Справа № 620/2996/24
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2024-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2996/24 Суддя (судді) першої інстанції: Соломко І.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Вівдиченко Т.Р.,

Грибан І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 травня 2024 року, прийнятого у відкритому судовому засіданні, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, в якому просив суд:

визнати протиправними дії відпровідача щодо відмови позивачу у підготовці та визнання протиправними та скасування наказів відповідача від 12.02.2024 № 264 та від 12.02.2024 № 87 о/с;

поновити позивача на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 (м. Бахмач) Ніжинського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області;

стягнути з відповідача на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.05.2024 позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу та вказує, що оскільки суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.05.2024 у справі № 620/2996/24 слід скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відповідач наголошує, що суд першої інстанції обґрунтував висновки щодо порядку несення служби нарядом групи реагування патрульної поліції виключно нормами Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або - події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України (затверджена наказом МВС України від 27.04.2020 № 357). Однак, на думку відповідача, такі висновки та обґрунтування обсягів завдань, функцій та повноважень нарядів патрульної поліції є помилковими, адже вказаний нормативний акт є одним з кількох, на які спирається законодавець визначаючи роботу поліції. Оскільки, Інструкція з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або - події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України не охоплює всі завдання та функції нарядів патрульної поліції під час несення ними служби, а регулює певну їх частину в чітко визначеній площині - порядок реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події також оперативне інформування (пункт 1 розділу 1).

Відповідач вважає, що суд першої інстанції залишив поза увагою і не надав правової оцінки в розрізі спірних правовідносин такий важливий для визначення сутності вчиненого позивачем дисциплінарного проступку і обґрунтованості рішення відповідача в частині обраного виду дисциплінарного стягнення аспект, який ґрунтується на загальновідомих фактах:

стаття 12 Закону України «Про національну безпеку України»-визначає склад сектору безпеки і оборони, до якого відповідно до частини 2 вказаної статті входить Національна поліція України;

Чернігівська область є прикордонною областю з країною-агресором;

на території обслуговування наряду групи реагування патрульної поліції «Ареал-100» перебуває: велика вузлова станція Бахмач-Пасажирський-вузлова дільничну станція першого класу Південно-Західної залізниці на перетині декількох ліній: Бахмач-Пасажирський-Ніжин, Бахмач-Пасажирський-Деревини, Бахмач-Пасажирський-Бахмач-Гомельський, Конотоп-Бахмач-Пасажирський; вузлова поліклініка вузлової станції Бахмач Південно-Західної залізниці; три крупних газорозподільних вузли; дві енерго(електро) трансформаторі станції;

за період з 20 по 30 січня 2024 року на території Чернігівської області 12 разів оголошували сигнали повітряних тривог (сайт Аіr-alarms.іn.uа).

Відповідач звертає увагу, що зі змісту судового рішення вбачається, що фактично суд першої інстанції дослідив лише події в ніч на 30.01.2024, тобто один фрагмент, який не дає повної картини складу дисциплінарного проступку позивача. При цьому предметом дослідження Дисциплінарною комісією є несення служби нарядом в нічні зміни за 20, 27 та 30.01.2024, і в цій частині суд першої інстанції склад дисциплінарного проступку не дослідив, що вбачається зі змісту мотивувальної частини судового рішення. Натомість, що до складу дисциплінарного проступку позивача входить бездіяльність за період його нічних змін з 20 по 30 січня 2024 року.

Відповідач вказує, що крім обов`язку забезпечувати контроль за дотриманням режиму комендантського часу, під час несення служби (патрулювання) нарад групи реагування патрульної поліції в зоні оперативного реагування має бути пильними і невідкладно реагувати щодо підозрілих осіб, які необгрунтовано цікавляться військовими об`єктами, будівлями органів влади та об`єктів критичної інфраструктури, або здійснюють їх фото, відео фіксацію підозрілих транспортних засобів чи безпілотних літальних апаратів, особливо поблизу стратегічно важливих об`єктів, виявлення підозрілих предметів чи засобів ураження. Для вчинення всіх цих дій наряд групи реагування патрульної поліції має пересуватися маршрутом, а не перебувати в статичному стані в приміщеннях поліції чи деінде.

Саме у зв`язку із цим, зважаючи на оперативну обстановку в регіоні, для нарядів групи реагування патрульної поліції в січні 2024 року було встановлено не добове чергування (передбачає час на сон та прийом їжі), а 12 годинна зміна без перерв на відпочинок.

