Справа № 523/3864/24
Суддя: Калініченко Л. В.
Дата ухвалення: 2024-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 523/3864/24
Провадження № 2-а/947/104/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2024 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.,

за участю секретаря Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою

ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції,

Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції,

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення

безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

07.03.2024 року до Суворовського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, рядового поліції 1 взводу 7 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Косюк Олександра Олександровича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕНА №1484833 від 20.02.2024 року та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, яка була скерована позивачем 29.02.2024 року засобами поштового зв`язку.

В обґрунтування позову, позивачка посилається на те, що 20 лютого 2024 року рядовим поліції 1 взводу 7 роти 2 батальйону УПП в Одеській області Косюк О.О. винесено відносно неї постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №1484833, якою притягнув її до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та наклав стягнення у вигляді штрафу 510,00 грн.

Зі змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №1484833 вбачається, що 20 лютого 2024 року позивачка керуючи транспортним засобом та рухаючись в м. Одесі по вулиці Балківській, здійснила виїзд на регульоване перехрестя, на якому утворився затор, що змусило водія зупинитися на перехресті, що створило перешкоду для руху інших транспортних засобів, чим вона порушила п. 16.4. ПДР.

Однак, позивачка вважає відповідні доводи інспектора патрульної поліції, а відтак і постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності протиправною, оскільки вона рухаючись на автомобілі Ауді, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснила виїзд на перехрестя у м. Одесі, по вул. Балківська (світлофор перед Пересипським мостом), на зелений сигнал світлофору. Як стверджує позивачка, затору при виїзді на перехрестя не було, а попереду неї рухався автомобіль вищий за її. Позивачка також вказує, що дана ділянка дороги перебуває під підйомом, що додатково обмежувало їй вид попереду, через високий кросове попереду та не надавало можливості оцінити кількість автомобілів попереду. Також, під час виїзду на перехрестя, на зелений сигнал світлофору, нею була надана належна оцінка дорожньої ситуації, враховуючи, що вона перебувала третім чи четвертим транспортним засобом, що виїжджав на перехрестя. Позивачка вказує, що дане перехрестя також не відображає інформацію щодо часового періоду тривалості зеленого світлофору за напрямком руху, в якому вона рухалась.

Однак, як вказує позивачка, після переїзду більшої частини перехрестя (частини вулиці Балківської та проїхавши повз чотири дорожні смуги вулиці Отамана Головатого), утворився затор по вулиці Балківській, через увімкнення світлофору попереду червоним сигналом, що спричинило накопичення транспортних засобів, які вже стояли на світлофорі (для проїзду під Пересипським мостом) та тих транспортних засобів, зокрема позивачки, що рухались на зелене світло попереднього світлофора.

За наслідком чого, позивачка вказує, що виїжджаючи на перехрестя затору не було, у зв`язку з чим, на момент перетину нею стоп-лінії на перехресті, ніякі обставини не забороняли їй здійснювати рух.

На підставі викладеного, позивачка вказує, що в її діях відсутній склад правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме об`єктивна сторона адміністративного правопорушення: «забороняється виїжджати на будь-яке перехрестя, у тому числі при сигналі світлофора, що дозволяє рух, якщо утворився затор...».

Про вказані обставини, позивачкою надавались пояснення інспекторові патрульної поліції під час розгляду спірної справи про адміністративне правопорушення, які як вказує позивачка, інспектором патрульної поліції не були взяті до уваги, а постанова була винесена не обґрунтовано та не неправомірно.

Вказані обставини зумовили звернення позивачки до суду з даним позовом.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу за вказаним позовом було розподілено судді Кисельову В. К.

Ухвалою судді Суворовського районного суду міста Одеси від 12 березня 2024 року, справу за вказаним позовом було передано за підсудністю до Київського районного суду міста Одеси.

02.04.2024 року матеріали справи надійшли до Київського районного суду міста Одеси.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, адміністративну справу за вказаним позовом розподілено судді Калініченко Л.В.

