Справа № 320/20891/23
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2024-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2024 року № 320/20891/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі по тексту також відповідач, ГУ ПФУ у Київській області), в якому просить суд:

1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області у:

- не зарахуванні в полуторному розмірі до страхового стажу як роботу за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, періоду проходження строкової військової служби у Збройних Силах з 06.12.1990 по 31.12.1992;

- не зарахуванні в полуторному розмірі період роботи з 01.01.2004 по 31.03.2022 в зоні відчуження ЧАЕС за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003, відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- невірному розрахунку загального страхового стажу, який повинен бути розрахований з врахуванням: пільгового обчислення з коефіцієнтом 1,5 періоду проходження строкової військової служби у Збройних Силах з 06.12.1990 по 31.12.1992 та в полуторному розмірі періоду роботи з 01.01.2004 по 31.03.2022 в зоні відчуження ЧАЕС;

- невірному обрахунку коефіцієнту страхового стажу, який має бути обчислений з врахуванням пільгового обчислення з коефіцієнтом 1,5, періоду проходження строкової військової служби у Збройних Силах з 06.12.1990 по 31.12.1992 та з коефіцієнтом 1,5 періоду роботи з 01.01.2004 по 31.03.2022 в зоні відчуження ЧАЕС;

- невірному визначенні понаднормативного стажу роботи, який визначається відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, та частини другої статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київської області:

- зарахувати з часу призначення пенсії до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, період проходження позивачем строкової військової служби у Збройних Силах з 06.12.1990 по 31.12.1992 в полуторному розмірі, та період роботи в зоні відчуження ЧАЕС з 01.01.2004 по 31.03.2022 до страхового стажу в полуторному розмірі, як роботу по Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003, на підставі Довідок встановленої форми, затвердженими Постановою Держкомітету СРСР з праці та соціальних питань від 09.03.1988 №122 та Постановою КМУ від 05.07.2006 за №920;

- розрахувати загальний страховий стаж позивача відповідно до відомостей його трудової книжки серії НОМЕР_1 від 13.08.1990 та довідок: №47-30941 (№30941) від 17.02.2020, за період роботи з 13.08.1990 по 16.11.1990, з 16.02.1993 по 31.12.2009, №47-6751 (№6751) від 17.02.2020, за періоди роботи з 01.01.2010 по 02.08.2016, з 03.08.2016 по 31.01.2020, та №47-8637 (№8637) від 02.05.2022, за періоди роботи з 01.02.2020 по 31.03.2022, виданими Державним спеціалізованим підприємством «Чорнобильська АЕС», якими підтверджено роботу за шкідливими умовами праці за Списком №1, яка складає не менш ніж 46 років 09 місяців 10 днів в полуторному розмірі;

- розрахувати понаднормативний стаж, що становить величину, як різницю від обрахованого загального страхового стажу та мінімального необхідного стажу у 20 років, відповідно до вимог статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, та частини другої статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якими встановлено умови мінімального стажу роботи для призначення пенсії для чоловіків - 20 років.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач повідомив, що відповідачем протиправно не зараховано до пільгового стажу період строкової служби та не обраховано період його роботи за Списком №1, починаючи з 01.01.2004 до стажу з урахуванням коефіцієнт 1,5.

Позивач наголошує на тому, що загальна тривалість стажу за Списком №1 складає 31 рік 02 місяці 07 днів, з яких 29 років 01 місяць 11 днів робота на ЧАЕС та 02 роки 00 місяців 26 днів строкова військова служба під час роботи з особливо шкідливими умовами праці. Саме означений період повинен зараховуватись позивачу з урахуванням коефіцієнту 1,5.

Позивачем зазначено, що станом на 31.03.2022 (час здійснення останнього перерахунку пенсії) його страховий стаж у ДСП «Чорнобильська АЕС» з 16.02.1993 (за винятком строкової військової служби) є безперервним та складає 29 років 04 місяці 20 днів, а загальний страховий стаж з урахуванням навчання (03 роки 09 місяців 16 днів) та строкової військової служби (02 роки 00 місяців 26 днів) 35 років 03 місяці 02 дні у календарному обчисленні без врахування кратності 1,5 станом на 31.03.2022.

Крім того, позивач, з посиланням на положення частини третьої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», наголошує на зарахуванні по 1 року додатково за кожний повний рік стажу (врахованого в одинарному розмірі) за Списком №1.

