Справа № 420/25629/24
Суддя: Хлімоненкова М.В.
Дата ухвалення: 2024-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 серпня 2024 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Хлімоненкова М.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 14.08.2024 надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, у якому позивач просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду заяви позивача від 10.05.2024 про видачу військово-облікового документа та зобов`язати її розглянути,

2. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 оформити та видати позивачу військово-обліковий документ в строки що передбачені постановою КМ України від 16 травня 2024 р. № 559.

Дану справу, згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, розподілено на суддю Хлімоненкову М.В.

15.08.2024 (вхід.№ ЕС/34265/24) представником позивача, адвокатом Марченко Валентином Валентиновичем подано заяву про відвід судді Одеського окружного адміністративного суду Хлімоненковій М.В.

В обґрунтування своєї заяви, представник позивача вказав наступне:

«Ухвалою Одеського Окружного адміністративного суду від 13 серпня 2024 року в складі судді Хлімоненкової М.В. в рамках справи 420/25193/24 постановлено ухвалу та вирішено повернути позовну заяву позивачу з огляду на те що долучений до позову адвокатом ордер начебто не підписаний останнім.

З огляду на те що ордер, який був долучений до позову є електронним оригіналом ордера адвоката (а не відсканованою копією оригіналу) оскільки був підписаний електронним підписом останнього з повними даними для перевірки (PAdES-B-LT), та той ордер ніколи в паперовому вигляді не існував, тому повернення позову позивачу є проявом упередженості до останнього.

Але при повторному надсиланні до суду позову з тими самими підставами та з тими самими позовними вимогами справу позивача знову було розподілено на суддю Хлімоненкову М.В. (справа 420/25629/24).

Позивач щиро розцінює попереднє повернення позову без реально існуючих підстав як упереджене ставлення до нього особисто, та відповідно не може розраховувати на справедливий судовий розгляд в складі судді Хлімоненкової М.В .

Суд відмовився визнавати юридичну силу ордера лише з огляду на те, що він мав електронну форму. То суперечить приписам ст. 8 Закону України Про електронні документи та електронний документообіг, а тому позивач розцінює як перепону яка штучно створена на його шляху до правосуддя та є першою перешкодою для доступу до суду.

Позивач не заслуговує на те щоб робити декілька спроб для того, щоб його справа була розподілена на неупереджений склад суду.

В повторному позові представник позивача зазначив що його клієнт розраховує що справа його клієнта буде розподілена на незалежний та неупереджений суд, тобто на будь-який інший склад суду ніж той який вже поставився до позивача упереджено повертаючи позов позивачу.

У позивача немає будь-яких особистих образ або неповаги до згаданого складу суду, але існує обґрунтований сумнів щодо неупередженості судді Хлімоненкової М.В. саме до позивача.

Так буває, оскільки судді теж люди та дехто їм теж може не подобатися з деяких причин, наприклад, через те що особа не може захищати державу (ми ж пам`ятаємо що позивач визнаний ВЛК непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку). Але то можуть бути і інші причини для упередженості суду, які позивачу на жаль невідомі».

З огляду на викладене, представник позивача вважає наявними обставини, які викликають сумнів у неупередженості суду, у зв`язку із чим і заявляє відвід.

Проаналізувавши зазначені представником позивача у поданій заяві доводи в обґрунтування, заявленого судді Одеського окружного адміністративного суду Хлімоненковій М.В., відводу, суд виходить з наступного.

За змістом частини першої статті 35 КАС України справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим самим суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені у статті 36 КАС України, відповідно до якої суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого ст. 31 цього Кодексу.

Водночас, статтею 39 КАС України встановлено вимоги до заяви про відвід (самовідвід), відповідно до ч.3 якої, відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Також, суддя підлягає відводу (самовідводу) за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується ставлення суду до сторін у справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

(і) «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

(іі) «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

У рішенні по справі "Ветштайн проти Швейцарії" Європейський суд з прав людини зазначив, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту.

В той же час, не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Згідно ст.39 КАС України відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Необхідно зазначити, що мотивуючи заяву про відвід судді Хлімоненковій М.В., заявник фактично не погоджується з процесуальним рішенням вказаного судді, ухваленим у іншій справі між тими самими сторонами, що не може бути підставою для відводу згідно приписів частини четвертої статті 36 КАС.

Слід зазначити, що жодних доказів, які б відповідали вимогам процесуального закону та підтверджували наявність обставин, що викликають сумнів у неупередженості, безсторонності та об`єктивності судді Хлімоненкової М.В. при розгляді даної справи, ані з матеріалів справи, ані з доводів заявника не вбачається.

Виходячи з викладеного, суд приходить висновку, що доводи представника позивача - адвоката Марченко В.В., викладені ним у заяві про відвід суду, не свідчать про наявність підстав, передбачених нормами адміністративного процесуального законодавства, за якими суддя підлягає відводу від розгляду справи. Адже останнім не наведено обставин, які прямо та/або опосередковано вказують на наявність сумніву у безсторонності чи неупередженості судді під час вирішення справи

Відтак, заява представника позивача не підлягає задоволенню.

Суд наголошує, що у суду немає іншого завдання, ніж справедливе та неупереджене вирішення спору.

Відповідно до ч.4 ст.40 КАС України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ч.1 ст.31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

З огляду на викладене, оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви представника позивача про відвід судді, вбачається за необхідне передати матеріали даної заяви для визначення судді, яким буде здійснюватися її розгляд, за допомогою автоматизованої системи документообігу суду.

Керуючись ст. ст. 18, 31, 34, 36, 37, 39, 40, 243, 248, 250, 256 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Заявлений представник позивача - адвокатом Марченко Валентином Валентиновичем відвід судді Одеського окружного адміністративного суду Хлімоненковій М.В. від розгляду даної справи - визнати необґрунтованим та відмовити у його задоволенні.

Передати справу №420/25629/24 для визначення за допомогою автоматизованої системи документообігу суду судді, що вирішуватиме питання про відвід судді.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Марина ХЛІМОНЕНКОВА