Справа № 300/4663/21
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2024-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/4663/21 пров. № А/857/22881/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Затолочного В.С., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції - Матуляк Я.П. ,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення - не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

30 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просив: визнати протиправними дії щодо невірного визначення базового місяця для нарахування індексації, неповному нарахуванні та невиплаті йому індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2008 року по 03 січня 2019 року; зобов`язати нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2008 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням базового місяця - січень 2008 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» та за період з 01 березня 2018 року по 03 січня 2019 року із застосуванням базового місяця - березень 2018 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з урахуванням раніше виплачених сум індексації грошового забезпечення за вказаний період із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 на його рахунок згідно довідки за реквізитами від 25 липня 2021 року; зобов`язати нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2008 року по день її фактичної виплати відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 на його рахунок згідно довідки за реквізитами від 25 липня 2021 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що станом на день виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з ним не було у повному обсязі проведено розрахунків щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2008 року по 03 січня 2019 року, зокрема, невірно визначені базові місяці для нарахування індексації грошового забезпечення. Вказує, що звернувся до відповідача з проханням провести перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2008 року по день її фактичної виплати з урахуванням раніше виплачених сум із застосуванням базового місяця січня 2008 року, виплатити компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, виплатити компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб. Однак, відповідач повідомив, що провести перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення з 2008 року по день її фактичної виплати та надати довідку про нарахування індексації є неможливим, у зв`язку з тим що його картки на грошове забезпечення з 2008 по 2016 роки згідно акту № 503 від 28 листопада 2018 року передано на зберігання до Центрального архівного відділу Національної гвардії України. Зазначає, що повторно звернувся із зверненням до відповідача, до якого долучив копії особистих карток на грошове забезпечення за 2008-2016 роки, які надійшли йому з Центрального архівного відділу Національної гвардії України, однак повторно отримав відмову з аналогічних підстав. Звертає увагу, що відповідачем помилково визначено, що у період з 01 січня 2017 року по 03 січня 2019 року базовими місяцями для нарахування індексації стали січень 2016 року, січень 2017 року, серпень 2017 року, січень 2018 року та березень 2018 року, що не відповідає вимогам постанов Кабінету Міністрів України № 1294 та № 704, згідно з якими базовими місяцями повинні бути січень 2008 року та березень 2018 року. Зазначає, що нездійснення своєчасної виплати індексації грошового забезпечення має наслідком її виплату з урахуванням компенсації втрати частини доходів, визначеної Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Крім того, з посиланням на п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 вказує, що відповідач зобов`язаний провести йому виплату грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем на момент розгляду цієї справи не здійснено будь-якого розрахунку суми індексації грошового забезпечення позивача, в тому числі і встановлення базового місяця для її здійснення, а питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені. У спірних правовідносинах повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування відповідно до норм Порядку № 1078 та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» покладається на відповідача, а тому, підстави для зобов`язання останнього здійснити виплату індексації грошового забезпечення з урахуванням базових місяців - січень 2008 року, березень 2018 року, відсутні. Право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває на попередньо нараховані, але не виплачені впродовж календарного місяця суми доходу, тому відсутні підстави для задоволення вказаної позовної вимоги.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що повноваження відповідача щодо визначення базового місяця є дискреційними та не врахував копій особистих карток на грошове забезпечення за 2008-2016 роки, витребуваних із Центрального архівного відділу Національної гвардії України, згідно з якими у вищевказаний період базові місяці не встановлювались. Вказує, що відповідачем помилково визначено, що у період з 01 січня 2017 року по 03 січня 2019 року базовими місяцями для нарахування індексації стали січень 2016 року, січень 2017 року, серпень 2017 року, січень 2018 року та березень 2018 року, що не відповідає вимогам постанов Кабінету Міністрів України № 1294 та № 704, згідно з якими базовими місяцями повинні бути січень 2008 року та березень 2018 року відповідно. Вважає, що враховуючи факт невиплати сум індексації грошового забезпечення за спірний період, він має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, крім того, нарахування та виплата індексації грошового забезпечення та компенсації втрати доходів повинно відбуватись з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2022 року зупинено апеляційне провадження у справі № 380/4663/21 до припинення перебування військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2024 року поновлено провадження у справі № 300/4663/21.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 27 травня 2003 року по 03 січня 2019 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Згідно з наказом командувача Національної гвардії України від 27 грудня 2018 року № 206 о/с позивача звільнено з військової служби в запас Збройних Сил України, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03 січня 2019 року № 3 по с/ч виключено зі списків військової частини НОМЕР_1 та всіх видів грошового забезпечення (а.с.18).

