Справа № 300/774/19
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/774/19 пров. № 857/9246/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Качмара В. Я., Курильця А. Р.,

з участю секретаря судового засідання Нора А. Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Івано-Франківськгаз" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправною та нечинною постанови про накладення штрафу,

суддя в 1-й інстанції Микитюк Р. В.,

дата ухвалення рішення 10 липня 2019 року,

місце ухвалення рішення м.Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення 19 липня 2019 року,

в с т а н о в и в:

Позивач Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" звернулося в суд з позовом до відповідача Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в якому просило визнати протиправною та нечинною постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26 березня 2019 року №432 "Про накладення штрафу на ПАТ "Івано-Франківськгаз" за порушення Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу та здійснення заходів державного регулювання".

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26 березня 2019 року за №432 "Про накладення штрафу на ПАТ "Івано-Франківськгаз" за порушення Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу та здійснення заходів державного регулювання".

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що форма Акту перевірки №82 від 18 березня 2019 року не відповідає уніфікованій формі Методики розроблення критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності та визначається періодичність проведення планових заходів державного нагляду (контролю), затв. постановою КМ України №342 від 10 травня 2018 року. Зазначає, що на виконання законів України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», «Про ліцензування видів господарської діяльності» 14 червня 2018 року НКРЕКП було прийнято постанову №428 Про затвердження Порядку контролю за дотриманням ліцензіатами, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов, яка набрала законної сили 12 серпня 2018 року та не оскаржувалася позивачем. Так, пунктом 5.1 цього Порядку контролю визначено, що за результатами проведених планових та позапланових перевірок складається акт перевірки за формою, наведеною у додатку 18 до цього Порядку. На думку апелянта, спірний Акт перевірки №86 від 18 березня 2019 року складений НКРЕКП за формою наведеною у додатку 18 зазначеного Порядку. Вказує, що за результатами здійснення позапланової перевірки ПАТ Івано-Франківськгаз НКРЕКП було встановлено порушення Ліцензійних умов з розподілу природного газу та здійснення заходів державного регулювання, що відповідно до ст.59 Закону України Про ринок природного газу є правопорушенням на ринку природного газу, і за яке передбачена санкція у виді штрафу, яка має бути оформлена у вигляді постанови. Крім того, зауважує, що норма Кодексу газорозподільних систем щодо приведення об`єму спожитого природного газу до стандартних умов застосовується виключно при здійсненні перерахунків об`ємів природного газу з кубічних метрів в енергетичні одиниці, в той час, як розрахунки за природний газ здійснюються виключно в кубічних метрах, а переведення в енергетичні одиниці має лише інформаційний характер. Звертає увагу на те, що норми зазначеного Кодексу не містять положень, які регламентують процедуру приведення обсягів спожитого газу побутовими споживачами до стандартних умов для здійснення комерційних розрахунків в обсягах куб.м., переведення величини об`єму природного газу в обсяг розподіленої (спожитої) енергії здійснюється оператором ГРМ в установленому порядку, передбаченого п.5.6 Типового договору розподілу. Дана норма Типового договору розподілу не передбачає, що об`єм природного газу (м.куб.) має бути приведений до стандартних умов, а навпаки підтверджує той факт, що об`єм природного газу при приведенні до стандартних умов має бути одночасно переведений в енергетичні одиниці. З врахуванням наведеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про те, що НКРЕКП було порушено вимогу ч.15 ст.4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» щодо дотримання уніфікованої форми актів. Вказує, що покликання апелянта на лист Міненерго №03/31-11587 від 28 грудня 2018 року, в якому зазначено те, що оператори ГРМ здійснили донарахування побутовим споживачам обсягів, які враховують різницю у приведенні до стандартних умов, при розрахунку своїх виробничо-технологічних витрат застосували положення Методики №595; у листі зазначено, що за наявною інформацією, яка підтверджена листами операторів ГРМ, обсяги ВТВ розраховані з урахуванням зазначених методик. Однак у даному випадку розраховані лише показники втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, однак інформації про включення до розміру нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат різниці у приведенні газу до стандартних умов, вказаний лист в собі не містить. Звертає увагу на те, що докази про включення позивачем різниці у приведенні газу до стандартних умов втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами відповідачем не надані. Крім того, згідно з показниками (елементів витрат) річної планової тарифної виручки - додатку до постанови НКРЕКП № 2288 від 15 грудня 2016 року, якою внесено зміни до постанови НКРЕКП №430 від 24 березня 2016 року "Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для ПАТ "Вінницягаз", останні не містять інформації про те, що до відповідних витрат була включена різниця у приведенні газу до стандартних умов. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі №300/774/19.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2019 року призначено справу до апеляційного розгляду у судовому засіданні на 06 листопада 2019 року.