Відповідач вказує, що в рамках службового розслідування було встановлено, що 22, 27 та 31.01.2024 наряд патрульної поліції з позивним «Ареал - 100» (в складі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ), де старшим наряду бав позивач ОСОБА_1 , заступаючи на 12 годинну (з 20.00 по 08.00) зміну по патрулюванню зони обслуговування, фактично в нічний час перебував в адміністративному приміщенні поліції в місті Бахмач і функцію патрулювання зони обслуговування не вчиняв.

Відповідач вважає, що вказані факти підтверджено в рамках судового розгляду, де допитані свідки підтвердили, що в нічний час у вказані дні (і не тільки у ті, що встановив відповідач в рамках службового розслідування) наряд патрульної поліції з позивним «Ареал - 100» перебував в адміністративному приміщенні. Допитані в судовому засіданні свідки: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 пояснили, що під час несення служби, 30.01.2024 як і в інші нічні зміни, поліцейські зі складу нарядів патрульної поліції перебували у приміщенні поліції та виключно у разі надходження викликів на виїзд виїжджали за відповідними адресами. Такі пояснення вкладаються в норми щодо реагування на заяви тц повідомлення (Інструкція з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або - події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України № 357). Тому суд першої інстанції дійшов думки що це є підтвердженням факту належного виконання функціональних обов`язків позивачем і свідчить про необґрунтованість висновків службового розслідування.

Водночас відповідач наголошує, що така оцінка суду першої інстанції можливо була б об`єктивною, якби: 1) події відбувалися в мирний час; 2) наряд групи реагування патрульної поліції заступав на добове (24 годинне) чергування і з його функцій була б виключена функція забезпечення дотримання комендантської години та протидії можливим диверсіям тощо. Але наявні матеріали судової справи свідчать, що: події дисциплінарного проступку відбувалися в умовах «воєнного стану»; наряди реагування патрульної поліції переведено в інший (адекватно наявній оперативній обстановці) режим несення служби - 12 годинна зміна; актуальним законодавством та функціональними обов`язками поліцейський зі складу нарядів передбачений обов`язок патрулювання; запобіганні та виявлення порушень громадського порядку, кримінальні та адміністративні правопорушення тощо.

Щодо посилання суду першої інстанції на відсутність у матеріалах службового розслідування будь-яких належних та допустимих доказів експертів, спеціалістів про причини вимкнення планшетного пристрою під час несення служби позивачем, відповідач зазначає наступне.

В рамках слухання справи в судовому засіданні представник відповідача пояснював суду першої інстанції, що аргументи позивача про відсутність зв`язку із планшетом внаслідок відсутності мережі стільникового зв`язку є неправдивими і спростовані отриманою від спеціалістів з обслуговування спеціальних пристроїв інформацією (додаток № 3 до № 353/124/26/01-2024 - матеріали службового розслідування).

Водночас, зі змісту судового рішення вбачається, що зважаючи на специфіку предмета обговорення, недостатності загальної інформації про роботу систем і пристроїв у головуючого у справі судді, суд прийшов до помилкового висновку про недоведеність встановленої в рамках службового розслідування обставини.

Відповідач вказує, що зважаючи на викладені судом першої інстанції мотиви такого висновку, в рамках підготбвки апеляційної скарги до уповноваженого підрозділу - Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Чернігівській області було зроблено додатковий запит з проханням роз`яснити для суду зміст спеціальної інформації, яка була надана цим суб`єктом Дисциплінарній комісії в рамках службового розслідування (додаток № 3 до № 353/124/26/01-2024).

На вказаний запит Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Чернігівській області щодо надання інформації/роз`яснення по відповіді, яка була надана Дисциплінарній комісії по запиту щодо місця перебування екіпажу наряду та роботи планшетного пристрою № Б764Б4 за січень 2024 року роз`яснило наступне:

«Інформація щодо місцеперебування екіпажу «Ареал - 100» фіксується через моніторинг місця перебування закріпленого за нарядом пристрою № 076404.

Даний планшет, в розумінні ст. 26 Закону України «Про Національну поліцію України», є пристроєм, що інтегрований до Інформаційно - комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» (далі - ІКС ІПНП), відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 03 серпня 2017 року № 676 «Про затвердження Положення про інформаційно - комунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 серпня 2017 року за № 1059/309827 (зі змінами).»

3 питання роз`яснити чи є різниця між поняттям «планшет інформацію не передавав/планшет вийшов на зв`язок» та поняттям «вимикати планшетний пристрій та змінювати будь-які налаштування» надано наступне уточнення:

«Планшетний пристрій може не передавати інформацію. про актуальні (поточні) координати наряду поліції у двох випадках:

1. Коли планшетний пристрій втратив зв`язок (відсутність мобільного покриття);

2. Коли планшетний пристрій вимкнений.

