Справа № 560/20613/23
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2024-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

14 серпня 2024 року

м. Київ

справа №560/20613/23

адміністративне провадження № К/990/29044/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Чиркіна С.М.,

суддів: Берназюка Я.О., Шарапи В.М.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.03.2024 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2024 у справі №560/20613/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У 2023 році ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просила:

- визнати незаконними дії відповідача про відмову в зарахуванні до страхового стажу періоду трудової діяльності з 01.07.1992 по 01.06.1993 згідно записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 23.07.1982 на посаді перукаря малого підприємства «Завиток» м. Деражня Деражнянського району Хмельницької області для призначення пенсії за віком;

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 14.07.2023 №62 про відмову в зарахуванні до страхового стажу періоду трудової діяльності з 01.07.1992 по 01.06.1993 згідно записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 23.07.1982 на посаді перукаря малого підприємства «Завиток» м.Деражня Деражнянського району Хмельницької області;

- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу період трудової діяльності з 01.07.1992 по 01.06.1993 згідно записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 23.07.1982 на посаді перукаря малого підприємства «Завиток» м.Деражня Деражнянського району Хмельницької області, що становить 11 місяців та в загальному складає 15 років 4 місяці 17 днів.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.03.2024, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2024, позовну заяву задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення відповідача від 14.07.2023 №62 в частині відмови в зарахуванні позивачці до страхового стажу періоду її роботи з 02.07.1992 по 01.06.1993;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу період роботи позивачки з 02.07.1992 по 01.06.1993 в перукарні №1 Деражнянського малого підприємства «Завиток»;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

26.07.2024 на адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, у якій скаржник просить скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.03.2024 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2024 і прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд установив, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, з огляду на таке.

У цій справі суд першої інстанції, врахувавши вимоги частин третьої та четвертої статті 257 КАС України, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження.

За предметом спору дана справа не належить до тих, які повинні розглядатися виключно за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Доведення зазначених обставин та, відповідно, право на касаційне оскарження судових рішень у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

У касаційній скарзі скаржник зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Водночас у касаційній скарзі відсутнє обґрунтування у чому саме полягає фундаментальне значення розгляду цієї справи для формування єдиної правозастосовної практики, не вказано приклади неоднакового застосування судами в інших справах у подібних правовідносинах Закону України 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення», Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22-1), затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, інших норм матеріального чи процесуального права.

Суд апеляційної інстанції переглянув рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.03.2024 відповідно правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносин, викладених у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 та виходив з того, що за змістом записів трудової книжки НОМЕР_2 , остання працювала з 16.07.1982 по 01.07.1992 у Деражнянському побуткомібнаті та з 01.07.1992 по 01.06.1993 у перукарні №1 Деражнянського малого підприємства «Завиток».

За загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Водночас працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема у постановах від 30.09.2021 у справі №300/860/17, від 04.07.2023 у справі №580/4012/19 та від 11.05.2022 у справі №120/1089/19-а.

Суд апеляційної інстанції, переглянувши рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.03.2024, дійшов подібного висновку про те, що записи трудової книжки позивача за період з 01.07.1992 по 01.06.1993 мають бути враховані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області при розрахунку страхового стажу позивачки.

Отже оцінивши доводи касаційної скарги та правове значення цієї справи для формування єдиної правозастосовної практики, колегія суддів вважає, що посилання скаржника на положення підпункту "а" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України є необґрунтованими, оскільки зміст доводів касаційної скарги в сукупності з встановленими в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанції обставинами та наданою їм правовою оцінкою не дають підстав для висновку про наявність в даному випадку обставин, наведених у підпункті "а" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Інші обґрунтовані посилання на існування обставин, передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, у касаційній скарзі відсутні.

Отже касаційну скаргу подано на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи, що оскаржувані судові рішення прийнято у справі розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України випадки відсутні, у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.

Цей висновок відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995, якими рекомендовано державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумаченню закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), враховуючи особливий характер функції Верховного Суду як суду касаційної інстанції, Суд може визнати, що процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (рішення від 19.12.1997 у справі "Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії").

Керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.03.2024 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2024 у справі №560/20613/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач: С.М. Чиркін

Судді: Я.О. Берназюк

В.М. Шарапа