Враховуючи означене, на переконання позивача, його страховий стаж складає 81 рік 10 місяців 05 днів, до якого входять: 35 років 03 місяці 02 дні загального страхового стажу, 31 рік додаткового стажу за частиною четвертою статті 24 Закону №1058, 15 років 07 місяців 03 днів стажу за Списком №1 з урахуванням коефіцієнту 1,5.

Проте, відповідач у листі від 13.02.2023 зазначив, що страховий стаж позивача складає 69 років 09 місяців 16 днів, з чим позивач не погоджується.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.06.2023 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що розмір пенсії позивача обчислено з урахуванням кратності страхового стажу, який становить 69 років 9 місяців 16 днів, у тому числі робота за Списком №1 29 років. Страховий стаж враховано по 31.03.2022.

Щодо зарахування до стажу в кратності 1,5 періодів роботи у зоні відчуження, починаючи з 01.01.2004, відповідач зазначив, що для визначення права на пенсію за віком, періоди роботи (служби) в зоні відчуження з 01.01.2004 при наявності відповідних документів, зараховуються у полуторному розмірі, а для обчислення розміру пенсії (визначення коефіцієнту страхового стажу) зазначений період зараховується у страховий стаж в одинарному розмірі.

Також відповідач зазначив, що час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

На думку відповідача, час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Тобто, періоди проходження строкової військової служби зараховуються до пільгового стажу виключно для призначення права. Зарахування зазначеного стажу для визначення розміру пенсії законом не передбачено.

Враховуючи означене, відповідач зазначив, що пенсія позивачу розрахована на підставі документів, які містяться в матеріалах справи, та згідно чинного законодавства.

Таким чином, на думку відповідача, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

у с т а н о в и в:

Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Київській області та з 29.02.2020 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту також Закон №1058) зі зниженням пенсійного віку, передбаченого статтею 55 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі по тексту також Закон №796).

Позивач документований посвідченням громадянина, евакуйованого у 1986 році із зони відчуження, категорії 2 серія НОМЕР_2 , виданим 23.09.1993.

Листом ГУ ПФУ у Київській області від 13.02.2023 №1000-0202-8/20780 на звернення позивача повідомлено, що розмір його пенсії обчислено з урахуванням кратності страхового стажу, який становить 69 років 9 місяців 16 днів, в тому числі робота за Списком №1 29 років. Коефіцієнт стажу складає 0,69750. Страховий стаж враховано по 31.10.2022.

Пільговий стаж обрахований з урахуванням довідок Ф-122 №47-30941 від 17.02.2020 з 13.08.1990 по 16.11.1990 та з 16.02.1993 по 31.12.2009.

Заробітна плата визначена за період з 01.07.2000 по 31.03.2022.

Розмір пенсії станом на 01.02.2023 становить 20797,64 грн, де 19934,90 грн розмір пенсії, 556,92 грн доплата за понаднормовий стаж (за 34 роки), 135,00 грн надбавка за індексацію, 170,82 грн додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до 2 категорії (потерпілі) внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зазначено, що періоди проходження строкової військової служби зараховуються до пільгового стажу для визначення пенсії.

З наявного в матеріалах справи розрахунку пенсії за віком вбачається, що відповідачем зараховано до страхового стажу позивача наступні періоди:

- з 01.09.1986 по 13.06.1990 (навчання у вищих/середніх НЗ) зараховано 3 роки 9 місяців 13 днів, кратність 1;

- з 13.08.1990 по 16.11.1990 (ЧАЕС, робота за Списком №1) 0 років 3 місяці 4 дні, з урахуванням кратності 1,5 0 років 4 місяці 21 день;

- з 15.12.1990 по 31.12.1991 (військова служба строкова) 1 рік 0 місяців 17 днів (кратність 1);

- з 01.01.1992 по 31.12.1992 (військова служба строкова) 1 рік 0 місяців 0 днів (кратність 1);

- з 16.02.1993 по 31.12.2003 (ЧАЕС, робота за Списком №1) - 10 років 10 місяців 16 днів, з урахуванням кратності 1,5 16 років 03 місяці 24 дні;

- з 01.01.2004 по 31.12.2009 (ЧАЕС, робота за Списком №1) 6 років 0 місяців 0 днів (кратність 1);

- з 01.01.2010 по 02.08.2016 (ЧАЕС, робота за Списком №1) 6 років 8 місяців 0 днів (кратність 1);

- з 03.08.2016 по 31.01.2020 (ЧАЕС, робота за Списком №1) 3 роки 6 місяців 0 днів (кратність 1);

- з 01.02.2020 по 18.03.2020 (ЧАЕС, робота за Списком №1) 0 років 1 місяць 18 днів (кратність 1);