У зв`язку з перебуванням Головуючого судді Мікули О. І. у відрядженні розгляд справи відкладено на 20 листопада 2019 року, що підтверджується довідкою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року зупинено провадження у справі №300/744/19 до набрання законної сили судовим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №640/20626/18.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2024 року поновлено провадження у цій справі та призначено до апеляційного розгляду у судове засідання на 14 серпня 2024 року.

Представник відповідача (апелянта) Оберишин В. З. у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача Попович В. В. у судовому засіданні в режимі відеоконференції не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 11 травня 2019 року основним видом економічної діяльності Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Івано-Франківськгаз" є КВЕД 35.22 Розподілення газоподібного палива через місцеві (локальні) трубопроводи (т.1, а.с.156).

Відповідно до Плану здійснення заходів державного контролю суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, на 2019 року, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 листопада 2018 року №1584, на підставі постанови НКРЕКП від 18 грудня 2018 року №1964 "Про проведення планових перевірок суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, у I кварталі 2019" та посвідчення на перевірку від 14 лютого 2019 року №86, у період з 04 березня 2019 року по 18 березня 2019 року було проведено планову перевірку щодо дотримання Публічного акціонерного товариства "Івано-Франківськгаз" Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 16 лютого 2017 року №201 та якою перевірявся період ліцензованої діяльності з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2018 року за результатами якої складено акт №82 від 18 березня 2019 року.

Згідно з вищевказаним актом, під час перевірки НКРЕКП виявлено порушення позивачем п.2.1 глави 2 Ліцензійних умов, а саме: вимог глави 4 розділу IX Кодексу ГРМ у частині визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єктах побутових споживачів на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовими споживачами на підставі даних лічильників природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу, крім споживача за ЕІС-кодом 56ХМ16А50572887Y .

Судом першої інстанції також встановлено, що за результатами розгляду акту №82 від 18 березня 2019 року відповідач оскаржуваною постановою №432 від 26 березня 2019 року наклав на ПАТ "Івано-Франківськгаз" штраф у сумі 850000 грн та зобов`язав позивача до 12 квітня 2019 року привести свої дії у відповідність до вимог чинного законодавства шляхом здійснення перерахунку споживачам у частині визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єктах побутових споживачів на підставі даних лічильників природного газу, починаючи з жовтня 2018 року, крім споживача за ЕІС кодом 56ХМ16А50572887Y (а.с.68-74).

Не погоджуючись із прийняттям вказаної постанови, позивач звернувся у суд з цим адміністративним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням приписів частини 5 статті 14 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22 вересня 2016 року №1540-VIII оскаржене рішення стосується не тільки накладення штрафних санкцій, а й усунення виявленого порушення ПАТ «Івано-Франківськгаз» вимог пункту 2.1 глави 2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, тому відповідач зобов`язаний був видати окреме розпорядження, при цьому, НКРЕКП, прийнявши оскаржену постанову без попереднього винесення розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов, позбавила позивача можливості усунути порушення, виявлені під час здійснення заходу нагляду (контролю), а, отже, уникнути застосування в подальшому до підприємства штрафних санкцій. Крім того, ступінь соціальної напруги не може впливати на розмір штрафних санкцій, застосованих суб`єктом владних повноважень до суб`єкта господарювання, тому покликання представника відповідача на дану обставину, як на підставу для накладення на ПАТ "Івано-Франківськгаз" штрафу в максимальному розмірі є необгрунтованими, а відтак оскаржена постанова прийнята з порушенням принципу пропорційності є протиправною та підлягає скасуванню.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з п.3 глави 2 розділу І Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодексу ГРС) основними функціями Оператора ГРМ, зокрема, є: забезпечення розподілу (переміщення) природного газу від місць його надходження в ГРМ з газотранспортної системи (ГТС) та інших джерел до споживачів природного газу з урахуванням його якісних і фізико-хімічних характеристик та потреб цих споживачів; забезпечення комерційного обліку природного газу, у тому числі приладового, в ГРМ; формування добових, декадних, місячних, квартальних та річних показників фактичного об`єму та обсягу передачі (розподілу, споживання) природного газу по об`єктах суб`єктів ринку природного газу, які знаходяться на ліцензованій території Оператора ГРМ та/або які замовили розподіл природного газу ГРМ у відповідному періоді.