01 червня 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив провести перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2008 року по день її фактичної виплати з урахуванням раніше виплачених сум із застосуванням базового місяця січня 2008 року, виплатити компенсацію втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, виплатити компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, видати довідку про нарахування індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2008 року по 03 січня 2019 року (а.с.19).

Листом від 17 червня 2021 року № 50/41-1033 позивачу повідомлено, що провести перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення з 2008 року по день її фактичної виплати та надати довідку про нарахування індексації є неможливим у зв`язку з тим, що картки на грошове забезпечення позивача з 2008 по 2016 роки згідно акту № 503 від 28 листопада 2018 року передано на зберігання до Центрального архівного відділу Національної гвардії України. Також вказано на безпідставність вимог про виплату компенсації втрат доходів та сум податку з доходів фізичних осіб (а.с.20-21).

02 серпня 2021 року ОСОБА_1 повторно звернувся із аналогічним зверненням до відповідача, до якого долучив копії особистих карток на грошове забезпечення за 2008-2016 роки, які надійшли йому з Центрального архівного відділу Національної гвардії України (а.с.29).

Листом від 18 серпня 2021 року № 50/41-1346 позивачу надіслано довідку про всі види та розмір грошового забезпечення за період з 01 січня 2017 року по 03 січня 2019 року, а також повідомлено про те, що провести перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення з 2008 року по день її фактичної виплати та надати довідку про нарахування індексації є неможливим у зв`язку з тим, що картки на грошове забезпечення позивача з 2008 по 2016 роки згідно акту № 503 від 28 листопада 2018 року передано на зберігання до Центрального архівного відділу Національної гвардії України. Також вказано на безпідставність вимог про виплату компенсації втрат доходів та сум податку з доходів фізичних осіб (а.с.30-32).

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.

Однак, колегія суддів не погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч. 3 ст. 9 Закону № 2011-XII).

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України від 03 липня 1991 року «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-XII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно з положеннями статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 1282-XII, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

Законом № 911-VIII від 24 грудня 2015 року, який набрав чинність з 01 січня 2016 року, внесені зміни у частину першу статті 4 Закону № 1282-XII, число « 101» замінено числом « 103».

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін (частини друга - четверта статті 4 Закону № 1282-XII).

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (частина друга статті 5 Закону № 1282-XII).

Згідно з положеннями частини шостої статті 5 Закону № 1282-XII проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Відповідно до статті 6 Закону № 1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються, як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2003 року № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078), який визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Відповідно до пункту 1-1 Порядку № 1078, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 1078, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Враховуючи наведене, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи в тому числі військовослужбовців.

Індексація грошового забезпечення є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.

Виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування, жодним чином, не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах від 07 серпня 2019 року у справі № 825/694/17 та від 19 березня 2020 року у справі № 820/5286/17.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції, що у цій справі повноваження відповідача є дискреційними, оскільки, у даному випадку є лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень - нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення.

Дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом подібних повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Відповідно до норм Порядку № 1078 в редакції, що діяла до 01 грудня 2015 року, «базовим» місяцем вважався місяць, в якому відбулося підвищення мінімальної зарплат, пенсій, стипендій, виплат із соціального страхування чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплати).

З прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови № 1013 від 09 грудня 2015 року, яка набрала чинності з 15 грудня 2015 року, істотно змінився порядок індексації зарплати (грошового забезпечення) та інших доходів населення. Пункт 5 Порядку №1078 в редакції Постанови № 1013, пов`язує початок обчислення зростання індексу споживчих цін з місяцем, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) за посадою.

Отже, базовий місяць для такої індексації до 01 грудня 2015 року визначається в разі збільшення постійних складових грошового забезпечення конкретного працівника, а з 01 грудня 2015 року визначається нормативно і відповідач не наділений повноваженнями діяти на свій розсуд, обираючи інший місяць базовим, ніж той, у якому відбулося підвищення постійних видів грошового забезпечення до 01 грудня 2015 року і тарифної ставки (окладу) після 01 грудня 2015 року.

Тому у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний вчинити конкретну дію на користь позивача - провести індексацію його грошового забезпечення, враховуючи збільшення постійних складових грошового забезпечення у період до 01 грудня 2015 року, а після 01 грудня 2015 року враховуючи нормативно визначений базовий місяць. Якщо відповідач цієї дії не вчиняє, останнього можна зобов`язати до її вчинення у судовому порядку.

Вищезазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 29 листопада 2021 року у справі № 120/313/20-а, від 26 січня 2022 року у справі № 400/1118/21.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_2 про неналежне нарахування та виплату в неналежному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2008 року по 30 листопада 2015 року з урахуванням базового місяця січня 2008 року, а також про зобов`язання нарахувати і виплатити індексацію за вказаний період колегія суддів зазначає наступне.

Із копій карток на грошове забезпечення ОСОБА_1 за 2008-2016 роки слідує, що у вказаний період індексація грошового забезпечення нараховувалась та виплачувалась йому з 01 квітня 2008 року по 31 квітня 2008 року, з 01 серпня 2008 року по 31 серпня 2008 року, з 01 жовтня 2008 року по 31 жовтня 2008 року, з 01 березня 2009 року по 31 жовтня 2011 року, з 01 квітня 2014 року по 31 січня 2015 року, з 01 квітня 2015 року по 30 вересня 2015 року, з 01 червня 2016 року по 31 грудня 2016 року. Базовими місяцями вказані листопад 2011 року, лютий 2012 року, вересень 2012 року, грудень 2012 року, жовтень 2014 року (а.с.24-28).

Із довідки відповідача про всі види та розмір грошового забезпечення слідує, що у період з 01 січня 2017 року по 03 січня 2019 року індексація грошового забезпечення позивачу нараховувалась та виплачувалась з 01 червня 2017 року по 31 липня 2017 року, з 01 грудня 2017 року по 31 грудня 2017 року, з 31 грудня 2018 року по 03 січня 2019 року. Базовими місяцями індексації зазначені: січень 2016 року, січень 2017 року, серпень 2017 року, березень 2018 року (а.с.32).

Відповідно, нарахування індексації не здійснювалось за періоди: з 01 січня 2008 року по 31 березня 2008 року, з 01 травня 2008 року по 31 липня 2008 року, з 01 вересня 2008 року по 30 вересня 2008 року, з 01 листопада 2008 року по 28 лютого 2009 року, з 01 листопада 2011 року по 31 березня 2014 року, з 01 лютого 2015 року по 31 березня 2015 року, з 01 жовтня 2015 року по 31 травня 2016 року, з 01 січня 2017 року по 31 травня 2017 року, з 01 серпня 2017 року по 30 листопада 2017 року, з 01 січня 2018 року по 30 листопада 2018 року.

Як зазначено вище, із 01 січня 2008 року по 30 листопада 2015 року індексація грошового забезпечення проводилася в разі підвищення грошового забезпечення за рахунок будь-яких його постійних складових.

Статтею 9 Закону № 2011-XII та Постановою № 1294 визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

07 листопада 2007 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 1294), відповідно до пункту першого якої грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Схема посадових окладів осіб офіцерського складу Збройних Сил України затверджена Додатком 1 до Постанови № 1294, ця Постанова набрала чинності з 01 січня 2008 року.

Отже, з набранням чинності Постановою № 1294 відбулись зміни розміру тарифних ставок (посадових окладів) відповідних категорій військовослужбовців, зокрема і посадового окладу позивача.

Із копій карток на грошове забезпечення ОСОБА_1 за 2008-2016 роки слідує, що підвищення постійних складових грошового забезпечення відбувалось: у січні 2008 року шляхом підвищення грошового забезпечення (посадового окладу), у травні 2009 року шляхом збільшення грошового забезпечення та надбавки за безперервну вислугу років, у червні 2010 року шляхом підвищення премії, у жовтні 2011 року шляхом підвищення грошового забезпечення, премії та надбавки за безперервну вислугу років, у листопаді 2011 року шляхом підвищення грошового забезпечення, премії та надбавки за безперервну вислугу років, у лютому 2012 року шляхом підвищення грошового забезпечення, у вересні 2012 року шляхом підвищення премії, у листопаді 2012 року шляхом підвищення грошового забезпечення та надбавки за безперервну вислугу років, у грудні 2012 року шляхом підвищення грошового забезпечення та надбавки за безперервну вислугу років, у травні 2013 року шляхом підвищення грошового забезпечення та надбавки за безперервну вислугу років, у жовтні 2014 року шляхом підвищення надбавки за безперервну вислугу років, у січні 2015 року шляхом підвищення грошового забезпечення, премії та надбавки за безперервну вислугу років, у серпні 2015 року шляхом підвищення грошового забезпечення, у вересні 2015 року шляхом підвищення премії, у листопаді 2015 року шляхом підвищення надбавки за безперервну вислугу років.

