Справа № 120/13790/23
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2024-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/13790/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Слободонюк М.В.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

14 серпня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тульчинського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до Тульчинського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, в якому просила:

- визнати протиправною відмову Тульчинського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки замість втраченого паспорта громадянина України у вигляді пластикової картки типу ID-1;

- зобов`язати Тульчинський районний відділ Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки замість втраченого паспорта громадянина України у вигляді пластикової картки типу ID-1.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на її думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши висновки суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів встановила наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , є громадянкою України, має реєстраційний номер облікової картки платника податків або РНОКПП (з 1994 по 2012 роки індивідуальний ідентифікаційний номер десятицифровий номер для платників податків з Державного реєстру фізичних осіб України (ДРФО), який надається фізичним особам та закріплюється за ними протягом усього їхнього життя.

25.03.2022 позивачка була документована паспортом громадянина України у вигляді ID-картки з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_1 , орган видачі 0534.

30.06.2023 позивач звернулася до Тульчинського відділу УДМС України у Вінницькій області із письмовою заявою про оформлення та видачу паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.92 N 2503-XII, замість втраченого паспорту у формі ID-картки, з безконтактним електронним носієм.

У поданій заяві позивачка просила вести паспортний облік без внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та інших інформаційних систем, а також без обробки та передачі інформації щодо неї до реєстру.

Окрім іншого, позивач зазначила, що відкликає згоду на обробку персональних даних на підставі статті 8 Закону України "Про захист персональних даних", просила персональні дані знищити у встановленому законом порядку та зазначала про заборону обробки її персональних даних.

Листом від 25.07.2023 №П-12/6/0534-23/0534/13-23 відповідач відмовив позивачу у видачі паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки з тих підстав, що остання вже отримувала паспорт громадянина України у формі ID-картки за № НОМЕР_1 та надавала згоду на обробку персональних даних. Поряд із тим, ніяких на той час заявлених релігійних переконань останньою не вказувалось та не відзначалось.

Також відповідач звернув увагу позивача на те, що відповідно до пп. 13 п.3 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи ї спеціальний статус" від 14.07.2016 за № 1474-УІІ спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України викладено у новій редакції статтю 16 Закону України Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи ї спеціальний статус, яка вже не містить гарантій права (громадян) на переконання (бажання) від отримання відмову через свої релігійні документів з імплантованим у бланк безконтактним електронним носієм, або від внесення інформації до безконтактного електронного носія.

Позивач, вважаючи, що зазначеними діями суб`єкт владних повноважень порушив її право на отримання паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки, звернулась до суду з даним.

За результатами встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок щодо необґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів, надаючи оцінку спірним правовідносинам, виходить з наступного.

Так, Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» визначено правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.

Відповідно до пп. «а» п. 1 ч. 1 ст. 13 вказаного Закону документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: паспорт громадянина України.

Статтею 14 Закону передбачено, що документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.

Таким чином законом чітко визначено право особи громадянина України, на отримання паспорта громадянина України як у формі книжечки, так і у формі картки.

Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII затверджено Положення про паспорт громадянина України (Положення №2503-ХІІ).

Пунктом 12 Положення № 2503-XII передбачено, що видача та обмін паспорта провадяться у місячний термін за місцем постійного проживання громадянина.

Згідно з п. 16 Положення № 2503-XII обмін паспорта провадиться у разі: зміни (переміни) прізвища, імені або по батькові; встановлення розбіжностей у записах; непридатності для користування.

Відповідно до п. 17 Положення № 2503-XII для обміну паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; паспорт, що підлягає обміну; дві фотокартки розміром 35х45 мм.

Для обміну паспорта у зв`язку із зміною (переміною) прізвища, імені чи по батькові або встановленням розбіжностей у записах подаються також документи, що підтверджують ці обставини.

Для одержання, обміну паспорта і вклеювання до нього нових фотокарток громадянин подає документи і фотокартки не пізніш як через місяць після досягнення відповідного віку або зміни (переміни) прізвища, імені чи по батькові, встановлення розбіжностей у записах або непридатності паспорта для користування (п. 18 Положення № 2503-XII).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.06.2019 № 456 затверджений Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14.06.2019 за № 620/33591 (Тимчасовий порядок №456).

Пункт 1 розділу I «Загальні положення» Тимчасового порядку № 456 визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року (паспорт) особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року (рішення суду), засвідчене в установленому законодавством порядку.

Паспорт оформлюється з використанням бланка паспорта громадянина України зразка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.1994 № 353 «Про затвердження зразка бланка паспорта громадянина України» (п. 2 розділу I «Загальні положення» Тимчасового порядку № 456).