Таким чином, на позивача, як оператора ГРМ, покладені функції, у тому числі, здійснення комерційного обліку природного газу в газорозподільній системі.

Правовий статус Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, її завдання, функції, повноваження та порядок їх здійснення визначає Закон України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» №1540-VIII від 22 вересня 2016 року (далі Закон №1540-VIII).

За змістом ч.1-3 ст.1 Закону №1540-VIII Нацкомісія є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Регулятор (Нацкомісія) є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, що є державною власністю, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням. Роботу Регулятора забезпечують його центральний апарат і територіальні органи.

Стаття 3 Закону №1540-VIII передбачає, що Нацкомісія здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України.

Регулятор здійснює державне регулювання шляхом:

1) нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом;

2) ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг;

3) формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом;

4) державного контролю та застосування заходів впливу;

5) використання інших засобів, передбачених законом.

Основними завданнями Комісії (Регулятора) є у тому числі, забезпечення захисту прав споживачів товарів, послуг у сферах енергетики та комунальних послуг щодо отримання цих товарів і послуг належної якості в достатній кількості за обґрунтованими цінами; реалізація цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг; створення сприятливих умов для залучення інвестицій у розвиток ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; сприяння розвитку конкуренції на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг; інші завдання, передбачені законом.

Відповідно до ст.19 Закону № 1540-VIII Регулятор (НКРЕКП) здійснює державний контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов шляхом проведення планових та позапланових виїзних, а також невиїзних перевірок відповідно до затверджених ним порядків контролю.

Перевірка проводиться на підставі рішення Регулятора.

Для проведення перевірки створюється комісія з перевірки, що складається не менш як із трьох представників центрального апарату та/або територіальних органів Регулятора.

За результатами перевірки складається акт у двох примірниках, який підписується членами комісії з перевірки.

Постановою від 14 червня 2018 року №428 НКРЕКП затвердила Порядок контролю за дотриманням ліцензіатами, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дія якого поширюється на суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, які отримали ліцензії на провадження господарської діяльності та регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю яких здійснюється Нацкомісією у сфері енергетики та у сфері комунальних послуг та установлює певні процедури, зокрема, організації та проведення планових та позапланових перевірок; оформлення результатів перевірок; контроль за виконанням рішень Нацкомісії; порядок застосування санкцій до ліцензіатів за порушення законодавства та ліцензійних умов.

З системного аналізу наведених вище правових норм можна дійти висновку про те, що Регулятор, здійснюючи державне регулювання шляхом державного контролю за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зобов`язаний дотримуватись законодавства у відповідних сферах. Процедура моніторингу ринків у сферах енергетики та комунальних послуг також відсилає до застосування заходів контролю до суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг у випадку виявлення за результатами моніторингу невідповідності (порушення) провадження господарської діяльності суб`єктами господарювання у сферах енергетики та/або комунальних послуг вимогам чинного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.19 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» №222-VIII від 02 березня 2015 року (далі- Закон №222-VIII) державний нагляд за додержанням органами державної влади чи державними колегіальними органами вимог законодавства у сфері ліцензування здійснює спеціально уповноважений орган з питань ліцензування шляхом проведення планових та позапланових перевірок у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за поданням спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування.

