Справа № 607/16659/24
Суддя: Кунець Н. Р.
Дата ухвалення: 2024-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.08.2024 Справа №607/16659/24 Провадження №2-а/607/345/2024

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Кунець Н.Р.,

з участю секретаря судового засідання Ковбасюк М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Нюня Олександр Ігорович до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Нюня О.І. звернувся до суду з позовною заявою до відповідача Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 217228 від 16.07.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 16.07.2024 постановою серії БАВ N?217228 його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 36, ч. 1, 4 ст. 126 КУпАП. Разом з тим, вказану постанову позивача вважає необґрунтованою, незаконною і такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з не з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків поліцейського обставинам справ, порушення поліцейським норм матеріального і процесуального права.

Так, йому ставиться у провинну те, що він керував транспортним засобом при цьому 31.05.2024 Тернопільським МРС терміном на 12 місяців був позбавлений права керувати Т3, проте, не вказано номер справи в якій винесено зазначене судом рішення, а також зазначено просто «водій» без ідентифікації ПІБ.

Водночас, він не був обізнаний про позбавлення його права на керування транспортними засобами, оскільки перебував закордоном, при цьому жодних повідомлень про позбавлення права керувати транспортним засобом він не отримував, посвідчення водія у нього не вилучалось та тимчасовий талон (дозвіл) на керування транспортним засобом йому не видався, а в додатку «ДІЯ» його посвідчення водія було дійсне. Так само, працівники поліції не пред`явили йому доказів позбавлення його права керування транспортним засобом. Відтак на переконання позивача у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Окрім цього, у постанові також зазначено, що до постанови додається відеозапис, проте відеозапис до постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності доданий не був та відсутні інші докази як вчинення ним адміністративного правопорушення, так і керування транспортним засобом саме ним, а не іншою особою, як має право керувати транспортним засобом.

Також зауважує, що зупинка його транспортного засобу була здійснена всупереч вимогам ЗУ «Про Національну поліцію» та є безпідставною. Відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення ним ПДР України, які б становили передбачену законодавством підставу зупинення транспортного засобу, а відтак в даному випадку на думку позивача працівники поліції не мали достатніх правових підстав вимагати у нього пред`явити відповідні документи. Крім того, інспектор поліції проігнорував будь-які його пояснення, не дав можливості викласти такі в письмовому вигляді, а усі зауваження щодо порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення залишив поза увагою.

Окрім цього, позивач зазначає, що під час винесення оскаржуваної постанови працівниками поліції було допущено порядок розгляду матеріалів про вчинення адміністративного правопорушення, без з`ясування всіх обставин справи та з порушенням його прав, зокрема, йому не було роз`яснено прав та обов`язків, як особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, в тому числі щодо права на залучення адвоката, права на участь у дослідженні доказів та щодо можливості заявляти клопотання.

З огляду на вищевикладене позивач просить суд позов задовольнити, визнати протиправною та скасувати спірну постанову.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.07.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку, визначеному для розгляду окремої категорії термінових адміністративних справ, з урахуванням вимог параграфу 2 глави 11 КАС України.

06.08.2024 судом зареєстровано відзив на позовну заяву поданий представником відповідача Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, із змісту якого вбачається, що відповідач позов не визнає та заперечує проти нього. Представник відповідача вказує, що в ході встановлення та перевірки обставин справи було виявлено, що водій ОСОБА_1 позбавлений права керування транспортними засобами постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.05.2024 у справі № 607/16659/24 строком на 12 місяців, що підтверджується доданими до відзиву документами. Щодо тверджень позивача: про не ознайомлення його зі ст. 268 КУпАП, то представник зауважує, що інспектором проведено розгляд справи про адміністративне правопорушення, ознайомлено позивача з правами, передбаченими ст.63 Конституції України, ст. 268, 289 КУпАП, здійснено оцінку доказів. Це підтверджується відеозаписом з нагрудної камери № 472411 в період часу з 20 год. 35 хв. по 20 год. 37 хв., а також повторно ознайомлено з правами о 20 год. 55 хв. у зв`язку із встановленням факту, що ОСОБА_1 , на момент керування ТЗ був позбавленим права керування. При цьому, жодних заяв, клопотань та пояснень під час розгляду справи позивач не надавав. З приводжу тверджень позивача, що зупинка його транспортного засобу здійснена безпідставно усупереч вимогам ЗУ «Про Національну поліцію», та факту керування ним транспортним засобом, представник зазначає, що транспортний засіб позивача був зупинений відповідно до чинного законодавства, а саме у відповідності до п. 10 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», згідно якої поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту. Водночас, факт зупинки ТЗ чітко зафіксований на відео з автомобільного реєстратора службового ТЗ 9807, а саме о 20 год. 35 хв., а також на Н/К № 472411 водієві було роз`яснено причину зупинки транспортним засобом. Твердження позивача про те, що докази є недопустимими, а також в оскаржуваній постанові відсутня інформація про технічний пристрій, за допомогою якого здійснено відеозапис, представник вважає безпідставними, оскільки законодавець не встановлює вимогу, щодо зазначення повної назви відповідного технічного пристрою, а в постанові в графі 7 «До постанови додаються» зазначено відео з Н/К 472411, реєстратора службового ТЗ 9807, що не суперечить вимогам ст.283 КУпАП. Таким чином, на думку представника відповідача, був здійснений повний розгляд справи із належною оцінкою доказів, що зафіксовано на відеозаписах з нагрудних камер працівників поліції, а твердження позивача, які викладені в позовній заяві, не знайшли свого підтвердження та в повній мірі спростовуються наявними по справі доказами, а також мають на меті уникнення адміністративної відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення. На підстав викладеного просить відмовити у задоволенні позову.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, заяв про відкладення розгляду справи суду не подавали. Неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, що узгоджується з ч. 3 ст. 268 КУС України.

