Справа № 380/6543/24
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2024-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/6543/24 пров. № А/857/12506/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

за участю секретаря Кулабухової М.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Бориславського відділу Державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 травня 2024 року (ухвалене головуючим суддею Грень Н.М. о 17 год. 18 хв. у м. Львів, повне судове рішення складено 08 травня 2024 року) у справі № 380/6543/24 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Бориславського відділу Державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив:

визнати поважними причини пропуску позивачем строку на оскарження постанови старшого державного виконавця Бориславського відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Громиш Н.З. від 02.02.2024 про відкриття виконавчого провадження № 74021607 та, відповідно, поновити цей строк;

надати судовий захист правам, свободам та інтересам ОСОБА_2 у публічних правовідносинах, пов`язаних із виконанням рішення у справі про адміністративне правопорушення, шляхом визнання протиправним та скасування рішення старшого державного виконавця Бориславського відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Громиш Н.З., що викладено у постанові від 2.02.2024 про відкриття виконавчого провадження № 74021607;

постановити ухвалу про витребування у Бориславського відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства копію матеріалів справи виконавчого провадження № 74021607;

стягнути на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати у зв`язку з судовим розглядом даного позову за рахунок бюджетних асигнувань Бориславського відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції;

прийняти до уваги суду заяву позивача про намір подати до матеріалів справи № 380/6543/24 розрахунок розміру витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення за наслідком розгляду даної позовної заяви.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що державним виконавцем допущено порушення вимог п. 1 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», внаслідок чого вчинено протиправну бездіяльність щодо обов`язку з`ясувати обставини настання умов набрання законної сили виконавчим документом, що у свою чергу, призвело до винесення протизаконної постанови від 02.02.2024 про відкриття ВП № 74021607. Крім цього, на думку позивача, державним виконавцем допущено порушення вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», внаслідок чого вчинено протиправну бездіяльність щодо обов`язку вручити боржникові копію постанови від 02.02.2024 про відкриття ВП № 74021607 та, відповідно надати доступ до автоматизованої системи виконавчого провадження, для забезпечення реалізації боржником його прав та виконання обов`язків. Позивач вважає, що у наслідок вчинення державним виконавцем вище окресленої протиправної бездіяльності та прийняття протиправного рішення, допущено порушення прав, свобод та інтересів, що гарантовані ст. 34 Конституції України, та передбачені ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 адміністративний позов задоволено частково. Cкасовано постанову Бориславського відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про відкриття виконавчого провадження від 02.02.2024 ВП №74021607. В решті вимог відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що станом на 02.02.2024, констатувавши відповідність виконавчого документа вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у тому числі в частині настання строку набрання ним законної сили, державний виконавець не мав правових підстав для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання та в силу вимог закону був зобов`язаний винести постанову про відкриття виконавчого провадження.

Суд також зазначив, що органи ДВС і приватні виконавці в силу Закону України «Про виконавче провадження» не наділені повноваженнями перевірки факту оскарження відповідної постанови (виконавчого документу) в судовому порядку.

Крім цього, стосовно покликання позивача як на підставу для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження - її неотримання позивачем, то суд першої інстанції зазначив, що матеріали виконавчого провадження не містять доказів направлення копії постанови про відкриття виконавчого провадження № 74021607 позивачу рекомендованим поштовим відправленням, однак, саме по собі не отримання чи не своєчасне отримання постанови про відкриття виконавчого провадження жодним чином не свідчить про її протиправність та не є підставою для її скасування.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що позивач (боржник) скасувавши виконавчий документ, а саме постанову № ЕНА № 1132544 видану 20.12.2023 Відділенням поліції № 2 Дрогобицького районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області, відновив порушене право, проте не припинив захист уже відновленого права в Львівському окружному адміністративному суді продовжуючи скасовувати постанову про відкриття виконавчого провадження, яка не містить ознак протиправності на винесена в результаті вчинення державним виконавцем законних дій. Подібна процесуальна поведінка позивача (боржник) ОСОБА_2 є зловживання правом та суперечить принципу процесуальної економії.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник позивача, заперечив проти задоволення апеляційної скарги та надав пояснення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції змінити в частині мотивів.

Відповідач, в судове засідання на виклик суду не з`явився, явку уповноваженої особи не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений, що не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що постановою Відділенням поліції №2 Дрогобицького районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області серії ЕНА №1132544 від 20.12.2023 ОСОБА_2 притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.

У вказаній постанові зазначено, що від підпису у постанові та отримання копії постанови правопорушник відмовився.

Відділенням поліції №2 Дрогобицького районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області листом від 23.01.2024 вих. №486/54/03-24 надіслано до Бориславського відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції постанову у справі про адміністративне правопорушення для стягнення з громадянина ОСОБА_2 штрафу в розмірі 1020 грн, для примусового виконання в порядку статті 308 КУпАП.

02.02.2024 державним виконавцем Бориславського відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Громиш Н.З. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 74021607 на підставі вказаного виконавчого документа.

Доказів направлення вказаної постанови на адресу місця реєстрації (проживання) позивача матеріали справи не містять.

14.03.2024 державним виконавцем Бориславського відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Васьківим Р.М. винесено постанову про арешт коштів боржника.

