Справа № 480/5030/24
Суддя: Є.Д. Кравченко
Дата ухвалення: 2024-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 серпня 2024 року Справа № 480/5030/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Кравченка Є.Д., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/5030/24 за позовом Військового ліцею Державної прикордонної служби України до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання дій протиправними та скасування постанови,-
В С Т А Н О В И В:
Військовий ліцей Державної прикордонної служби України (далі - позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) (далі - відповідач), в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:
- визнати протиправними та скасувати постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Ніколова А.В.: про стягнення виконавчого збору ВП № 75192124 від 31.05.2024; про стягнення витрат виконавчого провадження ВП № 75192095 від 31.05.2024; про накладення штрафу ВП № 75192047 від 31.05.2024;
Водночас, позивач вказує, що постанова про відкриття виконавчого провадження № 74127738 винесена відповідачем протиправно, так як рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.01.2024 у справі № 480/6746/23, було оскаржено позивачем в судовому порядку шляхом подання апеляційної скарги, а кошти на виконання рішення суду були виплачені своєчасно, протягом 10 днів після прийняття Другим апеляційним адміністративним судом постанови про залишення апеляційної скарги Військового ліцею Державної прикордонної служби України - без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.01.2024 - без змін.
Також представник позивача зауважив, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган або бюджетна установа, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, а не органи, які здійснюють примусове виконання рішень, відтак, на переконання представника, державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) не мав правових підстав для відкриття виконавчого провадження.
На підставі вищевикладеного, з огляду на те, що на момент відкриття виконавчого провадження № 74127738 рішення суду від 11.01.2024 у справі № 480/6746/23 не набрало законної сили та не було допущено до негайного виконання, на переконання представника, постанови, винесені державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про стягнення виконавчого збору ВП № 75192124 від 31.05.2024, про стягнення витрат виконавчого провадження ВП № 75192095 від 31.05.2024, про накладення штрафу ВП № 75192047 від 31.05.2024 є протиправними та підлягають скасуванню, а кошти, які було стягнуто на виконанню цих постанов - поверненню, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 14.06.2024 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
Ухвалою суду від 01.07.2024 продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою суду від 07.08.2024 відкрито провадження у справі, залучено Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції в якості співвідповідача, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін з урахуванням особливостей розгляду даної категорії справ, передбачених ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України, призначено судове засідання на 15 серпня 2024 року.
Також, вказаною ухвалою зобов`язано відповідача надати суду належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження.
Від Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) надійшов відзив на позовну заяву та витребувані судом матеріали виконавчого провадження.
В обґрунтування відзиву відповідач зазначає, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 74217738, з примусового виконання виконавчого листа Сумського окружного адміністративного суду від 12.02.2024 № 480/6746/23 про зобов`язання Державного ліцею-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою «Кадетський корпус» імені І.Г. Харитоненка Державної прикордонної служби України нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) за період з 01 грудня 2015 року до 28 лютого 2018 року включно - «січень 2008 року», з урахуванням раніше виплачених сум індексації.
На переконання представника, на момент відкриття виконавчого провадження у державного виконавця були всі законні та правові підстави для відкриття провадження, так як інформації про оскарження, подачі скарги до суду на момент відкриття не було.
При цьому, звертає увагу суду, що 18.03.2024 після отримання інформації про оскарження позивачем виконавчого документу в апеляційному порядку в межах справи № 480/6746/23, виконавцем на підставі частини першої статті 38 Закону № 1404-VIII, було винесено постанову про зупинення виконавчого провадження.
Після прийняття постанови Другим апеляційним адміністративним судом, яким апеляційну скаргу Військового ліцею Державної прикордонної служби України - залишено без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.01.2024 - без змін державним виконавцем 10.05.2024 винесено постанову про поновлення виконавчих дій.
У подальшому, враховуючи сплату заборгованості за виконавчим документом, державним виконавцем 29.05.2024 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з підстав передбачених п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Представник звертає увагу суду, що боржником не вживались заходи щодо оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.02.2024 № 74217738 та визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи викладене, на переконання представника, оскільки оскаржувані постанови по ВП № 75192095, ВП № 75192047, ВП № 75192124 про відкриття виконавчих проваджень від 31.05.2024, є невід`ємними та такими, що виносились в межах виконавчого провадження № 74217738 від 20.02.2024, по якому будь-яких дій щодо скасування чи визнання дій державного виконавця, (боржником) позивачем, в межах процесуальних строків, не вживалися, останні є правомірними, відтак не підлягають скасуванню. За наведених підстав, у задоволенні позовних вимог просив відмовити.