У першому випадку - планшетний пристрій буде зберігати в собі інформацію про місце розташування (геолокацію) і, коли відновиться мобільний зв`язок - передає координати до серверу ІКС ІПНП. Маршрут руху/переміщень планшетного пристрою на місцевості буде відображений (відновлений).

У другому випадку - коли планшетний пристрій вимкнений, він не може фізично накопичувати в собі інформацію про місце розташування (геолокацію) і планшетний пристрій буде зникати в одній точці і з`являтися в іншій (без відображення інформації про переміщення).

Саме другий випадок спостерігався з планшетним пристроєм екіпажу «Ареал - 100» (пристрій № 076404) 22, 27 та 31 січня 2024 року в період з 00:00 до 08:00, про що свідчить саме про фізичне вимикання планшетного пристрою.»

Відповідач вважає, що вказане роз`яснення вказує на неправдивість пояснень позивача, які він надавав в судовому засіданні, адже на відміну від біологічного об`єкта, технічний пристрій має чітко визначені стани: вкл. та викл. І ці стани фіксуються технічно.

Щодо того, чи можна вважати спеціалістів служби, що здійснює обслуговування пристрою, який інтегрований до Інформаційно - комунікаційної системи, фахівцями з достатньою кваліфікацією аби відрізнити режими роботи пристроїв та можливі причини їх вимкнення, відповідач вказує наступне.

Відповідальною особою (спеціалістом), який обслуговує планшетні пристрої, які підключені до ІКС ПІШІ є майор поліції ОСОБА_4 . Вказаний поліцейський є спеціалістом в галузі пристроїв, відповідно до наявних в особовій справі документів/сертифікатів щодо здобуття витої технічної освіти, повній відповідності кваліфікаційним вимогам за займаною посадою та стажу роботи в галузі обслуговування інформаційно-комунікаційної систем та пристроїв понад 8 років.

Вищевикладене свідчить що Головне управління Національної поліції в Чернігівській області має в своєму штаті спеціалістів, які здатні кваліфіковано обслуговувати спеціальні (створені для підрозділів поліції) інформаційно - комунікаційної системи та інтегровані до неї пристрої, що вказує на належність і допустимість як об`єктивного доказу отриманої від цих спеціалістів інформації щодо роботи інформаційно - комунікаційної системи та її комунікації з інтегрованим до неї пристроєм № Б764П4, який перебував в розпорядженні екіпажу «Ареал - 100».

Відповідач вважає, що в адміністративному позові і під час розгляду справи судом першої інстанції, позивач намагався ввести суд в оману, стверджуючи що старшим наряду був не він. Однак таке твердження не знаходить свого підтвердження, оскільки безпосередньо законодавчими нормами визначено порядок підпорядкування, що не потребує додаткового дублювання наказами, а саме Дисциплінарний статут Національної поліції України:

Частина 6 статті 2 Закону України «Про національну поліцію»: Керівники та підлеглі у разі спільного виконання службових обов`язків поліцейськими, які не підпорядковані один одному по службі, старшим вважається поліцейський, визначений безпосереднім керівником або який займає вищу посаду.

Якщо поліцейські займають рівні посади, старший визначається за спеціальним званням.

Так, ОСОБА_1 інспектор СРПП ВП № 1, капітан поліції (ч. 2 ст. 80 Закону України «Про національну поліцію» - спеціальне звання середнього складу).

ОСОБА_2 поліцейський СРПП ВП № 1, старший сержант поліції (ч. 2 ст. 80 Закону України «Про національну поліцію» - спеціальні звання молодшого складу).

Відповідач вважає, що саме матеріали судової справи, з урахуванням показів допитаних у справі свідків підтверджують висновки Дисциплінарної комісії щодо самоусунення позивачем ОСОБА_1 від виконання обов`язків поліцейського, в тому числі як старшого у складі наряду патрульної поліції, під час нічних змін 20, 27 та 30 січня 2024 року.

26.06.2024 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить відмовити в задоволенні такої, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Позивач зазначає, що відповідач у висновку службового розслідування фактично посилається на бездіяльність позивача під час несення служби саме 30.01.2024, яка виразилась у самоусуненні від виконання обов`язків старшого наряду групи реагування патрульної поліції по патрулюванню зони оперативного реагування з одночасним вимкненням службового планшетного пристрою, невиконання обов`язків поліцейського та неналежною поведінкою, що є грубим порушенням службової дисципліни та достатньою підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення.

На думку позивача вказане не відповідає дійсності.