Суд, розглянувши справу, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав:

Судом встановлено, що 16.07.2024 поліцейським Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції була винесена постанова серії БАВ №217228 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1, ч. 4 ст. 126 КУпАП та відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400 грн.

Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 16.07.2024 о 20 год. 35 хв в м. Тернопіль по вул. Шашкевича водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом RENAULT FLUENCE д.н.з НОМЕР_1 при цьому з 31.05.2024 Тернопільським МРС терміном 12 місяців був позбавлений права керування транспортними засобами, також не мав при собі реєстраційного документа та поліса обов`язкового страхування ЦПВ власників наземних транспортних засобів.

Як вбачається із позовної заяви, позивач, ОСОБА_1 категорично заперечив обставини викладені у вищевказаній постанові.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За змістом ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-УІП, поліцейський вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 23 цього ж закону поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично дорожній мережі.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, Іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Статтею 222 КУпАП встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 222 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень, зокрема, і за частиною 1 статті 122 КУпАП.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до п. 2.3 рішення Конституційного суду України № 5-рп/2015 від 26.05.2015 "у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення", законодавство передбачає випадки коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а на місці вчинення правопорушення виноситься постанова (ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП), в такому разі притягнення особи до адміністративної відповідальності фактично відбувається у скороченому провадженні.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (в даному випадку відповідач) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, крім того чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона притягненню до адміністративної відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Частина 2 ст. 33 КУпАП встановлює, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху і є тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем слід було довести протиправність правопорушення (проступку), зокрема об`єктивну сторону інкримінованого йому правопорушення.

При цьому, доведеність вини позивача підлягає доказуванню шляхом збирання та перевірки доказів, передбачених ст. 251 КУпАП.

У відповідності до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будьякі дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справ

За змістом ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Крім того, у зв`язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб`єкта владних повноважень, ч. 4 ст. 70 КАС України, зобов`язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно з п п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Так, у п. 7 спірної постанови серії БАВ № 217228 від 16.07.2024 вказано, що до постанови додається відео з нагрудної камери 472411 та відео з реєстратора службового ТЗ 9807.

Відповідачем до відзиву долучено диск із відеозаписами із нагрудної камери працівників поліції та реєстратора службового автомобіля.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001 №1306 ( із змінами і доповненнями).

Згідно з вимогами п. 1.1 ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих правил.

Судом встановлено, що згідно оскаржуваної постанови позивачу ОСОБА_1 ставиться у вину те, що він 16.07.2024 о 20 год. 35 хв в м. Тернопіль по вул. Шашкевича керував транспортним засобом RENAULT FLUENCE д.н.з НОМЕР_1 при цьому з 31.05.2024 Тернопільським МРС терміном 12 місяців був позбавлений права керування транспортними засобами, також не мав при собі реєстраційного документа та поліса обов`язкового страхування ЦПВ власників наземних транспортних засобів, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.ч. 1, 4 ст. 126 КУпАП.

Так, з приводу наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП суд зазначає наступне.

Диспозицією ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

За змістом п.п. 2.1.б, 2.1.ґ ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції, Служби безпеки, Управління державної охорони технічний талон); чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно із пунктом 2.4 ПДР України, на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно зі статтею 53 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, положеннями статті 53 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право органів Національної поліції перевіряти наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а підпунктами 2.1, 2.4 ПДР України, встановлено обов`язок водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такий поліс.