Колегія суддів зазначає, що військовою частиною НОМЕР_2 правильно визначено базовими місяцями листопад 2011 року, лютий 2012 року, вересень 2012 року, грудень 2012 року, однак, при цьому у вказані періоди нарахування та виплата індексації грошового забезпечення не здійснювались.

Крім того, відповідачем визначено базовим місяцем жовтень 2014 року, у період з 01 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року, отже, у цей період відповідач правильно визначив базовий місяць, а також здійснив нарахування та виплату індексації грошового забезпечення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача у цьому випадку є визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_2 щодо неналежного нарахування та виплати в неналежному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2008 року по 30 вересня 2014 року, з 01 січня 2015 року по 30 листопада 2015 року, а також зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2008 року по 30 квітня 2009 року з урахуванням базового місяця січня 2008 року, за період з 01 травня 2009 року по 31 травня 2010 року з урахуванням базового місяця травня 2009 року, за період з 01 червня 2010 року по 30 вересня 2011 року з урахуванням базового місяця червня 2010 року, за період з 01 жовтня 2011 року по 31 жовтня 2011 року з урахуванням базового місяця жовтня 2011 року, за період з 01 листопада 2011 року по 31 січня 2012 року з урахуванням базового місяця листопада 2011 року, за період з 01 лютого 2012 року по 31 серпня 2012 року з урахуванням базового місяця лютого 2012 року, за період з 01 вересня 2012 року по 30 жовтня 2012 року з урахуванням базового місяця вересня 2012 року, за період з 01 листопада 2012 року по 30 листопада 2012 року з урахуванням базового місяця листопада 2012 року, за період з 01 грудня 2012 року по 30 квітня 2013 року з урахуванням базового місяця грудня 2012 року, за період з 01 травня 2013 року по 30 вересня 2014 року з урахуванням базового місяця травня 2013 року, за період з 01 січня 2015 року по 31 серпня 2015 року з урахуванням базового місяця січня 2015 року, за період з 01 серпня 2015 року по 31 серпня 2015 року з урахуванням базового місяця серпня 2015 року, за період з 01 вересня 2015 року по 31 жовтня 2015 року з урахуванням базового місяця вересня 2015 року, за період з 01 листопада 2015 року по 30 листопада 2015 року з урахуванням базового місяця листопада 2015 року - з урахуванням раніше виплачених сум.

Водночас, вимоги щодо визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_2 щодо неналежного нарахування та виплати в неналежному розмірі індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року та зобов`язання нарахувати і виплатити індексацію за вказаний період є безпідставними, оскільки у цей період індексація грошового забезпечення виплачувалась позивачу з дотриманням вимог чинного на той час законодавства.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_2 про неналежне нарахування та виплату в неналежному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року з урахуванням базового місяця січня 2008 року, а також про зобов`язання нарахувати і виплатити індексацію за вказаний період колегія суддів зазначає наступне.

У зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (далі - Постанова № 1013), яка набрала чинності з 15 грудня 2015 року та підлягала застосуванню з 01 грудня 2015 року, істотно змінився порядок індексації зарплати та інших доходів населення.

Серед іншого, внесеними змінами передбачено ряд новел в порядку проведення індексації грошових доходів населення.

Так, в редакції Постанови № 1013 пункт 5 Порядку № 1078 викладено у такій редакції:

«У разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу…».

Таким чином, починаючи з 01 грудня 2015 року обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займає працівник, в тому числі військовослужбовець.

Отже, якщо раніше базовим місяцем вважався місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної зарплати, пенсій, стипендій виплат із соціального страхування чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплати), то після прийняття Постанови № 1013 від 09 грудня 2015 року місяцем підвищення став місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного грошового утримання, стипендій, виплат із соціального страхування (пункт 5 Порядку № 1078).

Таким чином, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації, починаючи з грудня 2015 року здійснюється не індивідуально для кожного працівника (в залежності від прийняття його на роботу або зростання його доплат та надбавок), а саме від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.

Постанова № 1013 не містить вказівок про те, що її положення застосовуються до правовідносин щодо нарахування індексації за період до набрання нею чинності

Відповідно до пункту 14 Порядку № 1078 роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики.