Оглянувши матеріали справи за вказаним позовом, суддя дійшла до висновку про невідповідність поданої заяви вимогам статей 160 та 161 КАС України, за наслідком чого ухвалою судді від 03.04.2024 року вказану позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху. Надано заявникові строк для усунення недоліків поданої заяви терміном в п`ять днів з дня отримання копії ухвали. Роз`яснено позивачеві, що якщо недоліки заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, заява буде повернута відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

04.04.2024 року позивачем ОСОБА_2 отримано вищевказану копію ухвали судді в електронній формі, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа до електронної скриньки позивача.

09.04.2024 року до суду від позивача надійшла заява на усунення недоліків поданої заяви, до якої додано уточнену позовну заяву за позовною заявою ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції та Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, з вищевказаними вимогами та обґрунтуванням позову.

Оглянувши вказану заяву, суддею встановлено, що позивачем в повному обсязі визначено дані відносно позивача, а також збільшено коло учасників справи шляхом визначення відповідачами по справі дві особи: Управління патрульної поліції в Одеській Області Департаменту патрульної поліції та Департамент патрульної поліції.

Також на виконання вимог ухвали суду від 03.04.2024 року позивачем разом з уточненою позовною заявою надано квитанцію про сплату судового збору в сумі 606,00 грн.

Оглянувши надані до суду документи, суддею встановлено, що позивачем належним чином усунуті недоліки поданої заяви у відповідності до ухвали суду від 03.04.2024 року, позовна заява відповідає вимогам ст. 160, 161 КАС України.

За наслідком викладеного, ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 11.04.2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін по справі, а також одночасно витребувано з Управління патрульної поліції в Одеській області належним чином завірені копії усіх доказів, що стосуються оскаржуваної постанови в цій справі, у тому числі: копію постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №1484833 від 20.02.2024 року, копію письмових пояснень позивача з приводу правопорушення, якщо вони ним надавались, копії письмових пояснень свідків з приводу правопорушення, якщо такі пояснення відбирались, а також копії всіх відеозаписів оскаржуваного правопорушення, які були зроблені за допомогою відеокамер, що розташовані на одязі патрульних поліцейських та в автомобілі патрульних поліцейських.

06.05.2024 року до суду надійшов від представника відповідача Департаменту патрульної поліції відзив на позовну заяву з доказами до нього, в якому представник просить суд відмовити у задоволенні позову, з підстав його необґрунтованості, безпідставності, наявності належних доказів на підтвердження провини позивачки у скоєному адміністративному правопорушенні, за наслідком чого вважає спірну постанову законною та винесеною у відповідності до вимог чинного законодавства. До вказаного відзиву, представником одночасно було надано диск з відеозаписами фіксації спірного адміністративного правопорушення та розгляду справи про адміністративне правопорушення.

13.05.2024 року судом було ухвалено задовольнити заяву представника відповідача Департаменту патрульної поліції про поновлення процесуального строку на вчинення процесуальної дії з подання відзиву на позовну заяву, поновлено відповідний строк та прийнято відзив на позовну заяву з додатками до нього.

Позивачка процесуальним правом на подання відповіді на відзив, не скористалась.

13.06.2024 року до суду надійшла заява від позивачки про зміну даних відносно неї, а саме прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 », за наслідком реєстрації шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 .

У судовому засіданні 20.06.2024 року, судом було ухвалено змінити дані відносно особи позивача та вважати прізвище позивача « ОСОБА_2 ».

До судового засідання призначеного на 14.08.2024 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином.

Позивачка у позові зазначила про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за її відсутності.

Відповідач про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч.1, 3, 9 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. У разі повторної неявки повідомленого належним чином відповідача в судове засідання, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Статтею 268 КАС України передбачено, що У справах, визначених статтями 273-277, 280-283-2, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки до електронного кабінету, а за його відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

На підставі вищевикладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 14.08.2024 року за відсутності сторін по справі, на підставі документів наявних в матеріалах справи в письмовому провадженні.

Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позов ОСОБА_2 підлягаючим до задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 лютого 2024 року о 18:10:37 рядовим поліції 1 взводу 7 роти 2 батальйону УПП в Одеській області Косюк Олександром Олександровичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1484833 відносно ОСОБА_2 , якою останню притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510,00 грн.

