанції письмових заперечень або пояснень (у формі, встановленій статтею 167 КАС України) щодо заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі № 340/2259/23.
9. 27 червня 2024 року від Департаменту надійшли заперечення на заяву, подану позивачем у порядку статті 252 КАС України, яке мотивована тим, що розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним з обсягом виконаних адвокатом позивача робіт, а тому подана заява про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат у адміністративній справі №340/2259/23 задоволенню не підлягає.
10. Ухвалою Верховного Суду від 14 серпня 2024 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат у адміністративній справі №340/2259/23 призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 15 серпня 2024 року.
11. Вирішуючи клопотання, Суд виходить з наступного.
12. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
13. Надаючи офіційне тлумачення нормам вищевказаної статті Основного Закону України, Конституційний Суд України у абзаці третьому пункту 3.1 мотивувальної частини Рішення від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 вказував, що важливу роль у забезпеченні реалізації, захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина в Україні як демократичній, правовій державі відведено праву особи на правову допомогу, закріпленому у статті 59 Конституції України. Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер.
14. Конституційний Суд України у та абзаці першому пункту 3.2 мотивувальної частини цього ж Рішення відзначав, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.
15. У пункті 4 цього ж Рішення Конституційного Суду України наголошено й тому, що за змістом статті 64 Конституції України конституційне право кожного на правову допомогу у жодному випадку не може бути обмежено, а положення «кожен має право на правову допомогу» (частина перша статті 59) є нормою прямої дії.
16. Так, правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI (далі також № 5076-VI).
17. Згідно із пунктом 4 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
18. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
19. Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
20. Згідно з підпунктом «б» пункту 4 частини першої статті 356 КАС України постанова суду касаційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення.
21. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 252 КАС України однією з підстав для ухвалення додаткового рішення є невирішення судом питання про судові витрати.
23. За правилами частини першої та пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
24. Частинами першою, третьою, абзацом першим частини сьомої та частиною дев`ятою статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
25. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
26. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
27. Питання витрат на професійну правничу допомогу регламентовано нормами статті 134 КАС України, згідно з якими витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
28. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 КАС).
29. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина третя статті 134 КАС).
30. Згідно частин четвертої-сьомої статті 134 КАС для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
31. Подібні положення містяться у статті 30 Закону № 5076-VI, де передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
32. Аналіз положень процесуального законодавства, якими врегульовано питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу, дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
33. Подібний висновок щодо застосування норм права викладено Верховним Судом у постанові від 18 травня 2023 року у справі №280/1983/19, у якій, окрім іншого, визначено, що в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
34. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
36. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, зокрема наголошується й на тому, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин, незалежно від юрисдикції спору, суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), розрахунок наданих послуг з їх детальним описом, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
37. Таким чином, враховуючи вищевказані висновки, викладені за наслідками аналізу положень КАС України та Закону № 5076-VI, беручи до уваги додані до заяви позивача про ухвалення додаткового судового рішення докази, колегія суддів вважає, що понесення вищевказаних витрат на професійну правничу допомогу підтверджено документально. Такі витрати є реальними та пов`язані із розглядом справи і в повній мірі відповідають критеріям, визначеним процесуальним законом.
38. З огляду на це, Суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.
Керуючись статтями 132, 134, 139, 252, 345, 356, 359 КАС України, Суд
П О С Т А Н О В И В:
Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат у адміністративній справі №340/2259/23 задовольнити.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Суддя -доповідач Я.О. Берназюк

Судді С.М. Чиркін

В.М. Шарапа