Згідно з роз`ясненням Мінсоцполітики від 08 серпня 2017 року № 48/о/66-17 на запит ДФ Міноборони від 18 липня 2017 року № 248/3/9/1/863 зміна розміру доплат, надбавок та премій не впливає на початок обчислення індексації, якщо не підвищується посадовий оклад.

У роз`ясненні Мінсоцполітики від 18 квітня 2018 року № 28/о/66-18 вказано, що у разі зростання грошового забезпечення за рахунок інших його складових, без підвищення посадового окладу, сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового забезпечення.

Постанова № 1294 втратила чинність 01 березня 2018 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою збільшено розмір грошового забезпечення військовослужбовців та установлено для них нові додаткові види грошового забезпечення.

Колегія суддів звертає увагу, що підвищення тарифних ставок (окладів) військовослужбовців за період з 01 січня 2008 року (після набрання чинності Постановою № 1294) по 28 лютого 2018 року (до моменту набрання законної сили Постанови № 704), що є підставою для встановлення іншого базового місяця для проведення індексації, не відбувалося.

Отже, за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача повинен бути січень 2008 року, натомість відповідачем у спірному періоді базовими місяцями помилково визначено січень 2016 року, січень 2017 року та серпень 2017 року.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача у цьому випадку є визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_2 щодо неналежного нарахування та виплати в неналежному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року, а також зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року з урахуванням базового місяця січня 2008 року з урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_2 про неналежне нарахування та виплату в неналежному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 03 січня 2019 року з урахуванням базового місяця березня 2018 року, а також про зобов`язання нарахувати і виплатити індексацію за вказаний період колегія суддів зазначає наступне.

Враховуючи те, що наступне підвищення посадових окладів військовослужбовців відбулось з 01 березня 2018 року у зв`язку із набранням чинності постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою змінено (підвищено) розміри окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням відповідних категорій військовослужбовців, березень 2018 року є місяцем підвищення доходів позивача («базовим місяцем»).

Відповідно до абзацу другого пункту п`ятого Порядку № 1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Згідно офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України, з квітня 2018 року по грудень 2018 року індекс споживчих цін не перевищував 103%.

Питання виплати суми індексації у місяці підвищення грошових доходів, а також виплати визначеної суми індексації (фіксованої суми індексації) до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) врегульовано абзацами третім, четвертим, шостим пункту 5 Порядку № 1078.

Згідно абзаців третього, четвертого, шостого пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Отже, для вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу (базовому місяці) необхідно враховувати дві складові: розмір підвищення грошового доходу особи та суму індексації, що склалася у місяці підвищення цього грошового доходу і встановлювати, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу особи суму індексації, що склалася у місяці його підвищення.

Так, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу, то індексація не нараховується; якщо ж розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, то сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. При цьому, до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) до визначеної суми індексації (фіксованої суми індексації) додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 Порядку № 1078.

Відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку № 1078 обов`язок визначення розміру підвищення грошового доходу працівника та суми індексації, що склалася у місяці підвищення цього грошового доходу, а також встановлення факту перевищення розміру підвищення грошового доходу працівника над сумою індексації, що склалася у місяці його підвищення з метою вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу (базовому місяці) покладається безпосередньо на роботодавця.

У межах спірних правовідносин відповідач безпідставно оминув норми абзаців третього, четвертого, шостого пункту 5 Порядку № 1078 в частині вирішення питання про наявність підстав для виплати позивачу індексації його грошового забезпечення у місяці підвищення доходу (березень 2018 року) та не встановив, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу позивача суму індексації, що склалася у місяці підвищення такого доходу.

Таким чином, не перевіривши наявність підстав для виплати позивачу індексації його грошового забезпечення у місяці підвищення доходу (березень 2018 року) та, не встановивши факту перевищення розміру підвищення грошового доходу позивача суми індексації, що склалася у місяці підвищення такого доходу, відповідач не міг встановити право позивача на отримання визначеної суми індексації (фіксованої суми індексації) відповідно вимог до абзацу 6 пункту 5 Порядку № 1078.

Із довідки військової частини НОМЕР_2 про всі види грошового забезпечення слідує, що у зв`язку із підняттям посадового окладу у період з 01 березня 2018 року по 03 січня 2019 року базовим місяцем для нарахування індексації є березень 2018 року, однак індексація грошового забезпечення нараховувалась лише з 01 грудня 2018 року по 03 січня 2019 року (а.с.32).