За змістом п.7 ст.19 Закону №222-VIII контроль за додержанням ліцензіатами вимог ліцензійних умов здійснюють у межах своїх повноважень органи ліцензування шляхом проведення планових і позапланових перевірок відповідно до Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Отже, перевірка додержання ліцензіатами вимог ліцензійних умов здійснюється з урахуванням вимог закону.

Відповідно до п.14 -16 ст.19 Закону №222-VIII акт перевірки додержання ліцензіатом вимог ліцензійних умов складається в останній день проведення перевірки.

В акті відображаються питання, що перевірялися, та встановлений стан додержання ліцензіатом вимог ліцензійних умов.

У разі встановлення в ході перевірки додержання ліцензіатом вимог ліцензійних умов підстав для складання актів, що є підставами для анулювання ліцензії, такі акти складаються як окремі документи в останній день проведення перевірки.

Розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов видається органом ліцензування не пізніше трьох робочих днів з останнього дня проведення перевірки у разі виявлення за результатами її проведення порушень ліцензіатом вимог ліцензійних умов.

У разі складення за результатом проведення перевірки акта, що є підставою для анулювання ліцензії, розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов не видається.

Ліцензіат, який одержав розпорядження про усунення порушень вимог ліцензійних умов, зобов`язаний в установлений у розпорядженні строк подати до органу ліцензування інформацію про усунення зазначених у такому акті порушень.

Стаття 14 Закону №1540-VIII визначає порядок організації роботи Регулятора та прийняття рішень, відповідно до частин першої та другої якої засідання Регулятора є основною формою його роботи як колегіального органу. Порядок організації роботи Регулятора, зокрема проведення його засідань, визначається регламентом, що затверджується Регулятором, та підлягає оприлюдненню на його офіційному веб-сайті. Засідання Регулятора проводяться у формі відкритих слухань. На відкритих слуханнях розглядаються всі питання, розгляд яких належить до повноважень Регулятора, крім питань, що містять таємну інформацію. У разі розгляду Регулятором питання, що містить таємну інформацію, порядок доступу до якої регулюється законом, Регулятор приймає рішення про розгляд такого питання в режимі закритого слухання.

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону №1540-VIII рішення Регулятора оформлюються постановами, крім рішень щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення контролю, які оформлюються розпорядженнями. Рішення Регулятора підписуються Головою.

З наведеного вище можна дійти висновку про те, що вказана норма передбачає видання НКРЕКП двох видів розпорядчих документів: постанови та розпорядження.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова НКРЕКП від 26 березня 2019 року №432, зокрема, містить рішення про накладення на позивача штрафу в розмірі 850000 (вісімсот п`ятдесят тисяч) гривень за порушення пункту 2.1 глави 2 Ліцензійних умов щодо здійснення господарської діяльності з дотриманням вимог Закону України «Про ринок природного газу» та покладає на позивача обов`язок у термін до 12 квітня 2019 року привести свої дії у відповідність до вимог чинного законодавства, шляхом здійснення перерахунку споживачу ЕІС-кодом 56ХМ16А50572887Y за період, що перевірявся (а.с.18-22, том 1).

Крім того, як встановлено судом, і не заперечується відповідачем, НКРЕКП за наслідками проведеної перевірки не складало розпорядження про усунення виявлених порушень у вигляді окремного документа, натомість постановила про необхідність усунення порушень у постанові про накладення штрафу.

Згідно з ч.15 ст.19 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02 березня 2015 року №222-VIII (далі - Закон №222-VIII) розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов видається органом ліцензування не пізніше трьох робочих днів з останнього дня проведення перевірки у разі виявлення за результатами її проведення порушень ліцензіатом вимог ліцензійних умов. У разі складення за результатом проведення перевірки акта, що є підставою для анулювання ліцензії, розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов не видається.

За змістом п.1 ч.1 ст.8 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року (далі - Закон №877-V) (який поширював свою дію на спірні правовідносини на момент проведення перевірки та прийняття постанови про накладення штрафу) орган державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, під час здійснення державного нагляду (контролю) має право вимагати від суб`єкта господарювання усунення виявлених порушень вимог законодавства.