- з 19.03.2020 по 13.05.2020 (ЧАЕС, робота за Списком №1) 0 років 3 місяці 0 днів (кратність 1);

- з 14.05.2020 по 01.11.2020 (ЧАЕС, робота за Списком №1) 0 років 7 місяців 0 днів (кратність 1);

- з 02.11.2020 по 15.11.2020 (ЧАЕС, робота за Списком №1) 0 років 1 місяць 0 днів (кратність 1);

- з 16.11.2020 по 24.03.2021 (ЧАЕС, робота за Списком №1) 0 років 5 місяців 0 днів (кратність 1);

- з 25.03.2021 по 17.04.2021 (ЧАЕС, робота за Списком №1) 0 років 2 місяці 0 днів (кратність -1);

- з 18.04.2021 по 01.02.2022 (ЧАЕС, робота за Списком №1) 0 років 11 місяців 0 днів (кратність 1);

- з 02.02.2022 по 08.02.2022 (ЧАЕС, робота за Списком №1) 0 років 1 місяць 0 днів (кратність 1);

- з 09.02.2022 по 31.03.2022 (ЧАЕС, робота за Списком №1) 0 років 2 місяці 0 днів (кратність -1).

Не погоджуючись з правомірністю вчинених відповідачем дій щодо незарахування періоду його роботи на ЧАЕС та періоду проходження строкової військової служби у полуторному розмірі, що призвело до невірного обрахунку загального страхового стажу, коефіцієнту страхового стажу та понаднормового стажу роботи, позивач звернувся з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі по тексту також - Закону №1058, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058 визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з частиною третьою статті 24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати на дату здійснення доплати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі по тексту також - Закону №1788, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі по тексту також Закон № 1788-ХІІ) визначено категорії працівників, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Пунктом «а» частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ встановлено, що право на пенсію на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці - за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Статтею 62 Закону №1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Означені положення Закону №1788-ХІІ кореспондують з положеннями статті 114 Закону №1058.

Положеннями пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі по тексту також - Порядок №637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно пункту 20 Порядку №637, у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств та організацій.

У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Відповідно до положень статті 56 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі по тексту також Закон №796-ХІІ), час роботи, служби (в тому числі державної) з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження зараховується до стажу роботи, стажу державної служби, вислуги років, яка надає право на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»: до 1 січня 1988 року - у потрійному, а з 1 січня 1988 року до 1 січня 1993 року - у полуторному розмірі (у тому числі за списком № 1). З 1 січня 1993 року та в наступні роки пільги з обчислення стажу роботи у зоні відчуження визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до підпункту «а» пункту 4 постанови Всесоюзної Центральної Ради ЦК КПРС від 29.12.1987 №1497-378 «Про умови оплати праці і пільгах для працівників, зайнятих на експлуатації Чорнобильської АЕС і ліквідації наслідків аварії в зоні відселення Ради Міністрів СРСР встановлено, що в період з 1988 1990 років час роботи працівників, зайнятих на експлуатації Чорнобильської АЕС і ліквідації наслідків аварії в зоні відселення, зараховується в полуторному розмірі до трудового стажу и в стажу роботи, який дає право на пільгову пенсію за Списком № 1, затвердженому постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 р. № 1173.

Постановою Ради Міністрів СРСР від 12.11.1990 №1136 «Про продовження на 1991 - 1995 роки строку дії постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР и ВЦРПС від 29.12.1987 № 1497» продовжено на 1991 - 1995 роки строк дії постанови №1497-378.

Підпунктом 2 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29.02.1996 №250 «Про компенсації та пільги особам, які працюють на Чорнобильській АЕС і у зоні відчуження» встановлено, що у період з 1 січня 1996 р. до 1 січня 2000 року працівникам, які постійно виконують роботи з експлуатації Чорнобильської АЕС і у зоні відчуження час роботи зараховується до загального трудового стажу та стажу, що має право на пільгову пенсію за Списком № 1, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 р. № 162, у полуторному розмірі.

Підпунктом 3 пункту 1 постанови КМУ від 30.06.1998 № 982 «Про доплати і компенсації особам, які працюють у зоні відчуження і зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів» установлено, що у період з 1 липня 1998 р. до 1 січня 2000 року особам, які постійно виконують роботи або службові обов`язки у зоні відчуження час роботи (служби) зараховується до трудового стажу, до вислуги років - у полуторному розмірі (в тому числі за Списком № 1, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 р. № 162.