Враховуючи те, що військовою частиною НОМЕР_2 у період з 01 березня 2018 року по 30 листопада 2018 року правильно визначено базовим місяцем березень 2018 року, однак не нараховано та не виплачено індексацію грошового забезпечення, колегія суддів вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача у цьому випадку є визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_2 щодо неналежного нарахування та виплати в неналежному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 30 листопада 2018 року, а також зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 30 листопада 2018 року з урахуванням базового місяця березня 2018 року з урахуванням раніше виплачених сум.

Водночас, вимоги щодо визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_3 щодо неналежного нарахування та виплати в неналежному розмірі індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01 грудня 2018 року по 03 січня 2019 року та зобов`язання нарахувати і виплатити індексацію за вказаний період з урахуванням базового місяця березня 2018 ркоу є безпідставними, оскільки у цей період індексація грошового забезпечення виплачувалась позивачу у належному розмірі.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2008 року по день її фактичної виплати - відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, колегія суддів зазначає наступне.

Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до ст. 2 Закону № 2050-ІІІ, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, у т.ч. заробітна плата (грошове забезпечення).

Відповідно до п. 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян.

Відповідно до ст. 3-5 Закону № 2050-ІІІ, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Своєчасно не отриманий з вини громадянина доход компенсації не підлягає.

Вищенаведене свідчить, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 2 Закону № 2050-III та Порядком № 159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі індексації грошового забезпечення). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі індексації грошового забезпечення, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Системний аналіз норм, що регулюють спірні правовідносини, дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.

Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Вищезазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 29 квітня 2021 року у справі № 240/6583/20.

Враховуючи наявність факту неналежного нарахування та виплати в неналежному розмірі позивачу сум індексації грошового забезпечення з 01 січня 2008 року по 30 вересня 2014 року, з 01 січня 2015 року по 30 листопада 2018 року, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення з 01 січня 2018 року по 30 вересня 2014 року, з 01 січня 2015 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення з урахуванням виплачених сум.

Відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15 січня 2004 року (у редакції, чинній станом на момент спірних правовідносин), грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Пунктом 3 Порядку № 44 передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб» .

Пункти 4 та 5 Порядку № 44 визначають, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що нарахування та виплата індексації грошового забезпечення, а також компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення повинна відбуватися із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15 січня 2004 року.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року у справі № 300/4663/21 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо неналежного нарахування та виплати в неналежному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 січня 2008 року по 30 вересня 2014 року, з 01 січня 2015 року по 30 листопада 2018 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_4 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2008 року по 30 квітня 2009 року з урахуванням базового місяця січня 2008 року, за період з 01 травня 2009 року по 31 травня 2010 року з урахуванням базового місяця травня 2009 року, за період з 01 червня 2010 року по 30 вересня 2011 року з урахуванням базового місяця червня 2010 року, за період з 01 жовтня 2011 року по 31 жовтня 2011 року з урахуванням базового місяця жовтня 2011 року, за період з 01 листопада 2011 року по 31 січня 2012 року з урахуванням базового місяця листопада 2011 року, за період з 01 лютого 2012 року по 31 серпня 2012 року з урахуванням базового місяця лютого 2012 року, за період з 01 вересня 2012 року по 30 жовтня 2012 року з урахуванням базового місяця вересня 2012 року, за період з 01 листопада 2012 року по 30 листопада 2012 року з урахуванням базового місяця листопада 2012 року, за період з 01 грудня 2012 року по 30 квітня 2013 року з урахуванням базового місяця грудня 2012 року, за період з 01 травня 2013 року по 30 вересня 2014 року з урахуванням базового місяця травня 2013 року, за період з 01 січня 2015 року по 31 серпня 2015 року з урахуванням базового місяця січня 2015 року, за період з 01 серпня 2015 року по 31 серпня 2015 року з урахуванням базового місяця серпня 2015 року, за період з 01 вересня 2015 року по 31 жовтня 2015 року з урахуванням базового місяця вересня 2015 року, за період з 01 листопада 2015 року по 30 листопада 2015 року з урахуванням базового місяця листопада 2015 року, за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року з урахуванням базового місяця січня 2008 року, за період з 01 березня 2018 року по 30 листопада 2018 року з урахуванням базового місяця березня 2018 року - з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15 січня 2004 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_4 здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення з 01 січня 2008 року по 30 вересня 2014 року, з 01 січня 2015 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення, відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15 січня 2004 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді В. С. Затолочний
В. В. Ніколін