Позивач, вважаючи постанову про відкриття виконавчого провадження від 02.02.2023 ВП №74021607 протиправною, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 3 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що примусовому виконанню підлягають також постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом, рішення інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

Законом України «Про виконавче провадження» визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (ст. 3 Закону № 1404-VІІІ).

Відповідно до частин 1 ст. 5 Закону № 1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі ст. 10 Закону № 1404-VІІІ заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VІІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5, 6 вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону № 1404-VІІІ копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відтак, враховуючи наведене вище на державного виконавця покладено обов`язок щодо розпочинання примусового виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, шляхом винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Разом з цим, на державного виконавця покладено також обов`язок повідомити боржника про відкриття виконавчого провадження шляхом надсилання копії такої постанови рекомендованим поштовим відправленням.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що матеріали виконавчого провадження не містять доказів направлення копії постанови про відкриття виконавчого провадження № 74021607 позивачу рекомендованим поштовим відправленням, однак, саме по собі не отримання чи не своєчасне отримання постанови про відкриття виконавчого провадження жодним чином не свідчить про її протиправність та не є підставою для її скасування.

Однак, суд першої інстанції скасовуючи спірну постанову дійшов висновку, що рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 11.04.2024 у справі № 457/494/24 скасовано постанову серії ЕНА № 1132544 від 20.12.2023 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

Також суд зазначив, що органи ДВС і приватні виконавці в силу Закону № 1404-VIII не наділені повноваженнями перевірки факту оскарження відповідної постанови (виконавчого документу) в судовому порядку, а відтак з огляду на відсутність у спірної постанови Бориславського відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції такої властивості, як протиправність, суд вважав належним і достатнім способом захисту порушеного інтересу позивача саме скасування цієї постанови.

Але з такою мотивацією колегія суддів не погоджується з таких міркувань.

Відповідно до ст. 300-2 КУпАП у разі сплати особами, зазначеними у статті 14 3 цього Кодексу, штрафу протягом 10 днів з дня набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті така постанова вважається виконаною.

У разі несплати штрафу особами, зазначеними у частині першій цієї статті, постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті підлягає примусовому виконанню протягом 30 днів з дня набрання нею законної сили.

У разі оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті перебіг строків, визначених цією статтею, зупиняється до розгляду скарги.

Строки і порядок виконання постанови про накладення штрафу, а також примусове виконання постанови про накладення штрафу визначені статтями 307 та 308 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, за винятком штрафу, що стягується на місці вчинення правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України.

За приписами ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: - подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; - витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, що з аналізу наведених вище норм КУпАП слідує, що примусовому виконанню підлягає постанова про накладення штрафу, яка не виконана правопорушником у п`ятнадцятиденний строк з дня її вручення, а в разі оскарження такої постанови з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Разом з цим, суд першої інстанції залишив поза увагою та, що згідно ст. 300-2 КУпАП у разі оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті перебіг строків, визначених цією статтею, зупиняється до розгляду скарги.

Однак, колегія суддів зауважує, що для оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, така має бути вручена скаржнику.

Позивач в позовній заяві зокрема зазначав, що копію постанови Відділенням поліції №2 Дрогобицького районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області серії ЕНА №1132544 від 20.12.2023, якою ОСОБА_2 притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП не отримував.

Дане також підтверджується в постанові ЕНА №1132544 від 20.12.2023 де зазначено в графі про отримання копії постанови «відмовився». Додатково зазначено, що копію постанови надіслано рекомендованим листом вих. № 9031/54/09 від 22.12.2023.

Так, під час розгляду Трускавецьким міським судом Львівської області справи № 457/494/24 у рішенні від 11.04.2024 поновляючи строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення керувався доводами ОСОБА_2 про неотримання копії постанови ЕНА №1132544 від 20.12.2023, що відповідачем не було спростовано.

Відповідно д ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що позивач був позбавлений у встановленні строки оскаржити в судовому порядку постанову ЕНА №1132544 від 20.12.2023, на підставі якої прийнято оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження.

З обставин, що склалися, постанова Національної поліції не набрала законної сили, а відтак і не підлягала виконанню. Тому постанова про відкриття виконавчого провадження не могла бути винесена.

Колегія суддів зважає на те, що на час прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець не був належно обізнаний з тим, що постанова ЕНА №1132544 від 20.12.2023 не набрала законної сили, а тому суд погоджується з тим, що в цьому випадку відсутній факт неправомірності, однак за своєю природою така постанова виконавця підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується із доводами позивача, в тому, що за наслідком винесення постанови про відкриття виконавчого провадження були порушенні права позивача, більше того це призвело до сплати штрафів останнім та як наслідок повернення цих сум.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 317 КАС України).

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни рішення суду в мотивувальній частині, з урахуванням висновків та обставин встановлених вище.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється, проте представник позивача заяви про намір протягом п`яти днів надати суду докази судових витрат в частині надання правничої допомоги.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Бориславського відділу Державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 травня 2024 року у справі № 380/6543/24 змінити в частині мотивів задоволення позову.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 15 серпня 2024 року