Відповідно до підпункту 3 пункту 1 постанови КМУ від 07.02.2000 №223 «Про доплати і компенсації особам, які працюють у зоні відчуження і зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів» у період з 1 січня 2000 р. до 1 січня 2003 року особам, які постійно виконують роботи (службові обов`язки) у зоні відчуження час роботи (служби) зараховується до трудового стажу, до вислуги років - у полуторному розмірі (в тому числі за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 р. № 36.

Підпунктом 3 пункту 1 постанови КМУ від 29.01.2003 №137 «Про доплати і компенсації особам, які працюють у зоні відчуження і зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів» установлено, що у період з 1 січня 2003 р. до 1 січня 2006 р. особам, які постійно працюють або виконують службові обов`язки у зоні відчуження час роботи або служби зараховується до трудового стажу, до вислуги років у полуторному розмірі (в тому числі за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, який затверджується Кабінетом Міністрів України).

Згідно постанови КМУ від 27.06.2006 № 571 «Про доплати і компенсації особам, які працюють у зоні відчуження» установлено, що у період з 1 січня 2006 р. по 1 січня 2009 року особам, які постійно працюють або виконують службові обов`язки у зоні відчуження, час роботи або служби зараховується до стажу роботи і вислуги років у полуторному розмірі (в тому числі за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 р. № 36.

Постановою КМУ від 10.09.2008 №831 «Про доплати особам, які працюють у зоні відчуження» установлено, що у період з 1 січня 2009 р. по 1 січня 2012 року особам, які постійно працюють або виконують службові обов`язки у зоні відчуження, час роботи або служби зараховується до стажу роботи і вислуги років у полуторному розмірі (в тому числі за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 р. № 36.

Постановою КМУ від 21.09.2011 № 984 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2008 р. № 831» абзац перший викладено у такій редакції: «Установити, що у період з 1 січня 2012 р. до 1 січня 2015 року:».

Постановою КМУ від 29.12.2014 №717 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2008 р. № 831» внесено до постановляючої частини постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2008 р. № 831 «Про доплати особам, які працюють у зоні відчуження» (Офіційний вісник України, 2008 p., № 71, ст. 2384; 2011 p., № 73, ст. 2740; 2012 p., № 81, ст. 3272; 2013 p., № 41, ст. 1477; 2014 p., № 47, ст. 1238) такі зміни: абзац перший викласти у такій редакції: «Установити, що у період з 1 січня 2015 р. до 1 січня 2016 р.:».

Постановою КМУ від 20.04.2016 №831 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2008 р. № 831» внесено до постановляючої частини постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2008 р. № 831 Про доплати особам, які працюють у зоні відчуження (Офіційний вісник України, 2008 р., № 71, ст. 2384; 2013 р., № 41, ст. 1477; 2014 р., № 47, ст. 1238; 2015 р., № 3, ст. 57; 2016 р., № 26, ст. 1035) такі зміни: абзац перший викласти в такій редакції: «Установити, що з 1 січня 2016 р.:».

Означеними постановами КМУ надано особам, які постійно працювали або виконували службові обов`язки у зоні відчуження, додаткові соціальні гарантії при призначенні пенсії, зокрема і щодо зарахування часу роботи до стажу роботи і вислуги років у полуторному розмірі.

Верховний Суд неодноразово застосовував наведений підхід, зокрема, у постановах 03.02.2021 у справі №750/4692/17, від 09.02.2021 у справі № 743/683/17, від 25.03.2021 у справі №750/3198/17, від 22.04.2021 у справі №373/188/17, від 06.12.2023 у справі № 620/1146/21.

В свою чергу, виходячи із зазначених норм права, що регулюють питання зарахування до пільгового страхового стажу періоди роботи у зоні відчуження Чорнобильської АЕС, вбачається, що перевірці підлягають наявність відповідного трудового стажу, що підтверджується трудовою книжкою або, у разі такої необхідності, уточнюючими довідками підприємств та організацій; включення до Переліку підприємств, установ і організацій зони відчуження, працівники яких зайняті повний робочий день, мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1, затвердженого наказом Міністерства надзвичайних ситуацій України 13.03.2012 № 576 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.05.2012 за № 771/21084 (далі по тексту також Перелік № 576), підприємств в яких працювала особа.

Виходячи з наданої відповідачем відповіді від 13.02.2023, розмір пенсії позивача обчислено з урахуванням кратності страхового стажу, який становить 69 років 9 місяців 16 днів, в тому числі робота за Списком № 1 29 років. Коефіцієнт стажу 0,69750. Страховий стаж враховано по 31.03.2022. Пільговий стаж з урахуванням довідок з 13.08.1990 по 16.11.1990 та з 16.02.1993 по 31.12.2009.