Так, оглядом відеозаписів із нагрудних камер працівників поліції долучених представником відповідача до матеріалів справи судом встановлено, що на момент зупинки транспортного засобу RENAULT FLUENCE н.з 03 EI 5112 під керуванням ОСОБА_1 у останнього не було при собі реєстраційного документа на транспортний засіб та чинного страхового полісу (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинного внутрішнього електронного договору зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Зазначене підтверджує обставини зазначені в постанові серії БАВ № 217228 від 16.07.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Докази того, що на момент розгляду поліцейським справи про адміністративне правопорушення, позивачем було надано реєстраційний документ на транспортний засіб RENAULT FLUENCE н.з 03 EI 5112 та чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів позивачем суду не подано.

Отже, аналіз фактичних обставин справи, установлених під час її розгляду, у їх взаємному зв`язку та сукупності мотивів, покладених в основу оскаржуваної постанови, дає підстави для висновку про доведеність належними та допустимими доказами вини позивача ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Щодо наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП суд зазначає наступне.

За змістом п. 2.1.а ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частина 4 ст. 126 КУпАП, передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами

Відповідно до ст. 9-11 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Враховуючи наведені норми, ретельному дослідженню підлягає наявність в діях ОСОБА_1 умислу при здійсненні керування транспортного засобу без наявності права керування транспортними засобами.

Матеріалами справи підтверджується, що постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.05.2024 постановленою у справі № 607/10465/24, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Вказана постанова набрала законної сили 31.05.2024, що вбачається із відповідно штампу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області проставленого на даній постанові.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказував, що він не був обізнаний про позбавлення його права на керування транспортними засобами, оскільки перебував закордоном, при цьому жодних повідомлень про позбавлення права керувати транспортним засобом він не отримував, посвідчення водія у нього не вилучалось та тимчасовий талон (дозвіл) на керування транспортним засобом йому не видався, а в додатку «ДІЯ» його посвідчення водія було дійсне.

Разом з тим, як слідує із дослідженого судом відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, а саме, починаючи з 02 хв. 42 сек., що відповідає фактичному часу 20 год. 36 хв. 32 сек., після зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 , працівниками поліції встановлено, що ОСОБА_1 був притягнутий до відповідальності за ст. 130 КУпАП постановами суддів Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. Такі ж обставини на місці події підтвердив ОСОБА_1 , проте вказав, що усі постанови ним оскаржуються у апеляційному порядку. Працівником поліції під час встановлення обставин справи ОСОБА_1 повідомлено, що з інформаційного порталу Національної поліції України вбачається, що є дві постанови суду, які набрали законної сили 31.05.2024 та 04.06.2024, якими його позбавлено права керування транспортними засобами на 12 місяців. ОСОБА_1 відповів, що знає про такі обставини, проте ці постанови ним оскаржуються та повідомив працівникам поліції єдині унікальні номери судових справ. Надалі працівником поліції було досліджено Єдиний державний реєстр судових рішень, з якого встановлено, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Нюні О.І. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.05.2024 у справі № 607/10465/24 була повернута, у зв`язку із пропуском строку на апеляційне оскарження, відтак ОСОБА_1 було повідомлено, що його буде притягнуто до відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Як вбачається із Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Тернопільського апеляційного суду від 21.06.2024 у справі № 607/10465/24, у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Нюні О.І. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 травня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП відмовлено. Повернуто представнику ОСОБА_1 адвокату Нюні О.І. апеляційну скаргу в зв`язку із пропуском строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до змісту даної постанови, апеляційним судом з поміж іншого встановлено, що у матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 від 17.05.2024, в якій він просив видати копію постанови від 13.05.2024 щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка отримана ним 21.05.2024, що стверджується відміткою на заяві. Посилаючись на поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження представник ОСОБА_2 зазначав, що через незадовільний стан здоров`я ОСОБА_1 отримав постанову та після лікування звернувся до нього, у зв`язку із чим 12.06.2024 було укладено договір про надання правничої допомоги, проте будь-яких доказів, які б свідчили про лікування ОСОБА_1 адвокатом до апеляційної скарги не долучено. На переконання судді апеляційного суду, у даному випадку поважні причини для поновлення представнику ОСОБА_1 адвокату Нюні О.І. строку на апеляційне оскарження відсутні.

На думку суду вказані вище обставини спростовують доводи ОСОБА_1 щодо того, що йому не було відомо про позбавлення його права керування транспортним засобом, оскільки перебував закордоном та жодних повідомлень про позбавлення права керувати транспортним засобом він не отримував.

