Справа № 400/6216/24
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2024-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2024 р. № 400/6216/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачавійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,

провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

02 липня 2024 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) про:

визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо незвільнення з військової служби на підставі підпункту «б» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІ) згідно поданого позивачем рапорту;

зобов`язання відповідача прийняти рішення, яким звільнити від проходження військової служби позивача згідно поданого рапорту.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що у серпні 2023 року він подав командиру військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення його з військової служби відповідно до підпункту «б» частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ за станом здоров`я на підставі висновків (постанов) військово-лікарської комісії від 14.07.2023 № 5852, від 28.08.2023 № 1215 і від 12.10.2023 № 2176, згідно з якими він не придатний до військової служби з виключенням з військового обліку. Однак, на день подання позову жодної відповідні на свій рапорт він не отримав.

У відзиві на позовну заяву від 30.07.2024 № 1822 відповідач заперечив проти позовних вимог і просив повністю відмовити в їх задоволенні. Відзив умотивовано тим, що позивач дійсно проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Однак, він самовільно її залишив, і з 21.04.2024 його було увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 . З 10.05.2024 військову службу позивача було призупинено на підставі частини другої статті 24 Закону № 2232-ХІІ. Крім цього, відповідач наголосив на тому, що позивач будь-яких рапортів про його звільнення з військової служби не подавав.

Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався.

05.07.2024 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху та про надання позивачу десятиденного строку з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до Миколаївського окружного адміністративного суду позовної заяви, оформленої відповідно до статей 160, 161 КАС України з урахуванням оцінки суду, наведеної у мотивувальній частині цієї ухвали.

12.07.2024 через канцелярію суду від позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій предмет та підстави позову залишились не змінними.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.07.2024 відкрито провадження в адміністративній справі № 400/6216/24 та постановлено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Згідно з даних військового квитка позивача він з 25.02.2022 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

У довідці клініки амбулаторно-поліклінічної допомоги ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.07.2023 № 5852 та у довідці військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_3 від 28.08.2023 № 1215 вказано, що 07.06.2023 позивач отримав травму, пов`язану з проходженням військової служби.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_4 від 12.10.2023 № 2176 позивач є непридатним до служби у десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах, придатний до служби у частинах забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах.

26.12.2023 позивач подав по команді на ім`я командира роти, в якій він проходив військову службу, рапорт про його переміщення на нижчу посаду до ІНФОРМАЦІЯ_2 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Сухопутних Військ Збройних Сил України за станом здоров`я.

За твердженням позивача 08.03.2024 він подав на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 рапорт про його звільнення з військової служби у зв`язку з хворобою на підставі підпункту «б» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, до якої додав, зокрема, вищезазначені довідки від 14.07.2023 № 5852, від 28.08.2023 № 1215 та від 12.10.2023 № 2176.

Водночас відповідно до наказа командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.03.2024 № 68 позивач 08.03.2024 не прибув з щорічної основної відпустки, і він вважається таким, що 08.03.2024 самовільно залишив військову частину.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 19.04.2024 № 53-РС позивача увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , про що вказано у наказі командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.04.2024 № 112.

Відповідно до пункту 13 наказа командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 10.05.2024 № 61-РС військова служба позивача у Збройних Силах України з 23.04.2024 призупинена.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо нерозгляду його рапорта від 08.03.2024 про звільнення з військової служби протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до частини третьої статті 1 Закону № 2232-ХІІ військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби, приписку до призовних дільниць, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу, проходження військової служби, виконання військового обов`язку в запасі, проходження служби у військовому резерві, дотримання правил військового обліку.

Частиною першою статті 2 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 2 Закону № 2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом (частина перша статті 4 Закону № 2232-ХІІ).

Відповідно до абзацу третього частини шостої статті 2 Закону № 2232-ХІІ до видів військової служби належить військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Згідно з пунктом 20 частини першої статті 106 Основного Закону України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Відповідно до статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, строк дії якого Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/2023, від 05.02.2024 № 49/2024, від 06.05.2024 № 271/2024 і від 23.07.2024 № 469/2024 продовжено з 05 години 30 хвилин відповідно 26.03.2022 строком на 30 діб, з 25.04.2022 строком на 30 діб, з 25.05.2022 строком на 90 діб, з 23.08.2022 строком на 90 діб, з 21.11.2022 строком на 90 діб, з 19.02.2023 строком на 90 діб, з 20.05.2023 строком на 90 діб, з 18.08.2023 строком на 90 діб, з 16.11.2023 строком на 90 діб, з 14.02.2024 строком на 90 діб, з 14.05.2024 строком на 90 діб та з 12.08.2024 строком на 90 діб.