Свідки в судовому засіданні пояснили, що під час несення служби, 30.01.2024, позивач виконував свої функціональні обов`язки. При цьому зазначили, що виконання завдання нарядом поліції в зоні оперативного реагування залежить від надходження з різних засобів зв`язку інформації про вчинені правопорушення або злочини, на які вони мають терміново реагувати та вчиняти відповідні дії в межах своїх повноважень.

Щодо тверджень відповідача про порушення позивачем вимог пунктів 1 та 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» та частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України позивач зазначає наступне.

У висновку службового розслідування від 12.02.2024 Дисциплінарна комісія відтворила виклад фактичних обставин правопорушення, які у своїй сукупності надали їй підстави допускати, що позивач порушив службову дисципліну. Проте, які саме обов`язки поліцейського, в розумінні пунктів 1 та 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» та частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, неналежно виконані позивачем, які можна кваліфікувати як дисциплінарний проступок, у висновку службового розслідування не зазначено.

Матеріали службового розслідування також не містять даних, що позивач під час несення служби, 30.01.2024, отримав інформацію про вчинення кримінальних, адміністративних правопорушень або інші події та не організував оперативне реагування, як передбачено його функціональними обов`язками.

Навіть, якщо допустити наявність збоїв в роботі планшетного пристрою та відсутності двостороннього з`єднання між черговим та екіпажем в певний період часу, то позивач підкресює, що йому чи його напарнику ніхто не телефонував та не повідомляв, що не видно роботу планшету. Позивач зазначає, що дійсно таке буває, що час від часу в зв`язку з перебоями в мережі Інтернет або програмного забезпечення планшету, чи серверів чергової частини можлива втрата з`єднання між планшетом екіпажу та «базою». В такому випадку зазвичай черговий по ВП телефонує та повідомляє, що не бачить на карті місця розташування екіпажу та відсутнє з`єднання з пристроєм і просить перезавантажити сам планшет. Інколи відсутність з`єднання між екіпажем і черговою частиною, зумовлено збоями в програмному забезпеченні в черговій частині. На цей випадок вимогами Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або - події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України № 357 передбачено, що поліцейські мають зв`язуватись з черговою частиною засобами мобільного зв`язку, повідомляючи про місце розташування та обставини справи (якщо має місце виїзд на якусь подію) та навпаки.

Позивач обізнаний, що до апеляційної скарги долучено відповідь на запит від 05.06.2024 № 1131/124/26/01-2024, де роз`яснено, коли планшетний пристрій втратив зв`язок та коли планшетний пристрій вимкнений. Зазначено, що саме другий випадок спостерігався з планшетним пристроєм екіпажу «Ареал-100» (пристрій № D764D4) 22, 27 та 31.01.2024 в період з 00:00 до 08:00, про що свідчить саме фізичне вимикання планшетного пристрою.

Однак, позивач вважає, що вказане не відповідає дійсності та спростовується матеріалами службового розслідування. Оскільки, відповідачем не надано доказів, що 22, 27 та 31.01.2024 за групою реагування патрульної поліції «Ареал-100» було закріплено саме планшетний пристрій D764D4.

Щодо того, чи можна вважати спеціалістів служби, що здійснює обслуговування пристрою, який інтегрований до Інформаційно - комунікаційної системи, фахівцями з достатньою кваліфікацією аби відрізнити режими роботи пристроїв та можливі причини їх вимкнення, відповідач приводить суду наступну інформацію:

Відповідальною особою (спеціалістом), який обслуговує планшетні пристрої які підключені до ІКС ІПНП є майор поліції ОСОБА_4 .

Вказаний поліцейський є спеціалістом в галузі пристроїв, відповідно до наявних в особовій справі документів/сертифікатів щодо здобуття вищої технічної освіти, повній відповідності кваліфікаційним вимогам за займаною посадою та стажу роботи в галузі обслуговування інформаційно-комунікаційної систем та пристроїв понад 8 років.

Позивач заперечує проти вказаного та звертає увагу, що на підтвердження викладеного до апеляційної скарги не додано документів/сертифікатів щодо здобуття вищої технічної освіти, повній відповідності кваліфікаційним вимогам за займаною посадою та стажу роботи в галузі обслуговування інформаційно-комунікаційної систем та пристроїв понад 8 років.

Крім того, згідно карток « 102» (пристрій D764D4), містяться відомості про наявні звернення та реагування на них, а саме в такі періоди:

прийнято виклик та відправлено - 22.01.2024 о 05:08:05, виконано 22.01.2024 о 05:31:59.

прийнято виклик та відправлено - 22.01.2024 о 05:35:42, виконано 22.01.2024 о 07:13:23.