Щодо періоду проходження позивачем строкової військової служби, відповідач зазначив, що такий період зараховується до пільгового стажу виключно для визначення права.

Судом встановлено, що позивач працював в ДСП «Чорнобильська АЕС», що підтверджується записами у трудовій книжці та виданими означеним підприємством довідками від 17.02.2020 №47-30941, 47-6751, від 02.05.2022 №47-8637. Означене підприємство входить до Переліку №576.

Відповідно до записів у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 , заповненій 13.07.1990, позивач працював на Чорнобильській АЕС у період з 13.08.1990 по 16.11.1990. Звільнений у зв`язку з призовом на військову службу. З 16.02.1993 прийнятий на роботу в Чорнобильську АЕС. Відповідно до запису №18 позивач 08.02.2017 переведений на посаду оператора «гарячої» камери 6 групи в цех з поводження з відпрацьованим ядерним паливом. Відомостей про звільнення позивача матеріали справи не містять.

Довідкою від 17.02.2020 №47-30941, виданою ДСП «Чорнобильська АЕС», підтверджено, що позивач дійсно був безпосередньо зайнятий на роботах, передбачених постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29.12.1987 №1497-378 і постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05.06.1986 №665-195, що дають право на державну пенсію на пільгових умовах згідно зі списком №1, з 13.08.1990 по 16.11.1990, з 16.02.1993 по 31.12.2009. Час вказаної роботи зараховується до стажу при призначенні пенсії в полуторному розмірі.

Згідно довідки ДСП «Чорнобильська АЕС» від 17.02.2020 №47-6751 позивач працював повний робочий день на ДПС «Чорнобильська АЕС» та у період з 01.01.2010 по 02.08.2016 працював за посадою старшого оператора РВ, оператора РВ, слюсаря з ремонту та обслуговування СВ та К, що передбачена Списком №1, розділ ХХІІ, підрозділ 1-22.1 1Г Постанови КМУ від 16.01.2003 №36; у період з 03.08.2016 по 31.01.2020 виконував роботи за посадою слюсар з ремонту та обслуговування СВ та К, ЦПВЯП оператор «гарячої» камери, що передбачена списком №1, розділ ХХІІ, підрозділ 4 Постанови КМУ від 24.06.2016 №461.

Згідно довідки ДСП «Чорнобильська АЕС» від 02.05.2022 №47-8637 позивач працював повний робочий день на ДПС «Чорнобильська АЕС» у період з 01.02.2020 по 31.03.2022 за посадою ЦТВЯП оператор «гарячої» камери, слюсар з ремонту та обслуговування СВ та К, оператор ТПУ РВ (СВЯП-1), що передбачена списком №1, розділ ХХІІ, підрозділ 4 Постанови КМУ від 24.06.2016 №461.

З наявного в матеріалах справи розрахунку пенсії за віком вбачається, що відповідачем зараховано до страхового стажу позивача наступні періоди:

- з 01.09.1986 по 13.06.1990 (навчання у вищих/середніх НЗ) зараховано 3 роки 9 місяців 13 днів, кратність 1;

- з 13.08.1990 по 16.11.1990 (ЧАЕС, робота за Списком №1) 0 років 3 місяці 4 дні, з урахуванням кратності 1,5 0 років 4 місяці 21 день;

- з 15.12.1990 по 31.12.1991 (військова служба строкова) 1 рік 0 місяців 17 днів (кратність 1);

- з 01.01.1992 по 31.12.1992 (військова служба строкова) 1 рік 0 місяців 0 днів (кратність 1);

- з 16.02.1993 по 31.12.2003 (ЧАЕС, робота за Списком №1) - 10 років 10 місяців 16 днів, з урахуванням кратності 1,5 16 років 03 місяці 24 дні;

- з 01.01.2004 по 31.12.2009 (ЧАЕС, робота за Списком №1) 6 років 0 місяців 0 днів (кратність 1);

- з 01.01.2010 по 02.08.2016 (ЧАЕС, робота за Списком №1) 6 років 8 місяців 0 днів (кратність 1);

- з 03.08.2016 по 31.01.2020 (ЧАЕС, робота за Списком №1) 3 роки 6 місяців 0 днів (кратність 1);

- з 01.02.2020 по 18.03.2020 (ЧАЕС, робота за Списком №1) 0 років 1 місяць 18 днів (кратність 1);

- з 19.03.2020 по 13.05.2020 (ЧАЕС, робота за Списком №1) 0 років 3 місяці 0 днів (кратність 1);