Як вбачається з вказаної постанови, суть правопорушення полягає в тому, що 20.02.2024 року о 18 годині 03 хвилин ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом марки «Ауді», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись по вул. Балківській в місті Одесі, здійснила виїзд на регульоване перехрестя, на якому утворився затор що змусило водія зупинитись на перехресті, що створило перешкоду для руху інших транспортних засобів, чим порушено пункт 16.4 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.2 ст.122 КУпАП.

Як вбачається, позивачка будучи незгодною з вказаною постановою, звернулась з відповідною скаргою до Управління патрульної поліції в Одеській області.

За наслідком розгляду вказаної скарги, Управлінням патрульної поліції в Одеській області 06.03.2024 року винесено рішення №Д-697, яким постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1484833 від 20.02.2024 року - залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Також позивачка звернулась до суду з даним позовом, який було скеровано засобами поштового зв`язку 30.04.2024 року.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Згідно з ч. 3 ст. 288 КУпАП оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП.

Відповідно до ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі, зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Частиною 2 статті 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Отже, з аналізу вказаних положень законодавства вбачається, що особа відносно якої винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення зокрема у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, має право на альтернативне оскарження такої постанови, а саме:

- шляхом звернення зі скаргою до органу, який виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення в порядку ст. 288 КУпАП;

- шляхом звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (КАС України), з особливостями, встановленими цим Кодексом (КУпАП).

Як вбачається, позивачка будучи незгодною з винесеною відносно нею постановою, обрала спосіб захисту свої прав та інтересів, у тому числі шляхом звернення до районного у місті суду.

Судом встановлено, що позивачем позов щодо оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення від 20.02.2024 року, скеровано до суду засобами поштового зв`язку 30.04.2024 року, що підтверджується відповідним відбитком штемпелю на поштовому конверті, а відтак в межах встановлених законом строків на звернення до суду з даною заявою.

За наслідком викладеного, розгляд справи здійснюється у відповідності до вимог КАС України.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію».

Пунктом 8 частини першої статті 23 цього ж Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Згідно п. 1.1. ПДР , ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктом 1.3 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з п. 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 2.3 Правил дорожнього руху, передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний зокрема: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Пунктом 16 ПДР передбачено правила проїзду перехресть, відповідно до яких перехрестя, де черговість проїзду визначається сигналами світлофора чи регулювальника, вважається регульованим. На такому перехресті знаки пріоритету не діють. У разі вимкнення світлофора або його роботи в режимі миготіння сигналу жовтого кольору та відсутності регулювальника перехрестя вважається нерегульованим і водії повинні керуватись правилами проїзду нерегульованих перехресть та установленими на перехресті відповідними дорожніми знаками.

На регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку.

У разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Пунктом 16.4 ПДР передбачено, що забороняється виїжджати на будь-яке перехрестя, у тому числі при сигналі світлофора, що дозволяє рух, якщо утворився затор, який змусить водія зупинитися на перехресті, що створить перешкоду для руху інших транспортних засобів і пішоходів.

Частиною 2 статті 122 КУпАП у тому числі передбачено відповідальність за порушення пункту 16.4 ПДР.

Так, відповідності до вказаної статті, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП , особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу. При розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 - 172-9, 173, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. У разі ухилення від явки на виклик органу внутрішніх справ або судді районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду цю особу може бути органом внутрішніх справ (Національною поліцією) піддано приводу. Законами України може бути передбачено й інші випадки, коли явка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в орган (до посадової особи), який вирішує справу, є обов`язковою.

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

З урахуванням роз`яснення п.п. 4,7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1988 року "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачено адміністративну відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку та обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, строк оскарження постанови якщо оскаржувалася до вищестоящого органу обчисляється з наступного дня після прийняття цим органом рішення за скаргою.

Статтею 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним оскаржуваних постанов, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху України, за що останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Приймаючи вказані положення законодавства, суд зазначає наступне.

