Справа № 120/5472/24
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2024-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 серпня 2024 р. Справа № 120/5472/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить:

- визнати неправомірною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 стосовно ненадання направлення до ВЛК;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 надати направлення до ВЛК, відповідно до наказу 402 Міністра оборони України.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач мобілізований до ЗСУ та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Позивач зазначає, що за станом здоров`я, на його думку, він є непридатним до військової служби. Не направлення його на проходження військово-лікарської комісії під час мобілізації свідчить про протиправність дій відповідача, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 30.04.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

21.06.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування правової позиції зазначає, що позивач вважається таким, що 19.12.2023 самовільно залишив розташування військової частини. Відповідно до наказу від 19.12.2023 №358 позивача знято з усіх видів забезпечення, у зв`язку із тим, що перебуває у самовільному залишені військової частини НОМЕР_1 . Згідно з витягом із наказу від 29.03.2024 №97 позивачу призупинено військову службу згідно витягу з ЄРДР від 16.03.2024 №000780 з 16.03.2024. Відповідач зазначає, що військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності ЗСУ. Таким чином, відповідач вважає. що позивачу неможливо надати направлення до ВЛК.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що солдат ОСОБА_1 був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаду кухара взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28 липня 2020 року №183.

Надалі відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.10.2022 №852 солдата ОСОБА_1 призначено на посаду розвідника 1 зенітно-артилерійського відділення зенітно-артилерійського взводу.

Відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) солдат ОСОБА_1 за обставин 04.03.2024 приблизно о 07 годині 00 хвилин, під час виконання обов?язків військової служби, завдань пов?язаних із захистом Батьківшини, незалежності та територіальної цілісності України, поблизу населеного пункту Невельське Покровського району Донецької області, внаслідок ворожого обстрілу ВОП із 120 мм міномету та 152 мм артилерії одержав МВТ, АБТ із цефалгічним синдромом. Перебував в бронежилеті та захисному шоломі, без ознак алкогольного та наркотичного сп?яніння.

Зазначено, що довідка видана для пред`явлення на медичний огляд військово-лікарською комісією.

Разом із тим, відповідно до витягу з наказу військової частини НОМЕР_1 від 19.12.2023 №358 солдата ОСОБА_1 знято з усіх видів грошового забезпечення з 19.12.2023 у зв`язку із самовільним залишенням військової частини НОМЕР_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до витягу з наказу військової частини НОМЕР_1 від 29.03.2024 №97 призупинено військову службу у Збройних Силах України ОСОБА_1 з 16 березня 2024 року. Солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 розвідника 1 зенітно-артилерійського відділення зенітно-артилерійського взводу, визначено вважати таким, що справи та посаду здав. З 29 березня 2024 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо ненадання направлення до ВЛК протиправною, позивач звернувся за захистом порушеного права до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Cтаттею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно частини 1 пункту 20 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указами Президента України протягом періоду з 24.02.2022 продовжувався строк дії воєнного стану в Україні, що триває по даний час.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (надалі також - Закон №2232-XII).

Згідно з частиною другою статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 14 статті 2 Закону №2232-XII визначено, що виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до частини 4 статті 2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до приписів частини десятої статті 1 Закону № 2232-XII та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи, наказом Міністра оборони України 14.08.2008 №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення №402).

Пунктом 1.1. глави 1 розділу ІІ Положення №402 передбачено, що медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та під час дії особливого періоду.

Медичний огляд проводиться військово-лікарською комісією (далі - ВЛК) з метою визначення придатності, зокрема: до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); військовослужбовців до військової служби; військовослужбовців до військової служби за військовою спеціальністю, а також з метою визначення необхідності в тривалому спеціалізованому лікуванні, медичному спостереженні або в навчанні (вихованні) у спеціалізованих навчальних закладах членів сімей військовослужбовців, транспортабельності їх за станом здоров`я; потреби у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва); потреби у тривалому лікуванні.

Позивач в даній справі є військовослужбовцем і проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

За нормами статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 №548-XIV, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, (далі - Інструкція з діловодства у Збройних Силах України), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення,- звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Пунктом 6.1 глави 6 розділу II Положення №402 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням.

Прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби виключно за рекомендацією лікаря закладу охорони здоров`я (установи), у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть зумовлювати непридатність до військової служби.

Отже, положенням законодавства, що регламентує порядок здійснення медичного огляду військовослужбовців передбачено, що направлення на такий огляд здійснюється прямим начальником від командира військової частини, в якій такий військовослужбовець проходить військову службу. При цьому, військовослужбовець, що подав рапорт має право отримати відповідь та/або інформацію за результатом розгляду поданого ним рапорту.

Таким чином, отримавши рапорт, посадові особи військової частини зобов`язані його розглянути на надати мотивовану відповідь стосовно викладених у рапорті питань.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що має хронічні захворювання, які не сумісні із проходженням військової служби, МВТ, АБТ із цефалгічним синдромом, однак військова частина НОМЕР_1 не надає направлення на ВЛК та відмовляється отримати рапорт про направлення на ВЛК.

Відповідно до частин 1, 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Позивач на підтвердження викладених обставин надає довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 05.03.2024, однак суд не бере її до уваги, оскільки позивач не надав докази, що він намагався звернутися до належного військового медичного закладу за медичною допомогою та проходженням ним лікування та не вказав на існування перешкод звернення до госпіталю по медичну допомогу. Також в матеріалах справи відсутні докази проходження лікування відповідно до обставин отриманої травми.

Крім того, позивач не надав суду жодних доказів про те, що він скаржився командуванню відповідача про стан свого здоров`я із проханням відправити його на огляд до лікаря чи проходження ВЛК, писав рапорти, які не приймалися до розгляду, наполягав на проходженні ВЛК для визнання не придатним до служби за станом здоров`я, а також, що відповідач, в особі командування, був обізнаний про те, що стан його здоров`я погіршувався, але позивач не відправлявся на ВЛК для прийняття рішення щодо стану здоров`я.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що він звертався з рапортом про направлення його на ВЛК безпосередньо до відповідача. Доказів відмови військової частини НОМЕР_1 отримати такий рапорт матеріали справи також не містять, а відтак у відповідача не виникло обов`язку його розглянути та надати мотивовану відповідь стосовно викладених у ньому питань.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Окрім того, суд звертає увагу, що наказами командира військової частини позивач визнаний таким, що самовільно залишив військову частину з 19.12.2023, а його військова служба призупинена з 16.03.2024. Накази на час розгляду цієї справи є чинними, що унеможливлює зобов`язання відповідача надати позивачу направлення на лікування.

Суд наголошує, що факт встановлення самовільного залишення служби не є предметом розгляду цієї справи.

Решта доводів та аргументів сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, № 303-A, п. 29).

Керуючись статтею 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

Суддя Мультян Марина Бондівна