27.01.2024, в ході патрулювання групою реагування патрульної поліції «Ареал-100», внесено відомості до системи про правопорушення о 00:37:36, виконано 02.16:20.

До того ж, на сторінці 13 висновку службового розслідування зазначено, в період часу з 20:00 30.01.2024 по 08:00 31.01.2024 вхід до ІКС ІПНП здійснювався під логіном ОСОБА_1 .

Таким чином позивач вказує на протиріччя з боку відповідача, зокрема: як можна здійснювати вхід в планшетний пристрій та фіксувати в ньому правопорушення, якщо, згідно наданої відповіді від 05.06.2024 № 1131/124/26/01-2024 спеціалістами управління ІАП був вимкнений.

Крім того, належні та допустимі докази, що 30.01.2024 позивач в зоні оперативного реагування не виконав завдання, які визначені наряду поліції положеннями абзацу 3 пункту 2 розділу І Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або - події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України № 357, також відсутні.

Відтак, на думку позивача, ознаки дисциплінарного проступку в його діях (суб`єктивна та об`єктивна сторона) не доведено.

Відповідач також зазначається, що наряд групи реагування патрульної поліції має пересуватися маршрутом. При цьому, а ні у висновку службового розслідування, а ні у відзиві на позовну заяву відповідач не зазначає який конкретно маршрут був у групи реагування патрульної поліції «Арсенал-100», в якому був позивач. Позивач вказує, що відповідачем не надано відомостей щодо того в якому місці має перебувати група реагування патрульної поліції в конкретний час (якщо таке передбачено).

Відповідно до Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції, Зона оперативного реагування наряду поліції - це територія обслуговування, яка закріплена в системі ІПНП за конкретними нарядами поліції. Зони визначаються керівництвом територіальних органів (підрозділів) поліції та затверджуються наказом.

На переконання позивача, так само не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що саме ОСОБА_1 був старшим наряду групи реагування патрульної поліції «Арсенал-100». Оскільки, у висновку службового розслідування відповідач лише припускав, що ОСОБА_1 був старшим наряду з огляду на те, що вхід до ІКС ІПНП здійснювався під логіном ОСОБА_1 .

Крім того, відповідно до п. 3 Розділу ІІ Методичних рекомендацій з питань діяльності підрозділів реагування патрульної поліції територіальних підрозділів ГУНП в областях від 06.04.2021 року № 4245/01/20-2021 «під час проведення інструктажів визначається старший наряду з числа особового складу з урахуванням спеціальних звань та найбільш досвідчених поліцейських».

Однак, як зауважує позивач, матеріали службового розслідування не містять відомостей щодо визначення старшого наряду. В наявних матеріалах є лише відомості про осіб, яким проведено інструктаж навіть без вказівки їх звань, посади, тощо. Відтак позивач вважає, що належним чином вимоги щодо визначення старшого в наряді не були дотримані саме ГУНП в Чернігівській області. В той же час, висновок службового розслідування не може ґрунтуватись на припущеннях, оскільки на відповідача, як роботодавця покладено обов`язок довести вину особи у скоєнні адміністративного проступку, а тому факт наявності ознак учиненого дисциплінарного проступку (в даному випадку самоусунення від виконання обов`язків) мав бути доведений поза розумним сумнівом в ході службового розслідування, проте, на переконання позивача, у висновку зазначені обставини не встановлені.

Позивач вважає, що у межах спірних правовідносин відповідачем належними та допустимими доказами не доведено самоусунення позивача від виконання свої обов`язків як інспектора сектору реагування патрульної поліції, під час несення служби в наряді 30.01.2024, та настання будь-яких шкідливих наслідків у причинно-наслідковому зв`язку між ними та поведінкою позивача.

Також, позивач просить стягнути з відповідача на корить позивача всі понесені процесуальні витрати, в тому числі втрати на правничу допомогу за розгляд справи в Шостому апеляційному адміністративному суді у розмірі 7 000 гривень.

Керуючись частинами 1 та 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач проходив службу в Національної поліції України на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 (м. Бахмач) Ніжинського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області.

Наказом ГУ НП в Чернігівській області від 06.02.2024 № 208 призначено службове розслідування, за фактом недоліків в організації зберігання транспортних засобів, виявлених під час проведення перевірок окремих напрямків службової діяльності територіальних відокремлених підрозділів ГУНП в Чернігівській області.

