Справа № 160/14689/23
Суддя: Рянська Вікторія В'ячеславівна
Дата ухвалення: 2024-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рянської В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Дніпрі у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІДРОСЕНД» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІДРОСЕНД» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків форми «В3» № 433/32-00-07-03-18 від 17.05.2023, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «ГІДРОСЕНД» відмовлено у наданні бюджетного відшкодування на суму 681436,00 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків форми «В3» № 434/32-00-07-03-18 від 17.05.2023, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «ГІДРОСЕНД» було зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 8520,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за результами перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІДРОСЕНД» (далі також ТОВ «ГІДРОСЕНД»), проведеної Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків, було складено акт перевірки № 393/32-00-07-03-13/34996776 від 21.04.2023. На підставі зазначеного акта Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків 17.05.2023 прийняло оскаржувані податкові-повідомлення рішення, які позивач вважає протиправними. Під час проведення перевірки контролюючому органу було надано всі необхідні первинні документи для підтвердження дотримання вимог Податкового кодексу України при формуванні розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість із контрагентами-постачальниками за період, що перевірявся. Господарські операції між ТОВ «ГІДРОСЕНД» та його контрагентами-постачальниками СТОВ «ІЛЮС», ПП «Світловодська мануфактура» мали реальний характер та спричинили реальні зміни майнового стану позивача. Висновки відповідача обґрунтовані прийняттям щодо СТОВ «ІЛЮС» 31.01.2023 рішення № 96 про відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку. Однак позивач придбав у СТОВ «ІЛЮС» насіння соняшника на суму 5548836,46 грн (у тому числі ПДВ 681436,05 грн) у червні 2022 року та на підставі податкових накладних, зареєстрованих у Єдиному реєстрі податкових накладних, включив вказану суму до податкового кредиту за червень 2022 року, та в декларації за січень 2023 року до бюджетного відшкодування. З липня 2022 року до січня 2023 року ТОВ «ГІДРОСЕНД» не мало фінансово-господарських відносин зі СТОВ «ІЛЮС». При цьому можливість проведення господарських операцій з постачання насіння соняшника між СТОВ «ІЛЮС» і ТОВ «ГІДРОСЕНД» та їх документальне оформлення контролюючий орган не ставить під сумнів. Висновок контролюючого органу про неможливість здійснення господарських операцій з придбання ТОВ «ГІДРОСЕНД» товару у ПП «Світловодська мануфактура», який ґрунтується на відомостях ІС «Податковий блок», спростовується первинними бухгалтерськими документами, а також документами, наданими ПП «Світловодська мануфактура». ТОВ «ГІДРОСЕНД» правомірно включило суми ПДВ до складу податкового кредиту. Законодавство України не ставить виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит у залежність від дотримання вимог податкового законодавства його контрагентами за умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об`єктивної зміни складу активів платника податку покупця.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2023 позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
15.08.2023 до суду надійшло подане у встановлений строк клопотання позивача в порядку усунення недоліків з доданими до нього документами.
Ухвалою від 16.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.
31.08.2023 до суду надійшла заява відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, у задоволенні якої відмовлено ухвалою від 04.09.2023.
06.09.2023 надійшла заява позивача про стягнення з відповідача судових витрат зі сплати судового збору, а також витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн.
27.09.2023 надійшло клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, у якому відповідач зазначає про їх необґрунтованість та неспівмірність зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг.
Станом на час розгляду справи відповідь на відзив та заперечення до суду не надійшли. Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов таких висновків.
Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основний вид економічної діяльності ТОВ «ГІДРОСЕНД» за КВЕД: 10.41 Виробництво олії та тваринних жирів.
21.04.2023 за результатами перевірки складено акт № 393/32-00-07-03-13/34996776 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету.
Відповідно до висновків вказаного акта перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні за січень 2023 року у деклараціях від`ємного значення з ПДВ встановлено такі порушення ТОВ «ГІДРОСЕНД»:
- п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України (зі змінами), внаслідок чого завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 8520,00 грн;
- пп. в) п. 200.14 ст. 200, п. 82 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України, (зі змінами), внаслідок чого ТОВ «ГІДРОСЕНД» не має права на отримання бюджетного відшкодування за результатами документальної позапланової виїзної перевірки по деклараціях з податку на додану вартість за січень 2023 року в сумі 681436,00 грн.
