Справа № 522/9515/24
Суддя: Антонюк О. А.
Дата ухвалення: 2024-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№ 522/9515/24
провадження 2-а/201/108/2024
УХВАЛА

14 серпня 2024 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюк О.А., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

08 серпня 2024 року до Жовтневого районного суду м. Днепропетровска за підсудністю надійшла позовна заява.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20 червня 2024 року передано за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Днепропетровска вказану справу.

Зазначену ухвалу суду мотивовано тим, що відповідач Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області знаходиться за адресою: м. Дніпро, пл. Шевченка, буд. 7, тому вказана справа підсудна Жовтневого районного суду м. Днепропетровска.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 серпня 2024 року справу передано головуючому судді Антонюку О.А.

Перевіривши матеріали справи, суддя не вбачає підстав для прийняття її до свого провадження з огляду на таке.

Відповідно до відповіді з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 734355 від 12.08.2024 року відповідач Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. В. Липинського, буд. 7, що є у Шевченківському районі міста Дніпро, а не Соборному районі м. Дніпро.

Статтею 25 КАС України визначено, що адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом. Якщо така особа не має місця проживання (перебування) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача. У разі невизначеності цим Кодексом територіальної підсудності адміністративної справи така справа розглядається адміністративним судом за вибором позивача.

Проте частиною 1 статті 288 КАС України визначено, що позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Отже, статтею 288 КАС України встановлено спеціальну підсудність для розгляду справ за позовними заявами іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження - за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (в даному випадку за місцезнаходженням відповідача), яка не передбачає альтернативних варіантів підсудності.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

У пункті 24 рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №29458/04 та № 29465/04) від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. (…) Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Не оспорюючи підсудності спору, з урахуванням указаних обставин, можна зробити висновок, що Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська не є судом, установленим законом, для розгляду зазначеної справи.

При цьому враховуються положення ст. 318 КАС України, згідно з якою рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу.

За таких обставин, справу слід повернути Приморського районного суду м. Одеси.

Керуючись ст. 25, 288, 318 КАС України

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення повернути до Приморського районного суду міста Одеси (65058, місто Одеса, вулиця Балківська, будинок 33).

Ухвала набрала законної сили 14 серпня 2024 року.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Суддя О.А. Антонюк