Суд зауважує, що в своїх рішеннях Європейський суд наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Таким чином, суд вважає, що той факт, що позивач ОСОБА_1 21.05.2024 отримав копію постанови судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.05.2024 у справі № 607/10465/24 та оскаржив її в апеляційному порядку через свого представника, шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду, яка постановою від 21.06.2024 була повернута, у зв`язку із пропуском строку на апеляційне оскарження, свідчить про те, що ОСОБА_1 було відомо про позбавлення його права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Вказані обставини свідчать про те, що станом на 16.07.2024 позивачу ОСОБА_1 було достеменно відомо про позбавлення його права керувати транспортним засобом постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.05.2024, проте він допустив можливість керування транспортним засобом, у зв`язку із чим обґрунтовано притягнутий до відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП.

Суд зауважує, що згідно п.9 ч.1 ст.129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку (ст. 129-1 Конституції України).

Посилання представника позивача на те, що працівниками поліції не було ознайомлено ОСОБА_1 із постановою якою його позбавлено права керування транспортними засобами та така не була дослідження при винесені спірної постанови є безпідставними, оскільки повністю спростовуються відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції, з яких вбачається, що працівниками поліції було досліджено постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.05.2024 у справі №607/10465/24 з Єдиного державного реєстру судових рішень та повідомлено ОСОБА_1 номер, дату та зміст постанови. Більше того, такі відомості вже були відомі ОСОБА_1 , що останній підтвердив працівникам поліції.

Так само не заслуговують на увагу доводи сторони позивача з приводу того, що працівниками поліції не було роз`яснено ОСОБА_1 права та обов`язки та не було дотримано право на правову допомогу, так як згідно з відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції, працівниками поліції було два рази роз`яснено ОСОБА_1 права та обов`язки передбачені ст. 63 Конституції України та 268 КУпАП (02 хв. 15 сек. відеозапису, що відповідає фактичному часу 20 год. 36 хв. 05 хв. та 21 хв. 50 сек. відеозапису, що відповідає фактичному часу 20 год. 55 хв. 38 сек.), після чого ОСОБА_1 зазначав, що йому права та обов`язки зрозумілі та будь яких клопотання, в тому числі і клопотання скористатись правничою допомогою не заявляв.

Таким чином твердження представника позивача про позбавлення ОСОБА_1 права на отримання правової допомоги під час розгляду справи про притягнення його до відповідальності є спростованими відеозаписами,які були досліджені у судовому засіданні.

Щодо посилань представника позивача на відсутність підстав для зупинки транспортного засобу, то суд звертає увагу, що за змістом п. 10 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Так, як вбачається із відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції, одразу після зупинки транспортного засобу, працівниками поліції було повідомлено ОСОБА_1 , що причиною зупинки його автомобіля є необхідність перевірки документи на транспортний засіб RENAULT FLUENCE д.н.з НОМЕР_1 , оскільки такий знаходиться на іноземній реєстрації, відтак суд не бере до уваги заперечення представника позивача з приводу законності підстав зупинки транспортного засобу позивача.

Також необґрунтованими є доводи сторони позивача, щодо відсутності факту керування транспортним засобом, так як відеозаписами із нагрудної камери працівників поліції та реєстратора службового автомобіля, підтверджується факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом RENAULT FLUENCE д.н.з НОМЕР_1 , а саме з останніх у сукупності вбачається момент зупинки транспортного засобу та те, що одразу після його зупинки на сидінні водія перебував саме ОСОБА_1 .

Щодо інших доводів сторін, то згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04). Відтак суд вважає, що надав відповідь на усі поставлені сторонами питання та навів оцінку усім основним доводам, якими останні обґрунтовували заявлені вимоги.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, позивачем не надано суду належних, достатніх та достовірних доказів, які б спростували факти викладені в оскаржуваній постанові та факт наявності в його діях складу правопорушень передбачених ч. ч. 1, 4 ст. 126 КУпАП.

Згідно з частиною першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зважаючи на те, що судом не встановлено належних доказів, що спростовують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення є правомірною та підстави для її скасування відсутні, а притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення в межах санкції ч. 4 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 20 400 грн відповідає вимогами чинного законодавства.

Відповідно до вимог пункту 1 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до переконання, що підстав для задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 не має, а постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №217228 від 16.07.2024 винесена у відповідності до вимог чинного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки з задоволенні позову відмовлено, то судові витрати стягненню з відповідача на корись позивача за рахунок бюджетних асигнувань не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись статтями 73-77, 90, 205, 241-246, 255, 268, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Нюня Олександр Ігорович до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №217228 від 16.07.2024, відмовити.

Судові витрати у виді судового збору у розмірі 605 гривень 60 копійок покласти на позивача ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 16.08.2024.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: адвокат Нюня Олександр Ігорович, РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса місця праці вул. За Рудкою, 33 м. Тернопіль.

Відповідач: Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, , адреса місця знаходження: вул. Котляревського, 24, м. Тернопіль.

Головуючий суддяН. Р. Кунець