Як вбачається, представник відповідача будучи незгодним з даним позовом надав до суду докази та диск з відеозаписами з нагрудної камери встановленої на одязі інспектора патрульної поліції та в службовому транспортному засобі.

Досліджуючи подані до суду відеозаписи, судом встановлено, що відеозапис містить фіксацію того, що транспортний засіб, яким керувала позивачка дійсно був розташований на перехресті в момент його проїзду таким чином, що перешкоджав руху транспортним засобам, що перебували у лівій смузі та виїжджали на дане перехрестя, після увімкнення зеленого сигналу світлофору. Також подані відео файли містять фіксацію розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача.

Однак, суд зазначає, що як вже зазначалось, пунктом 16.4 ПДР України передбачено заборону виїжджати на будь-яке перехрестя, у тому числі при сигналі світлофора, що дозволяє рух, якщо утворився затор, який змусить водія зупинитися на перехресті, що створить перешкоду для руху інших транспортних засобів і пішоходів.

Зі змісту цієї норми вбачається, що заборона виїзду на перехрестя набуває чинності за умови існування затору. Тобто спочатку повинен утворитися затор, а потім забороняється виїжджати на перехрестя.

Суд звертає увагу, що відповідачем не спростовувалось, що автомобіль позивача виїхав на перехрестя на зелене світло разом із іншими автомобілями, що рухалися із достатньою швидкістю, щоб завершити маневр.

Доказів на підтвердження того, що на перехресті утворився затор, до моменту виїзду її на перехрестя на дозволений для руху сигнал світлофору, в спростування доводів позивача, не надано, як і не зафіксовано на поданому відеозапису.

Доводи позивача, що на момент її виїзду на перехрестя затор ще не утворився, що виключає наявність відповідальності з боку позивача визначене порушення, не спростовано стороною відповідача.

Відповідно до п 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 9 та статті 10 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Тобто адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Відповідно до положень статті 251 КУпАП посадова особа у визначеному законом порядку встановлює винність особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до практики ЄСПЛ, справи про адміністративні правопорушення є кримінальними для цілей застосування Конвенції. Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР України відповідними доказами.

Приймаючи вищевикладене суд вважає, що відповідачем не надано належної оцінки доводам позивача про сукупність факторів, що призвели до настання спірних обставин, а також не доведено наявності факту вчинення відповідачем порушення пункту 16.4 ПДР.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що позивач є суб`єктом відповідальності за адміністративне правопорушення за наслідком чого було складено оспорювану постанову.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Зазначене гарантується статтею 62 Конституції України.

При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

За таких обставин факт вчинення позивачем порушення п. 16.4 Правил Дорожнього Руху, за що останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КпАП України, є не доведеним та необґрунтованим.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України №475/97-ВР від17.07.97 року, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно з ч. 1ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 8 Конституції України,ст. 6 КАС України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року).

Однак, статтю 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року).

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене в цілому, суд вважає позов ОСОБА_2 обґрунтованим та підлягаючим задоволенню, а постанову серії ЕНА №1484833 від 20.02.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, підлягаючою скасуванню, а справу про адміністративне правопорушення відносно неї підлягаючою закриттю у відповідності до положень статті 286 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Яв вбачається позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 605,60 гривень, що підтверджується квитанцією №М4ЕВ-0994-8002-ЗРВТ від 08.04.2024 року.

З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 139 КАС України, за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь позивача підлягає стягненню у відшкодування сплаченого судового збору 605 гривень 60 копійок.

При вищевикладених обставинах та керуючись ст.ст. 7, 122, 213, 222, 251, 258, 276, 283 КпАП України, ст. 2, 22, 72, 73, 75-77, 139, 242-246, 250-251, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3), Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: 65114, м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 5), про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №1484833 від 20.02.2024 року - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1484833 від 20.02.2024 року, якою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 гривень 00 копійок, а провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122 КпАП України відносно ОСОБА_2 - закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , судові витрати зі сплати судового збору в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок, за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції України (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ).

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Калініченко Л. В.