У зв`язку з оголошеною повітряної тривогою на території Сумської області судове засідання, призначене на 15.08.2024, не проводилося.
Представник позивача надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи без участі (а.с.166). Також, представник відповідача надіслав клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 167).
У відповідності до норм ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Тому суд вважає можливим розгляд заяви здійснювати у відсутності представників сторін.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 10 та ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання у справі не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Як встановлено судом, рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11.01.2024 у справі № 480/6746/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Державного ліцею-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою "Кадетський корпус" імені І.Г. Харитоненка Державної прикордонної служби України, Міністерство освіти і науки України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Державного ліцею-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою «Кадетський корпус» імені І.Г. Харитоненка Державної прикордонної служби України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) за період з 01 грудня 2015 року до 28 лютого 2018 року включно - «січень 2008 року». Зобов`язано Державний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою «Кадетський корпус» імені І.Г. Харитоненка Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) індексацію грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) за період з 01 грудня 2015 року до 28 лютого 2018 року включно - «січень 2008 року», з урахуванням раніше виплачених сум індексації. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Сумським окружним адміністративним судом 12.02.2024 видано виконавчий лист щодо зобов`язання Державного ліцею-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою «Кадетський корпус» імені І.Г. Харитоненка Державної прикордонної служби України нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) за період з 01 грудня 2015 року до 28 лютого 2018 року включно - «січень 2008 року», з урахуванням раніше виплачених сум індексації.
На підставі виконавчого листа, виданого Сумським окружним адміністративним судом 12.02.2024, старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) розглянуто заяву стягувача, ОСОБА_1 та на підставі ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» - відкрито виконавче провадження № 74217738. Вказаною постановою боржника зобов`язано боржника протягом 10 робочих днів виконати рішення суду (а.с. 11).
У зв`язку з невиконанням рішення суду старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) 08.03.2024 на підставі ст. ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про накладення на боржника штрафу на користь держави в розмірі 5100,00 грн. та зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом десяти робочих днів (а.с.146).
18.03.2024 після отримання інформації про оскарження відповідачем виконавчого документу в апеляційному порядку в межах справи № 480/6746/23, виконавцем на підставі частини першої статті 38 Закону № 1404-VIII, було винесено постанову про зупинення виконавчого провадження (зв. бік а.с. 169).
У подальшому постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.05.2024 апеляційну скаргу Військового ліцею Державної прикордонної служби України - залишено без задоволення. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11 січня 2024 року по справі № 480/6746/23 - залишено без змін, у зв`язку з чим 10.05.2024 державним виконавцем винесено постанову про поновлення виконавчих дій (зв. бік а.с.170).
Враховуючи сплату заборгованості за виконавчим документом, державним виконавцем 29.05.2024 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 74217738 з підстав, передбачених п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 170).
З метою стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафу з боржника у розмірі 5100 грн. за заявою Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) 31.05.2024 було відкрито виконавчі провадження:
- № 75192047 про накладення на Військовий ліцей Державної прикордонної служби України штрафу на користь держави у розмірі 5100,00 на підставі постанови ВП від 08.03.2024 № 74217738 (а.с. 145);
- № 75192095 про стягнення з Військового ліцею Державної прикордонної служби України витрат виконавчого провадженя у розмірі 245,00 грн. на підставі постанови ВП від 08.03.2024 № 74217738 (а.с. 150).
Вважаючи постанови відповідача про стягнення виконавчого збору ВП № 75192124 від 31.05.2024, про стягнення витрат виконавчого провадження ВП № 75192095 від 31.05.2024, про накладення штрафу ВП № 75192047 від 31.05.2024 протиправними, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазнає наступне.
Відповідно до ст. 1 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону № 1404-VIII).
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (частини 1-2 статті 18 Закону № 1404-VIII).
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Приписами частини 5 статті 26 Закону № 1404-VIII обумовлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Статтею 27 Закону № 1404-VIII передачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Правовими положеннями ч. 9 ст. 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується, у разі закінчення виконавчого провадження, на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.