За результатами проведення службового розслідування Дисциплінарною комісією складено висновок, затверджений начальником ГУ НП в Чернігівській області 12.02.2024, в якому зазначено про грубе порушення позивачем службової дисципліни, неналежне виконання посадових обов`язків, недотримання вимог пунктів 1 та 2 частини 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, Присяги працівника поліції, абзацу 3 пункту 2 розділу І, пунктів 7 та 8 розділу XIII Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС України від 27.04.2020 № 357, наказів та розпоряджень керівництва ГУ НП в Чернігівській області, а саме: самоусунення від виконання обов`язків старшого наряду ГРПП по патрулюванню зони оперативного реагування, що підтверджується систематичним довготривалим перебуванням у ВП № 1 (м. Бахмач) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області з одночасним вимкненням службового планшетного пристрою, тому уважала б, що інспектор сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 (м. Бахмач) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області капітан поліції ОСОБА_1 підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліці]/

Наказом ГУ НП в Чернігівській області № 264 від 12.02.2024, позивача звільнено зі служби, за грубе порушення службової дисципліни, неналежне виконання посадових обов`язків, недотримання вимог пунктів 1 та 2 частини 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, Присяги працівника поліції, абзацу 3 пункту 2 розділу І, пунктів 7 та 8 розділу XIII Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС України від 27.04. 2020 № 357, наказів та розпоряджень керівництва ГУНП в Чернігівській області/

Наказом ГУ НП в Чернігівській області від 12.02.2024 № 87 о/с капітана поліції ОСОБА_1 , інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 (м. Бахмач) Ніжинського районного управління поліції ГУНП, звільнено зі служби за пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", 12.02.2024.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги прийшов до висновку, що матеріали службового розслідування, на підставі якого позивача притягнуто відповідачем до дисциплінарної відповідальності, не містить беззаперечних доказів та обґрунтування саме самоусунення позивача від виконання своїх обов`язків, які потягнули за собою негативні наслідки.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги по суті справи, колегія суддів приходить до наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України встановлює Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).

На виконання частин 1 та 2 ст. 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

На виконання частин 1 та 2 ст. 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначає Дисциплінарний стату Національної поліції України, затверджений Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут НП України).

Відповідно до частин 1-3 Дисциплінарного статуту НП України службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського:

1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України;

2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки;

3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень;

4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону;

5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника;

6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України;

7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини;

8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку;

9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень;

10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів;

11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень;

12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення;

13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції;

14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Відповідно до статей 11-13 Дисциплінарного статуту НП України за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень:

1) зауваження;

2) догана;

3) сувора догана;

4) попередження про неповну службову відповідність;

5) пониження у спеціальному званні на один ступінь;

6) звільнення з посади;

7) звільнення із служби в поліції.

До курсантів (слухачів), які проходять навчання у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, крім видів дисциплінарних стягнень, визначених цією статтею, застосовується дисциплінарне стягнення у виді призначення поза чергою в наряд - до п`яти нарядів.

Застосування до поліцейського інших видів дисциплінарних стягнень, не передбачених цим Статутом, забороняється.

Згідно із ст. 14 Дисциплінарного статуту НП України службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, медіа (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

У разі надходження до органу поліції матеріалів про вчинення поліцейським адміністративного правопорушення, що складені в порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення, службове розслідування не призначається, а рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності приймається на підставі зазначених матеріалів.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

У разі вчинення поліцейським більше двох дисциплінарних порушень проводиться одне службове розслідування. Якщо протягом проведення службового розслідування поліцейським вчинено інший дисциплінарний проступок, розпочинається нове службове розслідування.

У разі надходження скарги на рішення, дії чи бездіяльність поліцейського, щодо яких вже проводиться службове розслідування, така скарга долучається до матеріалів службового розслідування.

У разі надходження скарги на рішення, дії чи бездіяльність поліцейського, щодо яких є висновок дисциплінарної комісії, такі скарги не розглядаються, якщо не містять інформації, яка не була досліджена під час проведення службового розслідування. Про відмову у розгляді скарги заявник інформується у десятиденний строк.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування визначає Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за № 1355/32807 (далі - Порядок № 893).

На виконання п. 1 розділу ІІ Порядку № 893 службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Пунктами 2, 4, 5 розділу VІ Порядку № 893 встановлено, що поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, під час його проведення має право:

надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються;

подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають стосунок до справи;

ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, Законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами;

подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування;

брати участь у розгляді справи на відкритому засіданні дисциплінарної комісії;

користуватися правничою допомогою, послугами представника.

Надання чергової відпустки поліцейському, стосовно якого проводиться службове розслідування, здійснюється з повідомленням голови дисциплінарної комісії.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має інші права, визначені статтею 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

За приписами ст. 21 Дисциплінарного статуту НП України дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу.

