Справа № 280/7979/23
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2024-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 серпня 2024 року м. Дніпросправа № 280/7979/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01.12.2023 в адміністративній справі №280/7979/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області, в якій позивач просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача 1 щодо незабезпечення відповідача 2 в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди позивачу за період з 1 січня 2021 року по 16 червня 2022 року, виходячи із встановленого на 01 січня 2021 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270 гривень та на 01 січня 2022 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2481 гривень;

2) визнати протиправною бездіяльність відповідача 1 щодо незабезпечення відповідача 3 в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди позивачу за період з 17 червня 2022 року по 30 вересня 2023 року, виходячи із встановленого на 01 січня 2022 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2481 гривень та на 01 січня 2023 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684 гривень;

3) зобов`язати відповідача 1 забезпечити відповідача 2 бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди позивачу за період з 1 січня 2021 року по 16 червня 2022 року включно, нарахованої виходячи із встановленого на 01 січня 2021 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого становить 2270 гривень та на 01 січня 2022 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2481 гривень;

4) зобов`язати відповідача 1 забезпечити відповідача 3 бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди позивачу за період з 17 червня 2022 року по 30 вересня 2023 року включно, нарахованої виходячи із встановленого на 01 січня 2022 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого становить 2481 гривень та на 01 січня 2023 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684 гривень;

5) визнати протиправними дії відповідача 2 щодо нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди за період з 1 січня 2021 року по 16 червня 2022 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102 гривні;

6) зобов`язати відповідача 2 нарахувати та виплатити позивачу суддівську винагороду за період з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року, обчисливши її розмір, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270 гривень, врахувавши при цьому виплачені суми та із проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів;

7) зобов`язати відповідача 2 нарахувати та виплатити позивачу суддівську винагороду за період з 1 січня 2022 року по 16 червня 2022 року включно, обчисливши її розмір, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2481 гривень, врахувавши при цьому виплачені суми та із проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів;

8) визнати протиправними дії відповідача 3 щодо нарахування та виплати позивачу за період з 17 червня 2022 року по 30 вересня 2023 року, обчисленої, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102 гривні;

9) зобов`язати відповідача 3 нарахувати та виплатити позивачу суддівську винагороду за період з 17 червня 2022 року по 31 грудня 2022 року, обчисливши її розмір, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2481 гривень, врахувавши при цьому виплачені суми та із проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів;

10) зобов`язати відповідача 3 нарахувати та виплатити позивачу суддівську винагороду за період з 1 січня 2023 року по 30 вересня 2023 року включно, обчисливши її розмір, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684 гривень, врахувавши при цьому виплачені суми та із проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Указом Президента України від 12.03.2012 № 193/2012, позивача призначено суддею Куйбишевського районного суду Запорізької області строком на п`ять років та наказом голови Куйбишевського районного суду Запорізької області від 24.04.2012 № 3-ос мене зараховано до складу цього суду зі встановленням посадового окладу згідно штатного розпису. Надалі позивача зараховано до штату Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з 17.06.2022 у зв`язку з рішенням голови Верховного Суду про відрядження. Тобто, з 01.01.2021 до 16.06.2022 включно нарахування та виплата мені суддівської винагороди здійснювалась ТУ ДСА України в Запорізькій області, а з 17.06.2022 ТУ ДСА України в Івано-Франківській області. У період з 01.01.2021 по 30.09.2023 розмір посадового окладу, який відповідачі - 2, 3 нараховували та виплачували, становив 63060 грн. Звідси, у вказаний період ТУ ДСА України в Запорізькій області та ТУ ДСА України в Івано-Франківській області нараховувало та виплачувало позивачу суддівську винагороду, з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01 січня 2021 року, у розмірі 2102 грн. Відповідні дії територіальних управлінь ДСА України щодо нарахування та виплати суддівської винагороди, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, у розмірі 2102 грн, а не виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270 грн (у 2021 році), у розмірі 2481 грн (у 2022 році), у розмірі 2684 грн (у 2023 році), а також дії ДСА України щодо незабезпечення відповідного фінансування територіальних управлінь позивач вважає протиправними у зв`язку чим просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01.12.2023 в адміністративній справі №280/7979/23 позов задоволено частково. Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_2 суддівської винагороди за період з 01.01.2021 по 31.08.2023 виходячи з посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на: 01.01.2021 2270 грн.; 01.01.2022 2481 грн.; 01.01.2023 2684 грн., з урахуванням раніше виплачених сум. Зобов`язано Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Запорізькій області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати ОСОБА_2 недоплаченої суддівської винагороди за період з 01.01.2021 по 31.08.2023 виходячи з посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на: 01.01.2021 2270 грн.; 01.01.2022 2481 грн.; 01.01.2023 2684 грн., з урахуванням раніше виплачених сум. В іншій частині позовної заяви відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Запорізькій області подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті спору.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що На підставі Указу Президента України від 12.03.2012 № 193/2012 головою Куйбишевського районного суду Запорізької області видано наказ від 24.04.2012 № 3-ос «Про призначення судді ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1 зараховано до складу Куйбишевського районного суду Запорізької області та з 24.04.2012 вважається таким, що приступив до виконання своїх обов`язків.