Згідно зі статтею 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України від 03.03.2022 № 2105-ІХ (далі Указ № 65/2022), постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Статтею 3 Указу № 65/2022 встановлено, що мобілізація проводиться протягом 90 днів із дня набрання чинності цим Указом. Строк проведення загальної мобілізації продовжено згідно з Указом Президента України від 17.05.2022 № 342/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 № 2264-ІХ, Указом Президента України від 12.08.2022 № 574/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 № 2501-ІХ, Указом Президента України від 07.11.2022 № 758/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 № 2739-ІХ, Указом Президента України від 06.02.2023 № 59/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 № 2916-ІХ, Указом Президента України від 01.05.2023 № 255/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 № 3058-ІХ, Указом Президента України від 26.07.2023 № 452/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 № 3276-ІХ, Указом Президента України від 06.11.2023 № 735/2023, затвердженим Законом України від 08.11.2023 № 3430-ІХ, Указом Президента України від 05.02.2024 № 50/2024, затвердженим Законом України від 06.02.2024 № 3565-ІХ, Указом Президента України від 06.05.2024 № 272/2024, затвердженим Законом України від 08.05.2024 № 3685-ІХ, та Указом Президента України від 23.07.2024 № 470/2024, затвердженим Законом України від 23.07.2024 № 3892-ІХ, відповідно з 25.05.2022 на 90 діб, з 23.08.2022 на діб, з 21.11.2022 на 90 діб, з 19.02.2023 на 90 діб, з 20.05.2023 на 90 діб, з 18.08.2023 на 90 діб, з 16.11.2023 на 90 діб, з 14.02.2024 на 90 діб, з 14.05.2024 на 90 діб та з 12.08.2024 на 90 дбі.

Отже, воєнний стан в Україні діє, а загальна мобілізація проводиться з 24.02.2022 до 09.11.2024.

Відповідно до частини п`ятої статті 1 Закону № 2232-ХІІ від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Підпунктом «б» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній до 17.05.2024) встановлено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або про непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців.

Згідно з абзацом другим підпункту «б» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ (у редакції чинні з 18.05.2024) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців.

Суд встановив, що із позовною заявою позивач надав суду копію рапорта від 08.03.2024 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 про його звільнення з військової служби у зв`язку з хворобою на підставі підпункту «б» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ.

Проте, будь-яких доказів подання цього рапорта командиру військової частини НОМЕР_1 позивач суду не надав. Крім цього, у позовній заяві він не зазначив, яким чином він подав цей рапорт.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що наявними у матеріалах справи доказами не підтверджується факт подання позивачем 08.03.2024 рапорта на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 про його звільнення з військової служби.

Поряд з цим, у переліку додатків до рапорта від 08.03.2024 вказано довідки від 14.07.2023 № 5852, від 28.08.2023 № 1215 та від 12.10.2023 № 2176.

Згідно з довідкою клініки амбулаторно-поліклінічної допомоги ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.07.2023 № 5852 та довідкою військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_3 від 28.08.2023 № 1215 позивач отримав 07.06.2023 травму, пов`язану з проходженням військової служби.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_4 від 12.10.2023 № 2176 позивач є непридатним до служби у десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах, придатний до служби у частинах забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах.

Вищенаведеними довідками не встановлено факт непридатності позивача до військової служби, і вони не є висновками (постановами) військово-лікарської комісії про непридатність позивача до військової служби з виключенням з військового обліку або про непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців.

Відтак доданими позивачем до рапорта від 08.03.2024 документами не підтверджується наявність підстав для звільнення позивача з військової служби за станом здоров`я за підпунктом «б» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ.

Тому навіть у разі отримання відповідачем рапорта позивача від 08.03.2024, він зобов`язаний був би відмовити в його задоволенні.

Суд також встановив, що відповідно до наказа командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 19.04.2024 № 53-РС позивача увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , про що вказано у наказі командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.04.2024 № 112.

Згідно з пунктом 13 наказа командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 10.05.2024 № 61-РС військова служба позивача у Збройних Силах України з 23.04.2024 призупинена.

Згідно з абзацами першим-шостим частини другої статті 24 Закону № 2232-ХІІ військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту «г» частини другої, пункту «г» частини третьої, підпункту «д» пункту 1, підпункту «в» пункту 2 частини четвертої, підпунктів «е» пунктів 1 і 2, підпункту «в» пункту 3 частини п`ятої та підпункту «е» пункту 1, підпункту «д» пункту 2, підпункту «в» пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Відповідно до пункту 1441 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Положення № 1153/2008), для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Абзацом першим пункту 1444 Положення № 1153/2008 встановлено, що у разі прибуття до місця служби військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини з`ясовує підстави його відсутності і негайно інформує про це орган досудового розслідування та орган управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням. Командування військової частини або орган управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України здійснює супроводження військовослужбовця до органу досудового розслідування.

Для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжуються. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримані продовольче, речове та інші види забезпечення.

Продовження військової служби та дії контракту з військовослужбовцями, зазначеними у цьому пункті, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу (пункт 1446 Положення № 1153/2008).

Отже, військовослужбовець, який проходив військову службу за призовом під час мобілізації, і військову службу якого призупинено, вважається таким, що не виконує (не несе) обов`язків військової служби, і може бути звільнений з військової служби під час дії воєнного стану виключно на підставі підпункту «в» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ (у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання).

Така особа може бути звільнений з військової служби з інших підстав лише після продовження його військової служби у порядку, встановленому пунктом 1446 Положення № 1153/2008.

Таким чином, оскільки військова служба позивача призупинена з 23.04.2024, тому він може бути звільнений з військової служби лише після продовження її проходження у порядку, встановленому пунктом 1446 Положення № 1153/2008.

Будь-яких доказів того, що його служба продовжена, позивач суду не надав.

Відтак до прийняття у порядку встановленому законодавством відповідного рішення про продовження військової служби позивача, у відповідача відсутні повноваження щодо його звільнення з військової служби.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

З огляду на те, що позивачу відмовлено у задоволенні позову, відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_5 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

3. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 16 серпня 2024 року