Розділом IV Тимчасового порядку № 456 врегульовано порядок обміну паспорта.

Пунктом 1 розділу IV «Обмін паспорта» Тимчасового порядку №456 визначено, що обмін паспорта здійснюється в разі:

- зміни прізвища, імені, по батькові, дати та/або місця народження;

- установлення розбіжностей у записах (невідповідність записів, зроблених у паспорті, записам в інших документах);

- непридатності паспорта для користування (паспорт/фотокартка має потертості (та/або відсутня її частина), що не дають змогу візуально ідентифікувати особу, прочитати прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, ким виданий паспорт, підпис посадової особи та дату видачі, пошкодження перфорованої серії та номера, що не дає змогу встановити реквізити паспорта, виправлення, підчистки окремих літер у персональних даних/найменуванні органу/штампах/печатках або інші чинники, які впливають на цілісність документа.

Згідно п. 2 розділу IV «Обмін паспорта» Тимчасового порядку № 456 для обміну паспорта заявник подає:

-заяву;

- рішення суду;

- паспорт, що підлягає обміну;

- дві (три у разі одержання паспорта, який обмінюється в іншому територіальному підрозділі ДМС) фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см;

- платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита (у разі обміну паспорта у зв`язку із непридатністю для користування) або оригінал документа про звільнення від його сплати;

- документи, що підтверджують обставини (крім обміну паспорта з причин непридатності його використання), на підставі яких паспорт підлягає обміну. Видані компетентними органами іноземної держави документи, що подаються для оформлення паспорта, засвідчуються в установленому законодавством порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та подаються з перекладом українською мовою, вірність якого засвідчується нотаріально;

- довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для внутрішньо переміщених осіб);

- посвідчення про взяття на облік бездомних осіб, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб).

Так, Верховний Суд у постанові від 21.08.2020 під час розгляду адміністративної справи №260/99/19 вказав, що реалізація волевиявлення громадянина на отримання паспорта, незалежно від форми такого, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства. При цьому дотримання особою певних правил, пов`язаних з процедурою оформлення та видачі паспорта, зокрема щодо дотримання форми заяви, є обов`язковим.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, подана позивачем заява за своєю суттю і формою не є підставою для оформлення паспорта громадянина України, процедура якого визначена Положенням №2503-XII.

При цьому, позивачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не наведено доказів наявності правових підстав для заміни паспорта у формі ID-картки на паспорт у формі книжечки, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Крім того, із матеріалів справи встановлено, що позивачем було подано заяву-анкету для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, в результаті чого останню було документовано 25.03.2022 паспортом громадянина України, орган який видав - 0534.

А отже, позивачем було надано згоду на внесення стосовно неї інформації до Єдиного державного демографічного реєстру внаслідок чого її було документовано паспортом громадянина України у формі картки, що містять безконтактний електронний носій.

Вищезазначені документи видані позивачу на підставі особистого звернення, з наданням згоди на обробку її персональних та конфіденційних даних.

Доказів того, що позивач не мала наміру оформлювати паспорт громадянина України у формі картки, що містить безконтактний електронний носій та, відповідно, не давала згоду на оформлення такого документу, матеріали справи не містять.

Наслідком звернення позивача про внесення інформації до Реєстру про неї є присвоєння унікального номеру запису в Реєстрі (УНЗР) № 228, який є незмінним.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у відповідача не було підстав для видачі позивачу паспорта громадянина України зразка 1994 року (у формі книжечки).

Стосовно тверджень апелянта про те, що судом першої інстанції не враховані правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі №806/3265/17, то колегія суддів вважає їх помилковими з огляду на наступне.

Так, під час розгляду зразкової адміністративної справи №806/3265/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ознаками цієї типової справи є:

- позивач фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ;

- відповідач територіальні органи ДМС України;

- предмет спору вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач надала згоду на обробку персональних даних, отримала паспорт громадянина України у формі ID-картки і звернулась з заявою довільної форми про заміну паспорту старого зразка.

Аналіз наведених обставин даної адміністративної справи дає можливість дійти беззаперечного висновку щодо відмінності обставин вказаної та зразкової адміністративної справи, та неможливості врахування правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вказані обставини у своїй сукупності вказують на те, що отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки жодним чином не порушує права позивача та в будь-якому разі не є втручанням у її приватне і сімейне життя, а тому відповідач обґрунтовано вказав про те, що відсутні підстави для оформлення та видачі паспорта громадянина України відповідно до постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХII.

В контексті викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Матохнюк Д.Б.