Справа № 460/24360/23
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/24360/23 пров. № А/857/7184/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року (головуючий суддя: Гудима Н.С., місце ухвалення - м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинення певних дій, -

встановив:

ОСОБА_1 18.10.2023 звернувся з позовом до суду, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області № 02 від 21.09.2023 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити з 15.09.2023 ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Обґрунтовує позов тим, що орган Пенсійного фонду протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку, оскільки останній має статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідні страховий стаж та період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року позов задоволено.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що позивачу правомірно відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, як потерпілому від аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку із не підтвердженням проживання (роботи) станом на 01.01.1993 не менше 3 років в зоні гарантованого добровільного відселення.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Балаховичі Володимирецького району Рівненської області. Зареєстроване місце проживання з 04.07.1989 місто Кузнецовськ Рівненської області.

Довідкою від 29.08.2023 № 239, виданою Рівненською обласною державною адміністрацією підтверджується, що позивач є потерпілим від Чорнобильської катастрофи категорії 3.

Згідно з цією довідкою її пред`явник має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до довідки від 28.03.2023 № 199, виданої Полицькою сільською радою Вараського району Рівненської області, позивач дійсно проживає без реєстрації в с. Балаховичі Вараського району Рівненської області, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 19.06.2023 у цивільній справі № 556/1085/23 яке набрало законної сили 20.07.2023, встановлено факт проживання позивача в с.Балаховичі Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області в період з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року.

Позивач, 15.09.2023 звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (зареєстровано в органі Пенсійного фонду 15.09.2023 за № 4126).

За принципом екстериторіальності заява та додані до неї документи передані до Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області для вирішення питання про призначення пенсії.

Так, 21.09.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Вінницькій області прийнято рішення №02 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії, у зв`язку з не підтвердженням факту проживання (роботи) станом на 01.01.1993 в зоні гарантованого добровільного відселення 3 роки.

Листом від 27.09.2023 № 1700-0205-8/83720 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомило позивача про прийняте рішення про відмову у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

Вважаючи рішення про відмову у призначенні пенсії протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки факт постійного проживання позивачки у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 років, зокрема, підтверджено довідкою органу місцевого самоврядування, рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 07.10.2022 у справі № 556/1944/22 та посвідченням, а тому позивач має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-XII).

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-ХІІ) пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 55 Закону № 796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Абзацом п`ятим пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІ передбачено, що особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Абзацом шостим пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІ передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зменшення пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років, з приміткою, що початкова величина - 2 роки зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Системний аналіз наведених вище правових норм надає підстави для висновку, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналогічні висновки щодо застосування наведених вище правових норм викладено у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року справі № 556/1153/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 565/1829/17.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що питання щодо необхідного страхового стажу для призначення пенсії у відповідача не виникало, оскільки за поданими документами та індивідуальними відомостями про застраховану особу в системі персоніфікованого обліку, до страхового стажу позивачу зараховано всі періоди.

Єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, згідно оскаржуваного Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області № 02 від 21.09.2023, було не підтвердження факту проживання позивачем у зоні гарантованого добровільного відселення.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає такі покликання пенсійного органу безпідставними, з огляду на таке.

Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 № 106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи», с. Балаховичі Володимирецького району, Рівненської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 19.06.2023 у справі № 556/1085/23, яке набрало законної сили, встановлено факт проживання ОСОБА_1 з 26.04.1986 по 01.01.1993 в селі Балаховичі Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області.

Відповідно до довідки від 28.03.2023 № 199, виданої Полицькою сільською радою Вараського району Рівненської області, позивач дійсно проживає без реєстрації в с. Балаховичі Вараського району Рівненської області, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

З огляду на викладене, оскільки період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить не менше 3 років, а тому ОСОБА_1 має право на зниження пенсійного віку на 6 років.

Отже, за встановлених обставин справи, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить не менше 3 років, позивач досяг 55-річного віку і в нього наявний страховий стаж 31 роки 8 місяців 26 дні (наявність якого не заперечується відповідачами), а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області № 02 від 21.09.2023 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку підлягає скасуванню та є всі правові підстави для призначення пенсії, у відповідності до положень статті 55 Закону № 796-ХІІ.

Щодо покликання апелянта, що встановлення судовим рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 19.06.2023 у справі № 556/1085/23 факту проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення певної кількості років, не може бути підтвердженням проживання у цій зоні та підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними, оскільки згідно ст. 129-1 Конституції України, рішення є обов`язковим до виконання, а приписами ч. 4 ст. 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити з 15.09.2023 ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат на користь відповідача не має.

Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року у справі № 460/24360/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. Я. Качмар
В. В. Ніколін