На підставі акта перевірки № 393/32-00-07-03-13/34996776 від 21.04.2023 Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків прийнято податкові повідомлення-рішення:
№ 433/32-00-07-03-18 від 17.05.2023, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «ГІДРОСЕНД» відмовлено у наданні бюджетного відшкодування за січень 2023 року на суму 681436,00 грн;
№ 434/32-00-07-03-18 від 17.05.2023, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «ГІДРОСЕНД» зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 8520,00 грн.
Предметом розгляду даної адміністративної справи є правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, прийнятих Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платника податків.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд дійшов такого висновку.
Податковий кодекс України (далі також ПК Ураїни; у редакції на час виникнення спірних правовідносин) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Пунктом 44.2 ст. 44 ПК України передбачено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
За змістом пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.
Підпунктом «в» пункту 200.14 статті 200 Податкового кодексу України (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) встановлено якщо за результатами камеральної або документальної перевірки, контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган: у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.
Судом встановлено, що 27.05.2022 між ТОВ «ГІДРОСЕНД» (покупцем) і СТОВ «ІЛЮС» (постачальником) було укладено договір поставки № 27052201, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати у власність покупцю сільськогосподарську культуру насіння соняшника, а покупець зобов`язується прийняти та своєчасно здійснити оплату товару на умовах даного договору.
Пунктом 2.5 договору передбачено, що поставка товару здійснюється як однією, так і декількома партіями. Під партією товару сторони розуміють кількість вантажу, на яку оформлена одна товаро-транспортна накладна або специфікація.
Згідно з пунктом 3.1 ціна на товар встановлюється у національній валюті України та узгоджується з покупцем на день поставки товару у специфікаціях та/або рахунках.
Копії вказаних податкових накладних, додані до позовної заяви, містять відомості про їх реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних у червні 2022 року.
Зауважень до наданих ТОВ «ГІДРОСЕНД» первиних бухгалтерських документів, які підтверджують реальність здійснення господарських операцій у червні 2022 року із СТОВ «ІЛЮС», відповідачем не зазначено ні в акті перевірки, ні у відзиві.
Висновки відповідача про те, що ТОВ «ГІДРОСЕНД» не має права на отримання бюджетного відшкодування на суму 681436,00 грн, ґрунтуються виключно на прийнятті комісією з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних щодо СТОВ «ІЛЮС» рішення № 96 від 31.01.2023 про відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку (п. 6 Критеріїв ризиковості платника податку - платником податку не подано контролюючому органу податкової звітності з податку на додану вартість за два останніх звітних (податкових) періоди всупереч нормам підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 та абзацу першого пункту 49.2 і пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України (далі - Кодекс), з урахуванням вимог підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу.).
Однак таке рішення щодо СТОВ «ІЛЮС» було прийнято у січні 2023 року, тоді як від`ємне значення ПДВ на суму 681436,06 грн сформовано за господарськими операціями, здійсненими між позивачем і СТОВ «ІЛЮС» у червні 2022 року, тобто до прийняття такого рішення.
Беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення № 433/32-00-07-03-18 від 17.05.2023, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «ГІДРОСЕНД» відмовлено у наданні бюджетного відшкодування за січень 2023 року на суму 681436,00 грн, є протиправним і таким, що прийняте відповідачем безпідставно.
Щодо підстав формування від`ємного значення суми податку на додану вартість 8520,00 грн, розмір якого зменшено оскаржуваним податковим повідомленням-рішення № 434/32-00-07-03-18 від 17.05.2023, суд дійшов такого висновку.
06.12.2018 між ПП «Світловодська мануфактура» (постачальником) і ТОВ «ГІДРОСЕНД» (покупцем) укладено договір поставки № 4, за умовами якого постачальник зобов`язується передавати у власність покупцеві спецодяг в асортименті та кількості згідно з видатковою накладною, а продавець зобов`язується оплатити товар та прийняти товар у порядку та на умовах, визначених даним договором.