- з 14.05.2020 по 01.11.2020 (ЧАЕС, робота за Списком №1) 0 років 7 місяців 0 днів (кратність 1);

- з 02.11.2020 по 15.11.2020 (ЧАЕС, робота за Списком №1) 0 років 1 місяць 0 днів (кратність 1);

- з 16.11.2020 по 24.03.2021 (ЧАЕС, робота за Списком №1) 0 років 5 місяців 0 днів (кратність 1);

- з 25.03.2021 по 17.04.2021 (ЧАЕС, робота за Списком №1) 0 років 2 місяці 0 днів (кратність -1);

- з 18.04.2021 по 01.02.2022 (ЧАЕС, робота за Списком №1) 0 років 11 місяців 0 днів (кратність 1);

- з 02.02.2022 по 08.02.2022 (ЧАЕС, робота за Списком №1) 0 років 1 місяць 0 днів (кратність 1);

- з 09.02.2022 по 31.03.2022 (ЧАЕС, робота за Списком №1) 0 років 2 місяці 0 днів (кратність -1).

Виходячи з означеного розрахунку пенсії за віком, позивачу не було зараховано у полуторному розмірі період проходження ним строкової військової служби з 15.12.1990 по 31.12.1991 (військова служба строкова) 1 рік 0 місяців 17 днів (кратність 1), та також період його роботи на ДСП «Чорнобильська АЕС», починаючи з 01.01.2004 по 31.03.2022 (кратність 1).

Крім того, відповідно до абзацу 2 частини першої статті 8 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач у період з 13.08.1990 по 16.11.1990 відповідно до записів у трудовій книжці №№ НОМЕР_3 , 2, працював на Чорнобильській АЕС на посаді слюсаря по ремонту реактивно-турбінного обладнання 3 розряду в реактивному цеху №1 на правах молодого спеціаліста. Підставою для звільнення вказано призов на військову службу.

Оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивач на момент призову на строкову військову службу обіймав посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, період проходження ним строкової військової служби в силу положень статті 8 Закону №2011-ХІІ повинен бути зарахований до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Водночас, матеріалами справи підтверджено, що період проходження позивачем строкової військової служби з 15.12.1990 по 31.12.1991 (1 рік 0 місяців 17 днів) не було зараховано у полуторному розмірі з огляду на зазначення у розрахунку пенсії за віком кратності 1.

Крім того, незважаючи на наявність відповідних записів у трудовій книжці та надання позивачем підтверджуючих довідок, відповідачем не було зараховано у полуторному розмірі період роботи позивача на ДПС «Чорнобильська АЕС» з 01.01.2004 по 31.03.2022 з огляду на зазначення у розрахунку пенсії за віком кратності 1.

Суд вважає за необхідне зазначити, що означені довідки ніким не оскаржені, не визнані недійсними, наслідком чого є відсутність підстав для неприйняття їх до уваги.

В свою чергу, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що для визначення права на пенсію за віком, періоди роботи (служби) у зоні відчуження з 01.01.2004 при наявності відповідних документів, зараховуються у полуторному розмірі, а для обчислення розміру пенсії (визначення коефіцієнту страхового стажу) зазначений період зараховується в стаж в одинарному розмірі.

Проте, суд наголошує на помилковості означених висновків, оскільки в силу наведених вище правових норм наявні підстави для зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи в зоні відчуження за списком №1 та періоду проходження строкової військової служби, у полуторному розмірі.

Аналогічний висновок щодо наявності підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи в зоні відчуження за списком №1, який підлягає зарахуванню у полуторному розмірі, міститься у постанові Верховного Суду від 06.12.2023 у справі №320/6063/19.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо не зарахування в полуторному розмірі до страхового стажу як роботу за Списком №1 періоду проходження строкової військової служби з 06.12.1990 по 31.12.1992 та періоду роботи з 01.01.2004 по 31.03.2022 в зоні відчуження ЧАЕС за Списком №1 шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо не зарахування до страхового стажу періоду проходження строкової військової служби 06.12.1990 по 31.12.1992 та періоду роботи з 01.01.2004 по 31.03.2022 в зоні відчуження ЧАЕС в полуторному розмірі, як роботу по Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача зарахувати з часу призначення пенсії до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах період проходження строкової військової служби у Збройних Силах з 06.12.1990 по 31.12.1992 в полуторному розмірі, та період роботи в зоні відчуження ЧАЕС з 01.01.2004 по 31.03.2022 до страхового стажу в полуторному розмірі, як роботу по Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003 на підставі Довідок встановленої форми, затвердженими Постановою Держкомітету СРСР з праці та соціальних питань від 09.03.1988 №122 та Постановою КМУ від 05.07.2006 за №920, розрахувати загальний страховий стаж позивача відповідно до відомостей його трудової книжки серії НОМЕР_1 від 13.08.1990 та довідок: №47-30941 (№30941) від 17.02.2020, за період роботи з 13.08.1990 по 16.11.1990, з 16.02.1993 по 31.12.2009, №47-6751 (№6751) від 17.02.2020, за періоди роботи з 01.01.2010 по 02.08.2016, з 03.08.2016 по 31.01.2020, та №47-8637 (№8637) від 02.05.2022, за періоди роботи з 01.02.2020 по 31.03.2022, виданими Державним спеціалізованим підприємством «Чорнобильська АЕС», якими підтверджено роботу за шкідливими умовами праці за Списком №1, в полуторному розмірі, суд зазначає таке.

Згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Водночас, згідно з пунктом 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Оскільки відповідачем було протиправно не зараховано до страхового стажу позивача спірні періоди його строкової військової служби та роботи, суд вважає, що у даному випадку у цього відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

Враховуючи означене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині шляхом зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу спірні періоди проходження строкової військової служби та роботи позивача в зоні відчуження ЧАЕС в полуторному розмірі, як роботу по Списку №1, відповідно до записів у трудовій книжці та на підставі довідок встановленої форми.

Водночас, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача розрахувати загальний страховий стаж позивача відповідно до відомостей його трудової книжки та довідок, якими підтверджено роботу за шкідливими умовами праці за Списком №1, яка складає не менш ніж 46 років 09 місяців 10 днів в полуторному розмірі, в частині зазначення періоду роботи за Списком №1 яка складає не менш ніж 46 років 09 місяців 10 днів, оскільки визначення такого періоду віднесено до дискреційних повноважень відповідача.

Позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача у не зарахуванні в полуторному розмірі період роботи з 01.01.2004 по 31.03.2022 в зоні відчуження ЧАЕС за Списком №1 відповідно до частини першої статті 56 Закону №796-ХІІ, невірному розрахунку загального страхового стажу, який повинен бути розрахований з врахуванням пільгового обчислення з коефіцієнтом 1,5 періоду проходження строкової військової служби з 06.12.1990 по 31.12.1992 та в полуторному розмірі періоду роботи з 01.01.2004 по 31.03.2022 в зоні відчуження ЧАЕС, не підлягають задоволенню як такі, що за своєю суттю дублюють позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача про визнання протиправними дій ГУ ПФУ у Київській області щодо незарахування до страхового стажу позивача спірних періодів в полуторному розмірі.

Вимоги щодо визначення понаднормового стажу позивача з урахуванням норм частини другої статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII від 03.10.2017 до частини другої статті 56 Закону № 796-ХІІ внесено зміни, згідно з якими право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

При цьому частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.

Розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.

Отже, правове регулювання спірних правовідносин змінилось і у зв`язку зі змінами Закон № 796-ХІІ пов`язує збільшення пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад стаж, встановлений частиною другою статті 56 цього Закону, з призначенням пенсії на умовах, визначених частиною другої статті 27 Закону № 1058-IV.

Водночас, як вбачається з матеріалів пенсійної справи та не спростовано позивачем, ним виявлено бажання переходу на пенсію за віком на умовах частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», наслідком чого є відсутність підстав для застосування частини другої статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Означений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 23.10.2019 по справі №809/627/18, від 29.08.2022 у справі №300/1390/19, правовідносини в яких є подібними, до правовідносин у цій справі, а також висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 06.12.2023 у справі №320/6063/19, яка є аналогічною до спірних відносин.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо невірного визначення понаднормативного стажу роботи, який визначається відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, та частини другої статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також зобов`язання відповідача розрахувати понаднормативний стаж, що становить величину, як різницю від обрахованого загального страхового стажу та мінімального необхідного стажу у 20 років, відповідно до вимог статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, та частини другої статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якими встановлено умови мінімального стажу роботи для призначення пенсії для чоловіків - 20 років.

Щодо заявлених позивачем позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо невірного обрахунку коефіцієнту страхового стажу, який має бути обчислений з врахуванням пільгового обчислення з коефіцієнтом 1,5 періоду проходження строкової військової служби у Збройних Силах з 06.12.1990 по 31.12.1992 та з коефіцієнтом 1,5 періоду роботи з 01.01.2004 по 31.03.2022 в зоні відчуження ЧАЕС, суд зазначає, що з прохальної частини позовних вимог у цій частині вбачається, що позивачем не заявлено вимог щодо вирішення публічно-правового спору зобов`язального характеру, тобто способу усунення порушеного, на його думку, права.