У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування.

Перебування поліцейського на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) чи у відпустці не перешкоджає застосуванню до нього дисциплінарного стягнення.

На виконання п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що під час вирішення як встановлено вище, позивача звільнено зі служби в поліції за грубе порушення службової дисципліни, неналежне виконання посадових обов`язків, недотримання вимог пунктів 1 та 2 ч. 1 ст. 18 Закону № 580-VIII, ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту НП України, Правил етичної поведінки поліцейських, Присяги працівника поліції, абз. 3 п 2 розділу І, пунктів 7 та 8 розділу XIII Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС України від 27.04.2020 № 357, наказів та розпоряджень керівництва ГУ НП в Чернігівській області. А саме: бездіяльність позивача під час несення служби 22.01.2024, 27.01.2024, 30.01.2024, яка виразилась у самоусуненні від виконання обов`язків старшого наряду ГРПП по патрулюванню зони оперативного реагування з одночасним вимкненням службового планшетного пристрою, невиконання обов`язків поліцейського та неналежною поведінкою, що є грубим порушенням службової дисципліни та достатньою підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення.

Абзац 1 ч. 2 ст. 77 КАС України встановлює, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Натомість, з відеозапису подій, що наявні в матеріалах справи та досліджені судами першої та апеляційної інстанції, неможливо встановити хто з складу нарядів груп реагування патрульної поліції, що робив, оскільки камера знаходить на вулиці, фіксує переміщення вказаних груп на машинах та пішки, фіксація відбувається в нічний час та на значній відстані від осіб. Щодо тверджень відповідача, що групи реагування патрульної поліції знаходились в приміщенні замість постійного патрулювання, то вказане дійсно підтверджено матеріалами справи та відповідними відеозаписами. Однак, відповідач ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не дав жодного документу, яким врегульовано дане питання в Чернігівській області. Дійсно в період військового стану ризики для прикордонних обстей підвищені, що очевидно потребує підвищенної уваги з боку поліції, втім нормативного врегулювання вказаного відповідач не надав судам.

Щодо тверджень відповідача про порушення позивачем вимог пунктів 1 та 2 частини 1 статті 18 Закону № 580-VIII та частини 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту НП України, то як вірно вказав суд першої інстанції, у висновку службового розслідування від 12.02.2024 Дисциплінарна комісія відтворила виклад фактичних обставин правопорушення, які у своїй сукупності надали їй підстави допускати, що позивач порушив службову дисципліну. Проте, які саме обов`язки поліцейського, в розумінні вказаних нормативних приписів, неналежно виконані позивачем, які можна кваліфікувати як дисциплінарний проступок, у висновку службового розслідування не зазначено.

Крім того, матеріали службового розслідування також не містять даних, що позивач під час несення служби у спірний період отримав інформацію про вчинення кримінальних, адміністративних правопорушень або інші події та не організував оперативне реагування, як передбачено його функціональними обов`язками.

Щодо порушень позивачем вимог Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.04.2020 № 357, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15.05.2020 за № 443/34726 слід зазначити наступне.

За визначенням, що міститься у абз. 3 п. 2 розділу І Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.04.2020 № 357, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15.05.2020 за № 443/34726 (даіл - Інструкція № 357) група реагування патрульної поліції (далі - ГРПП) - наряд патрульної поліції у складі не менше двох поліцейських, які в зоні оперативного реагування виконують завдання із забезпечення публічної безпеки і порядку, взаємодії з населенням, безпеки дорожнього руху, запобігання правопорушенням або подіям та їх припинення, оперативного реагування на них.

Пунктами 7 та 8 розділу XІІІ Інструкції № 357 передбачено, що старший наряду поліції відповідає за збереження планшетного пристрою та роботу з ним під час чергування. Під час несення служби забороняється вимикати планшетний пристрій та змінювати будь-які налаштування. У разі виявлення збоїв у роботі планшетного пристрою старший наряду може використати інший вид зв`язку та інше кінцеве обладнання для інформування диспетчера й оперативного чергового. Налаштування планшетних пристроїв, підтримання їх програмного функціонування в робочому стані покладається на працівників управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що твердження Дисциплінарної комісії, що під несення служби позивач вимикав планшетний пристрій, що забороняється в силу наведеної норми, ґрунтується лише на припущеннях, оскільки у матеріалах службового розслідування відсутні будь-які належні та допустимі докази експертів, спеціалістів про причини вимкнення планшетного пристрою, що позбавляє суд можливості встановити протиправну поведінку, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни. Крім того, в матеріалах справи є копії Карток « 102» за спірний період за наслідком роботи двох пристроїв, з яких вбачається відпрацювання відповідних викликів нарядів груп реагування патрульної поліції (том 1 а.с. 43-48), що суперечить твердженням відповідача про вимкнення таких присторіїв. Також, як вірно вказує позивач, з Журналу передачі службових планшетів працівниками поліції СРПП не вбачається можливим втановити ідентифікаційні номери присторіїв, які отримували патрульні під час чергувань (том 1 а.с 70).