Листом ПП «Світловодська мануфактура» від 19.06.2023 № 7, адресованим представнику позивача, підтверджено факт постачання у січні 2023 року на адресу ТОВ «ГІДРОСЕНД» товару: куртка охоронника (10 шт.), костюм охоронника (10 шт.) відповідно до договору поставки № 4 від 06.12.2018. На підтвердження зазначених у листі обставин щодо здійснення ПП «Світловодська мануфактура» господарської діяльності з виробництва робочого одягу додано копії відповідних документів.
В акті перевірки підтверджено відображення вказаних операцій в бухгалтерському обліку та оплату за вказані послуги.
Зі змісту акта перевірки встановлено, що обставини порушень позивачем податкового законодавства, сформовані виключно на підставі зібраної податкової інформації.
При цьому, суд вказує, що в акті перевірки контролюючим органом не надано оцінку господарським взаємовідносинам позивача з його контрагентами на підставі наданої до перевірки первинної документації та документів бухгалтерського та податкового обліку.
Суд звертає увагу, що сама по собі податкова інформація не є достатньою підставою для висновку про неможливість реального здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами. Суд наголошує на недопустимості такого підходу податкового органу до оцінки правомірності формування позивачем податкового кредиту, оскільки отримана податкова інформація повинна оцінюватися у співвідношенні з первинною документацією.
Крім того, суд зауважує, що отримання податковим органом податкової інформації, у якій викладено висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення у звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов`язку із самостійного встановлення та доведення факту вчинення платником податків порушення закону. Зібрана податкова інформація щодо контрагента не має преюдиціального значення та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджує обставини фактичної дійсності.
Суд встановив, що позивачем було надано документи, які дають можливість дійти висновку про рух активів у процесі здійснення зазначених вище господарських операцій, наявність спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарських операцій та існування зв`язку між фактом придбання товарів (робіт, послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку та доказами на підтвердження отримання позивачем товарів.
Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, що стосуються господарських операцій з контрагентами позивача, суд надає перевагу належним письмовим доказам, а саме документам первинного бухгалтерського обліку.
Суд зазначає, що підставою для ведення бухгалтерського обліку господарських операцій та надання юридичної сили і доказовості є первинні документи, що повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88.
Згідно з пунктом 1.2 цього Положення первинні документи - це документи, створені у паперовій або в електронній формі, які містять відомості про господарські операції.
Відповідно до пункту 2.1 Положення підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).
Судом було досліджено первинні документи, на підставі яких формується бухгалтерський та податковий облік, які були складені на підставі договорів із зазначеним вище контрагентами позивача, та встановлено, що вказані господарські операції пов`язані з господарською діяльністю позивача, а первинні документи складені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому, суд вважає висновки податкового органу, викладені в акті перевірки стосовно виконання умов досліджуваних договорів, необґрунтованими, оскільки правомірність формування податкового кредиту по вказаним контрагентам підтверджується долученими до матеріалів справи первинними документами.
Надані позивачем первинні документи підтверджують формування показників податкової звітності позивача та вказують, що господарські операції, які є підставою для формування податкового обліку підприємства, відбулись.
Рух активів при здійсненні вище вказаних операцій підтверджується документами про оплату, накладними, укладеними договорами, документами податкового обліку, копії яких долучені до матеріалів справи та були досліджені судом.
Вищезазначені документи не мають дефектів форми, змісту або походження, які відповідно до ст.ст. 198, 201 Податкового кодексу України, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.
Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 № 727, акт документальної перевірки - документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки та відображає її результати; довідка документальної перевірки - документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки та відображає її результати і є носієм доказової інформації про невстановлення фактів порушень вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно з пунктом 5 Розділу ІІ зазначеного Порядку, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджує наявність зазначених фактів.
Обов`язково наводиться в акті документальної перевірки інформація щодо фактів та обставин, які підтверджують та доводять наявність вини платника податків (з детальним їх описом; дослідженням, яке доводить, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, встановлених Податковим кодексом, проте не вжив достатніх заходів для їх дотримання; документами та інформацією, яка підтверджує наявність вини платника податків), а також інформація щодо пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності платника податків.
Зібраними у справі доказами підтверджуються господарські операції позивача, а відтак спростовуються висновки акту перевірки про порушення позивачем вимог податкового законодавства.
Крім того, суд зазначає, що податковий орган в акті перевірки не ставив під сумнів достовірність даних, вказаних у всіх первинних документах та документах бухгалтерської звітності, а також не зазначав про порушення вимог чинного податкового законодавства при їх формуванні.
Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженості дій між ними.
Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16.05.2023 у справі № 805/1357/16-а.
Допущені контрагентом порушення вимог законодавства при створенні підприємства та веденні господарської діяльності можуть потягнути відповідальність щодо нього та не впливають на право позивача на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість та до складу бюджетного відшкодування сплаченого у попередніх періодах постачальнику податку на додану вартість.
Суд звертає увагу, що принцип індивідуальної податкової відповідальності - один з принципів, на яких базується чинне податкове законодавство України. Так, за змістом статті 47 Податкового кодексу України складання податкової звітності покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів.
Відповідно до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що свідчить про те, що, у разі коли контрагент не виконав свого зобов`язання зі сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо неплатника, а не інших осіб, у тому числі його контрагентів. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на віднесення сплачених ним у ціні товару (послуг) відповідних сум до складу податкового кредиту з ПДВ, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.
Суд зазначає, що висновки контролюючого органу про відсутність у контрагента позивача ПП «Світловодська мануфактура» трудових та матеріально-технічних ресурсів контролюючим органом зроблено виключно на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації наявної в базі даних ДПС, проте податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, носить виключно інформативний характер та сама по собі, окремо від інших доказів або за їх відсутності, не доводить наявності податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган.
Крім того, суд вказує, що контролюючим органом не було проведено контрольних заходів щодо контрагентів постачальників позивача та дослідження їх первинних документів, не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально-технічне забезпечення були недостатніми для проведення господарської діяльності з надання послуг, обумовленого укладеними договорами з позивачем, як не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили про наявність фактів та свідчили про протиправну поведінку контрагентів та про обізнаність платника податків щодо такої поведінки та злагодженості дій між ними.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 10.05.2023 у справі № 810/1052/15.
Так само не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання взятих на себе зобов`язань посилання податкового органу на відсутність достатньої кількості штатних одиниць, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.
Отже, податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах щодо контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, не є обов`язковим свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, які є підставами формування бухгалтерського обліку.
Сама по собі відсутність необхідних матеріальних чи трудових ресурсів у контрагентів платника податків не є безумовним свідченням нереальності господарської операції, оскільки їх наявність або відсутність (ресурсів) у господарюючих суб`єктів не має правового значення для вирішення питання про наявність наміру сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених укладеними правочинами.
При цьому, контролюючим органом не надано належних та допустимих доказів на спростування реальності господарських операцій. Контролюючим органом не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення спірних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) позивача та наміру одержати економічний ефект. Податкова ж інформація щодо контрагентів позивача не може слугувати підставою для відмови позивачу в отриманні податкової вигоди за відсутності доведення податковим органом недобросовісних узгоджених дій сторін господарської операції або обізнаності платника податку із податковими зловживаннями контрагентів.
Разом з тим, зазначені обставини, які фактично носять характер припущень з боку контролюючого органу, недостатньо, щоб стверджувати про нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 12.12.2019 у справі № 814/1439/17 та від 26.01.2023 у справі № 280/5647/19.
У контексті наведеного суд зазначає, що на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, позивачем надано належно оформлені первинні документи та інші документи, складені в межах вчинених господарських операцій, які в сукупності свідчать про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій та використання їх в межах господарської діяльності позивача, що є підставою для формування платником податкового обліку.
У свою чергу, викладені відповідачем аргументи є недостатніми, оскільки податкове законодавство України не ставить право платника податків в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу, знаходження за заявленою юридичною адресою тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати, саме, для цієї особи.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. Отже, господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.
Контролюючим органом не подано доказів, які однозначно свідчили би про неправдивість одержаних від платника документів, підтверджували би фіктивний характер спірних операцій та недобросовісність позивача як платника податків. Відповідачем не надано суду жодних доказів, які підтверджували б те, що вчинення правочину (укладення договору), на підставі якого виникли взаємовідносини між позивачем та контрагентом не відповідали дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав та обов`язків чи свідчили б про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності товариства, господарській меті з метою досягнення правових наслідків та які порушують публічний порядок, суперечать моральним засадам суспільства та спрямовані на заволодіння майном держави.