За наказом голови Куйбишевського районного суду Запорізької області від 09.03.2022 № 6 «Про тимчасове зупинення роботи Куйбишевського районного суду» відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, статей 34, 113 Кодексу законів про працю в Україні у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України та загрозою життю і здоров`ю працівникам Куйбишевського районного суду Запорізької області тимчасово зупинено з 09.03.2022 роботу Куйбишевського районного суду Запорізької області на невизначений термін. Оголошено з 09.03.2022 для усіх суддів та працівників апарату Куйбишевського районного суду Запорізької області простій на невизначений термін.

Наказом Голови Верховного Суду від 10.06.2022 № 215/0/149/-22 відряджено суддю Куйбишевського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 до Надвірянського районного суду Івано-Франківської області для здійснення правосуддя з 10.06.2022. Наказано судді Куйбишевського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 в термін до 17.06.2022 приступити до здійснення правосуддя в Надвірянському районному суді Івано-Франківської області.

Згідно з наказом голови Надвірянського районного суду Івано-Франківської області від 16.06.2022 № 02-03/28 на виконання рішення Голови Верховного Суду від 10.06.2022 № 215/0/149/-22, керуючись статтями 24,55 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя Солодовніков Роман Сергійович, відряджений із Куйбишевського районного суду Запорізької області, вважається таким, що приступив до виконання повноважень судді Надвірянського районного суду Івано-Франківської області із 17.06.2022 до прийняття рішення про закінчення відрядження судді, з посадовим окладом згідно штатного розпису.

Обчислення суддівської винагороди позивачу з січня 2021 року по вересень 2023 року проведено у відповідності до статей 7 законів України «Про Державний бюджет на 2021 рік» від 15.12.2020 № 1082-ІХ (далі Закон №1082-ІХ) , «Про Державний бюджет на 2022 рік» від 02.12.2021 № 1928-ІХ (далі Закон №1928-ІХ), Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 № 2710-IХ (далі Закон №2710-IХ), виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 грн.

На думку позивача, відповідачем неправильно розраховано посадовий оклад судді за період з січня 2021 року по вересень 2023 року, у зв`язку з чим він звернувся до суду з адміністративним позовом.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 № 966-XIV.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII, судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та Законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Частиною 1 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII передбачено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII, базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік», статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» в Україні установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на:

01 січня 2021 року - 2270 гривень,

01 січня 2022 року - 2481 гривня,

01 січня 2023 року - 2684 гривні;

працездатних осіб на 2021-2023 роки, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових та митних органів, становить 2102 грн.

Таким чином, вказаною нормою Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», разом із встановленням на 01 січня відповідного року прожиткових мінімумів, у тому числі, для працездатних осіб в розмірах 2 270грн., 2481грн. та 2684грн., був введений такий новий вид прожиткового мінімуму, як «для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових та митних органів», розмір якого становить 2102грн.

При цьому позивач вважає, що суддівську винагороду у 2021-2023 роках має бути обчислено відповідачем із урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, тобто 2270грн., 2481грн. та 2684грн., оскільки частиною 1 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII передбачено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Надаючи оцінку зазначеним правовідносинам, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII.

Водночас, норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.

Зокрема, цей висновок узгоджується із змінами до Конституції України, внесеними Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 № 1401-VIII, що набрали чинності 30.09.2016.

Так, Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 №1401-VIII, серед іншого, статтю 130 Конституції України викладено в новій редакції, а саме:

«Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій».

Таким чином, Конституція України, у редакції Закону №1401-VIII, вперше містить положення, які закріплюють спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме, що розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій.

З цією конституційною нормою співвідносяться норми частини 1 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII, які дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди, є закон про судоустрій.

Крім того, такого виду прожиткового мінімуму, як «для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових та митних органів» не передбачено у Законі України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 № 966-XIV.

Слід зазначити, що вказаним Законом судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.

Закріплення статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових та митних органів, законодавцем не внесено змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у спірний період, а також в Закон України «Про прожитковий мінімум» №966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму.

При цьому, Закони України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та «Про Державний бюджет України на 2023 рік» не повинні містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди.

Визначені Конституцією України та спеціальним законодавчим актом, яким є Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII, гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Окреслену правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів було висловлено у низці рішень Конституційного Суду України, зокрема в рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 01.12.2004 № 19-рп/2004, від 11.10.2005 № 8-рп/2005, від 22.05.2008 № 10-рп/2008, від 03.06.2013 № 3-рп/2013, а також від 04.12.2018 № 11-р/2018.

Водночас, Закон України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Закон України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та Закон України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» фактично змінив складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною 2 статті 130 Конституції України та частиною 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII.

Оскільки Законом України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, та вказана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися або змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, то враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачка відповідно до статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII має право на отримання суддівської винагороди в період з 01.01.2021 виходячи з базового посадового окладу судді місцевого суду, визначеного із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого абз. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та «Про Державний бюджет України на 2023 рік», розмір якого станом на 01 січня 2021 року складає 2 270грн, на 01 січня 2022 року - 2481грн, на 01 січня 2023 року - 2684грн.

З урахуванням вищезазначеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що права та інтереси позивача будуть захищені в разі задоволення позовних вимог позову.

Варто вказати, що правомірність обрання такого способу захисту відповідає правовим висновкам Верховного Суду, що викладені у постановах від 09.12.2021 у справі №280/6910/20 (адміністративне провадження №К/9901/15244/21); від 24.09.2020 у справі №280/788/19 (адміністративне провадження №К/9901/30751/19); від 13.07.2023 у справі №280/1233/22 (адміністративне провадження №К/990/743/23).

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01.12.2023 в адміністративній справі №280/7979/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.М. Іванов