Відтак, колегія суддів вважає вірним виснвоок суду першої інстанції, що ознаки дисциплінарного проступку у діях позивача (суб`єктивна та об`єктивна сторона) відповідачем не доведено. Відповідачем належними та допустимими доказами не доведено самоусунення позивача від виконання свої обов`язків як інспектора сектору реагування патрульної поліції, під час несення служби в наряді у спірні періоди, та настання будь-яких шкідливих наслідків у причинно-наслідковому зв`язку між ними та поведінкою позивача.

З огляду на вказане, матеріали службового розслідування, на підставі якого позивача притягнуто відповідачем до дисциплінарної відповідальності, не містить беззаперечних доказів та обґрунтування саме самоусунення позивача від виконання своїх обов`язків, які потягнули за собою негативні наслідки.

Щодо неналежної поведінки на території розташування адміністративної будівлі ВП № 1 (м. Бахмач) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області, колегія суддів вважає, що наявні відеозаписи не підтверджують, що саме позивач справляв природні потреби у невідведеному для цього місці.

Крім того, як вірно вказує суд першої інстнації, присяга поліціейського спрямована на належне виконання службових обов`язків та не стосується питання виховання особи. Відтак, невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Отже, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що спірні накази в частині стосовно позивача не відповідають вимогам частини 2 статті 2 КАС України, оскільки прийняті необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття. Відповідачем не доведено факту вчинення позивачем, у спірний період несення служби, порушення службової дисципліни та настання шкідливих наслідків, від вчиненого позивачем проступку та причинно-наслідкового зв`язку між діями позивача та шкідливими наслідками.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі.

Як встановлено вище, у наказі від 12.02.2024 № 87 о/с, дата звільнення позивача зазначена 12.02.2024, тому як вірно вказав суд першої інстанції, останній підлягає поновленню на посаді, з якої він звільнений, з наступного дня -13.02.2024.

Відтак, суд першої інстнації прийшов до вірного висновку, що позивача належить поновити на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 (м. Бахмач) Ніжинського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області з 13.02.2024.

На виконання ч. 2 ст. 265 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (надалі - Порядок № 100).

Згідно із п. 5 Порядку № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п. 8 Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга не містить доводів щодо невірного обрахунку середнього заробіку, який має бути стягнутий на користь позивача, колегія суддів не надає оцінки вірності такого обрахунку та погоджується з судом першої інстанції, що до стягнення підялгає сума у розмірі 75 242,64 грн (сума без відрахуванням обов`язкових платежів).

Відтак, зважаючи на встановлені обставини справи та вказані норми, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та спростовуються вказаним вище.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, надану останньому в суді апеляційної інстанції, то колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно із частинами 1-5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.

Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 300/941/19 та від 31.03.2020 у справі № 726/549/19, від 17.12.2020 у справі № 808/1849/18, від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19, від 20.01.2021 у справі № 120/3929/19-а.

Згідно з пунктами 4, 6, 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно зі ст. 30 Закону № 5076-VI , гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На обґрунтування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції було надано копії:

Акту виконаних робіт за Договором про надання правової допомоги від 20.06.2024 на суму 7 000 грн;

Договору № 203 про надання правової допомоги від 20.06.2024;

Квитанції до прибуткового касового ордера № 203 від 20.06.2024.

Щодо відшкодування судових витрат в суді апеляційної інстанції, відповідач своєї правової позиції не зазначив.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Дйсно, наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 та від 31.07.2020 у справі № 301/2534/16-ц.

Так, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України».

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Водночас, адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту.

Дослідивши надані представником позивача документи, враховуючи наведені норми права та приписи ч. 3 ст. 139 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що розмір заявлених до стягнення витрат на оплату послуг адвоката в даному випадку підлягає зменшенню до 3 500 грн, оскільки правова позиція сторін в суді апеляційної інстанції не змінилась, представником позивача до суду апеляційної інстанції не було подано жодних нових доказів чи висновків суду касаційної інстанції щодо спірного питання.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.

У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи відповідача не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315, 316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді Т.Р. Вівдиченко

І.О. Грибан