Відтак, наведені приписи свідчать про те, що стягнення виконавчого збору пов`язується з початком примусового виконання, оскільки державний виконавець одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору. При цьому стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження, незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.
Матеріалами справи підтверджується, що державним виконавцем 20.02.2024 було відкрито виконавче провадження з одночасним зазначенням стягнення з боржника суми виконавчого збору, а також одночасно окремо було винесено постанову про стягнення з боржника суми виконавчого збору у межах ВП № 741217738.
При цьому доказів виконання рішення суду до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження позивачем не надано, а матеріали справи не містять.
Таким чином, суд зазначає, що постанову про стягнення з боржника суми виконавчого збору прийнято державним виконавцем на виконання вимог ч. 4 ст. 27 Закону № 1404-VIII.
Відповідно до пункту 13 розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція з організації примусового виконання рішень) при виконанні рішення немайнового характеру у разі, якщо боржник самостійно не сплачує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на нього штрафи, у передбачених Законом випадках виконавець примусово стягує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на боржника штрафи одночасно із виконанням такого рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11 частини першої статті 39 Закону, якщо штрафи, накладені на боржника, не стягнуто, постанова про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.
Як встановлено судом, враховуючи сплату заборгованості за виконавчим документом, державним виконавцем 29.05.2024 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 74217738 з підстав, передбачених п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 170).
Проте, суд зауважує, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 20.02.2024 № 74217738, є чинною та позивачем не оскаржувалася, відтак посилання позивача на неправомірність її винесення не стосуються предмету доказування, відповідно не впливає на висновки, яких дійшов суд в цій справі.
Зважаючи на наведене, в контексті обставин цієї справи суд вважає за необхідне зауважити, що оскільки виконавчий збір не був стягнений (повністю) в рамках "основного" виконавчого провадження, а виконавче провадження закінчене на підставі п. 9 ч. 1 ст .39, ст.40 Закону № 1404-VIII, то державний виконавець зобов`язаний його стягнути у рамках окремого (іншого) виконавчого провадження, передумовою для відкриття якого є ч. 1 ст. 40 Закон № 1404-VIII, якою передбачено винесення постанови про стягнення виконавчого збору.
Стосовно винесення відповідачем постанови від 31.05.2024 про стягнення витрат виконавчого провадження, суд зазначає, що у відповідності до п.п. 2 розділу 6 «Фінансування виконавчого провадження» Інструкції з організації примусового виконання рішень, передбачено, що фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону, а витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.
Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).
До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.
Якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами Закону виносить постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.
Якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.
У контексті обставин справи, суд зазначає, що у випадку закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII, у випадку якщо витрати виконавчого провадження не були стягнуті, виконавець зобов`язаний винести постанову про стягнення витрат виконавчого провадження.
Так, як встановлено судом у межах ВП № 74217738 виконавцем було прийнято постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадженя у розмірі 245,00 грн. (а.с. 12). Вказані витрати не були стягнуті у межах ВП № 74217738, відтак відповідачем правомірно після закінчення виконавчого проваження № 74217738 було винесено постанову № 75192095 про стягнення з Військового ліцею Державної прикордонної служби України витрат виконавчого провадженя у розмірі 245,00 грн.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про стягнення з позивача (боржника по виконавчому провадженню) витрат виконавчого провадження у розмірі 245,00 грн. у межах ВП № 75192095 винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України "Про виконавче провадження", відтак підстави для її скасування відсутні.
За наведених обставин, підстави для скасування постанови про стягнення з позивача (боржника по виконавчому провадженню) витрат виконавчого провадження у розмірі 245,00 грн. відсутні.
Щодо правомірності винесення постанови про накладення штрафу ВП № 75192047 від 31.05.2024, суд зазначає наступне.
За приписами ч. 6 ст. 26 Закону № 1404-VІІІ за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів.
Відповідно до частини четвертої статті 19 цього Закону сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження (частина п`ята статті 19 Закону).
За змістом частини першої статті 63 Закону № 1404-VІІІ, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга статті 63 Закону №1404-VІІІ).