Отже, позивач як платник податків самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та сплату, лише, ним самим податку до бюджету відповідно до законодавства України. Він не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни, як і не може нести відповідальність за неподання контрагентом первинних документів. У разі якщо контрагентом були допущені порушення норм податкового або іншого законодавства, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цього контрагента, а не сумлінного платника податків.
Відповідачем не доведено правомірність висновків про завищення позивачем від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 8520,00 грн, та відсутність у позивача права на отримання бюджетного відшкодування по декларації з податку на додану вартість за січень 2023 року в сумі 681436,00 грн.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінюючи надані сторонами докази, суд відзначає, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог, у той час як відповідачем не надано належних доказів на підтвердження правомірності оскаржуваних рішень.
Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, з урахуванням висновків Верховного Суду щодо застосування нопм права, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають визнанню протиправними та скасуванню.
Відповідно до ч. 1 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Статтею 139 КАС України врегульовано питання розподілу судових витрат. Частиною 1 статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ст. 139 КАС України понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.
Щодо розподілу витрат позивача на правничу допомогу, які заявлено ним у сумі 8000,00 грн, суд дійшов такого висновку.
Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 КАС України).
Відповідно до положень частини 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем додано до заяви від 29.08.2023 копії договору про надання правничої допомоги від 12.06.2023, укладеного між ТОВ «ГІДРОСЕНД» (замовником) і адвокатом Кириленком Юрієм Григоровичем (представником), додатку 1 до цього договору, рахунок за надані послуги від 25.07.2023, акт виконаних робіт (прийняття послуг) від 29.08.2023.
Відповідно до пункту 1.1 договору про надання правничої допомоги від 12.06.2023 в порядку та на умовах, визначених цим договором, представник зобов`язується надати замовнику правничу допомогу, яка складається з підготовки адміністративного позову ТОВ «ГІДРОСЕНД» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, прийнятих Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків за результатами перевірки ТОВ «ГІДРОСЕНД» (акт № 393/32-00-07-03-13/34996776 від 21.04.2023), представництва інтересів замовника під час розгляду адміністративного позову в суді першої інстанції.
Підпунктом 4.7 пункту 4 договору про надання правничої допомоги від 12.06.2023 (у редакції згідно з додатком № 1 від 12.06.2023) визначено розмір гонорару представника у сумі 8000,00 грн. Гонорар має бути сплачений у строк не пізніший п`яти календарних днів після ухвалення рішення судом першої інстанції.
В акті виконаних робіт (прийняття послуг) від 29.08.2023 зазначено про надання у повному обсязі послуг, визначених договором про надання правничої допомоги від 12.06.2023 на суму 8000,00 грн, та наведено розрахунок суми гонорару: ознайомлення з актом перевірки 700,00 грн (1 год); ознайомлення з наявними первинними бухгалтерськими документами та іншими документами, що є доказами, їх аналіз, збирання додаткових доказів, складення адвокатського запиту та аналіз відповіді на нього 4200,00 грн (6 год.), складення позовної заяви з додатками 3100,00 грн.
При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою, суд враховує, що розгляд справи здійснювався судом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). До суду позивачем було подано позовну заяву, клопотання в порядку усунення її недоліків та заяву про відшкодування судових витрат. Інших заяв позивача по суті справи та заяв з процесуальних питань до суду не надходило. Зазначені в акті виконаних робіт від 29.08.2023 послуги адвоката фактично є однією послугою з підготовки позовної заяви до суду.
З урахуванням вищевикладеного, обсягу наданих послуг адвокатом, обґрунтованим, документально підтвердженим і пропорційним до предмета спору розміром витрат на правничу допомогу є сума 3000,00 грн, яка відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 9, 77, 90, 134, 139, 243, 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІДРОСЕНД» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків № 433/32-00-07-03-18 від 17.05.2023.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків № 434/32-00-07-03-18 від 17.05.2023.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ГІДРОСЕНД», місцезнаходження: 27552, Кіровоградська область, м. Світловодськ, смт Власівка, вул. Молодіжна, 65, .

Відповідач: Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, місцезнаходження: 49600, м. Дніпро, проспект Олександра Поля, буд. 57, .

Повне рішення суду складено 15.08.2024.

Суддя В.В. Рянська