Суд зазначає, що визнання протиправними дій є передумовою для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності бездіяльності.

Проте, позивач у позовній заяві не зазначає, яким чином визнання протиправними дій відповідача щодо невірного обрахунку коефіцієнту страхового стажу, який має бути обчислений з врахуванням пільгового обчислення з коефіцієнтом 1,5 періоду проходження строкової військової служби у Збройних Силах з 06.12.1990 по 31.12.1992 та з коефіцієнтом 1,5 періоду роботи з 01.01.2004 по 31.03.2022 в зоні відчуження ЧАЕС, призведе до поновлення його прав. Вимоги щодо зобов`язання вчинити певні дії, як наслідку визнання їх протиправними, позовна заява не містить.

Суд зауважує, що ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбачених законом.

Водночас, позивачем у цій частині не заявлено в адміністративному позові нормативно обґрунтованих доводів на підтвердження забезпечення заявленими позовними вимогами поновлення порушених, на його думку, прав та інтересів.

Суд наголошує, що в адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Під час розгляду справи суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених позивачем вимог.

Вказаний принцип знайшов своє відображення у статті 9 КАС України, в якій вказано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, законодавчо визначена процедура (механізм) звернення особи за захистом порушеного права в аспекті самостійного формування змісту та обсягу позовних вимог генерує обов`язок держави в особі органу правосуддя розглянути таку адміністративну справу не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до процесуального кодексу, в межах позовних вимог, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою їх надано.

Суд може вийти за межі позовних вимог виключно з метою більш ефективного захисту порушеного права особи, проте, як незалежний орган, у жодному випадку не може ініціювати провадження, втручатися у порядок формування вимог чи підміняти своїм владним розпорядчим актом волю особи, що звернулася до суду.

В аспекті викладеного суд звертає увагу на те, що в пункті 52 постанови Верховного Суду від 26.07.2022 у справі №826/6664/17 зазначено, що вирішуючи кожний конкретний спір на підставі всіх установлених обставин, суд повинен установити, на захист якого права подано відповідний позов, чи порушене, не визнане або оспорюване таке право відповідачем (відповідачами), а також з`ясувати, чи призведе задоволення заявлених вимог до реального та ефективного поновлення порушеного права, та залежно від з`ясованого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

В означеній постанові у пунктах 53-54 Верховним Судом зроблено висновок, що під ефективним поновленням слід розуміти реальний позитивний вплив судового рішення про задоволення позову на виявлену під час судового розгляду обставину порушення/невизнання/оспорювання або запобігання виникненню спору щодо права, на захист якого був поданий позов. Водночас відмова в позові з підстав обрання неефективного способу захисту може мати місце тоді, коли в судовому процесі відсутній будь-який сенс у розрізі питання щодо реальної можливості захисту прав позивача в обраний ним спосіб.

За правилами частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд при розгляді цієї справи звертає увагу на наявність вже сформованого конкретного підходу Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, висновки якого також підлягають врахуванню і у цій справі, щодо вирішення позовних вимог у разі обрання позивачем неефективного способу захисту в аспекті реального сенсу порушеного судового провадження.

З урахуванням означеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем у цій частині позовні вимоги не призведуть до відновлення порушених прав і захисту законних інтересів навіть у випадку їх задоволення з огляду встановлені вище обставини, що, в свою чергу, свідчить про відсутність можливості відновлення прав та законних інтересів позивача в заявлений спосіб, а відповідно, і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.

Таким чином, позов слід задовольнити частково з виходом за межі позовних вимог.

В свою чергу, позовні вимоги, заявлені до Головного правління Пенсійного фонду України у Київській області не підлягають задоволенню з огляду на відсутність з його сторони вчинення протиправних дій чи бездіяльності чи винесення протиправних рішень.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для вирішення питання щодо судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, що полягають у не зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду строкової військової служби з 06.12.1990 по 31.12.1992, та періоду роботи в зоні відчуження ЧАЕС з 01.01.2004 по 31.03.2022 в полуторному розмірі, як роботу по Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період строкової військової служби з 06.12.1990 по 31.12.1992, та період роботи в зоні відчуження ЧАЕС з 01.01.2004 по 31.03.2022 в полуторному розмірі, як роботу по Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36, на підставі записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 та поданих позивачем довідок встановленої форми.

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.