Згідно із ст. 75 Закону № 1404-VІІІ у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Так, як вже зазначалося судом, на підставі виконавчого листа, виданого Сумським окружним адміністративним судом 12.02.2024 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) розглянуто заяву стягувача, ОСОБА_1 та на підставі ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» - відкрито виконавче провадження № 74217738. Вказаною постановою боржника зобов`язано боржника протягом 10 робочих днів виконати рішення суду (а.с. 11).
У зв`язку з невиконанням рішення суду старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) 08.03.2024 на підставі ст. ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про накладення на боржника штрафу на користь держави в розмірі 5100,00 грн. та зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом десяти робочих днів (а.с.146).
Вказана постанова про накладення штрафу у межах виконавчого провадження № 74217738 є чинною та позивачем не оскаржувалася.
Водночас, відповідно до пункту 13 розділу ІХ Інструкції Інструкції з організації примусового виконання рішень при виконанні рішення немайнового характеру у разі, якщо боржник самостійно не сплачує зокрема накладені на нього штрафи, у передбачених Законом випадках виконавець примусово стягує накладені на боржника штрафи одночасно із виконанням такого рішення. У разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 9 частини першої статті 39 Закону, якщо штрафи, накладені на боржника, не стягнуто, постанова про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.
Відтак, оскільки штраф у розмірі 5100,00 грн. не було стягнуто у межах ВП № 74217738, відповідачем правомірно після закінчення виконавчого проваження № 74217738 винесено постанову № 75192047 про накладення штрафу на Військовий ліцей державної прикордонної служби України штрафу розмірі 5100,00 грн.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про накладення штрафу ВП № 75192047 від 31.05.2024 винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України "Про виконавче провадження", відтак підстави для її скасування відсутні.
Щодо посилань представника позивача на відсутність повноважень у органів виконавчої служби здійснювати стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання встановлює Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI (далі - Закон № 4901-VI).
Згідно із частиною першою статті 2 Закону № 4901-VI держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Отже, рішення про стягнення коштів зокрема з бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Водночас, на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № 74217738, з примусового виконання виконавчого листа Сумського окружного адміністративного суду від 12.02.2024 № 480/6746/23 про зобов`язання Державного ліцею-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою «Кадетський корпус» імені І.Г. Харитоненка Державної прикордонної служби України нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) за період з 01 грудня 2015 року до 28 лютого 2018 року включно - «січень 2008 року», з урахуванням раніше виплачених сум індексації, а не про стягнення відповідної суми коштів.
Відтак, з огляду на те, що при розгляді справи № 480/6746/23 за позовом ОСОБА_1 до Державного ліцею-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою "Кадетський корпус" імені І.Г. Харитоненка Державної прикордонної служби України, Міністерство освіти і науки України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії взагалі не вирішувалися позовні вимоги щодо стягнення певної суми коштів, посилання представника позивача на те, що забезпечення виконання рішення суду у справі № 480/6076/23 належить до компетенції органів Державної казначейської служби України, є помилковими.
Згідно із частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Однак, покладений на суб`єкта владних повноважень даною нормою тягар доказування правомірності свого рішення не звільняє позивача від обов`язку доказування своїх тверджень чи заперечень.
Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.
Проте, позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог.
Відтак, оскільки у ході судового розгляду було встановлено мотивованість та обґрунтованість прийняття державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) постанов про стягнення виконавчого збору ВП № 75192124 від 31.05.2024, про стягнення витрат виконавчого провадження ВП № 75192095 від 31.05.2024, про накладення штрафу ВП № 75192047 від 31.05.2024, підстави для задоволення похідної вимоги щодо повернення сплачених коштів, які було стягнуто на виконанню цих постанов відсутні.
Також, суд вважає необхідним зауважити, що відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
Разом з тим, суд звертає увагу на тому, що суд не може в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.
Наведене означає, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до адміністративного суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони. Тобто суд обмежений предметом і обсягом заявлених вимог.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 824/399/17-а.
При цьому, суд зауважує, що всі аргументи представника позивача зводяться виключно до протиправності відкриття виконавчого провадження № 74217738 і як наслідок неправомірності винесених постанови про стягнення виконавчого збору, про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, проте дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження № 74217738 не є предметом даного спору та позивачем не оскаржується.
За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, з огляду на відсутність права суду самостійно обирати правову підставу та предмет позову, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.
Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову Військового ліцею Державної прикордонної служби України до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання дій протиправними та скасування постанови відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Д. Кравченко