Частина 8 ст.7 Закону №877-V передбачає, що припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону №877-V невиконання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виявлених під час здійснення заходу державного нагляду (контролю), тягне за собою застосування до суб`єкта господарювання штрафних санкцій у порядку, встановленому законом.

Згідно з ч.11 ст.7 Закону №877-V у разі виконання у повному обсязі та у встановлений строк припису, розпорядження, рішення, іншого розпорядчого документа про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду (контролю), фінансові та адміністративні санкції, заходи реагування до суб`єкта господарювання, його посадових осіб не застосовуються.

Таким чином, з системного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк припису про усунення порушень фінансові та адміністративні санкції до суб`єкта господарювання не застосовуються.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, НКРЕКП не було надано можливості позивачу добровільно виконати виявлені порушення та уникнути санкцій, оскільки у порушення наведених вище правових норм відповідачем не видавалося розпорядження про усунення ПАТ «Івано-Франківськгаз» порушень вимог пункту 2.1 глави 2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу.

Водночас зазначення про необхідність усунути порушення Ліцензійних умов безпосередньо у постанові про накладення штрафу не давало можливості позивачу добровільно усунути порушення до застосування такого виду відповідальності як накладення штрафу.

З врахуванням наведених вище правових норм та встановлених обставин справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про порушення відповідачем приписів чинного законодавства, яке полягає у тому, що відповідачем без видачі розпорядження про усунення порушень Ліцензійних умов та перевірки виконання цього розпорядження, було прийнято оскаржувану постанову.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 30 вересня 2020 року у справі №300/775/19 наголосив, що у нормах наведених законів щодо видачі припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду (контролю) немає змістовної колізії, проаналізовані вище норми не суперечать одна одній, а відсутність у Законі України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» чітко визначеної норми про те, що Регулятор зобов`язаний приймати розпорядження про усунення Ліцензійних умов не суперечить та не виключає обов`язку НКРЕКП виконувати приписи Законів України «Про ліцензування видів господарської діяльності» і «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» щодо оформлення окремим документом у 3-денний строк з моменту перевірки розпорядження про усунення порушень Ліцензійних умов.

Вказані висновки також підтверджуються розпорядженням Державної регуляторної служби України від 07 червня 2019 року №63 «Про задоволення апеляції», в якому зобов`язано НКРЕКП,

1) у зв`язку із задоволенням апеляції (скарги) ПАТ «Івано -Франківськгаз» від 02 квітня 2019 року №760007-Сл-3009-0419, усунути порушення вимог частин 7 і 15 статті 19 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02 березня 2015 року №222-VIIІ, абзаців 7 і 15 статті 3 та частини 11 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-V;

2) повідомити Державну регуляторну службу України про виконання цього розпорядження протягом десяти днів з дати його отримання з наданням підтвердних документів (а.с. 206-211, том 1).

При цьому, покликання апелянта на попереднє погодження, надане Державною регуляторною службою України, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки Державна регуляторна служба України погодила лише здійснення позапланових заходів, а не оформлення їх результатів з порушенням вимог закону.

Правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу визначає Закон України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 №329-VIII (далі - Закон №329-VIII).

За змістом п.1 ч.2 ст.59 Закону №329-VIII правопорушеннями на ринку природного газу є порушення ліцензіатами відповідних ліцензійних умов провадження господарської діяльності.

Частина 3 статті 59 Закону N 329-VIII передбачає, що у разі скоєння правопорушення на ринку природного газу до відповідних суб`єктів ринку природного газу можуть застосовуватися санкції у виді:

1) попередження про необхідність усунення порушень;

2) штрафу;

3) зупинення дії ліцензії;

4) анулювання ліцензії.

Відповідно до ч.6 ст.59 Закону №329-VIII рішення Регулятора про накладення санкцій за порушення, передбачені цією статтею, може бути прийняте протягом п`яти днів з дня виявлення правопорушення Регулятором. Накладення санкцій, передбачених цією статтею, не допускається, якщо порушення було виявлено через три або більше років після його скоєння (у разі триваючого порушення - його припинення) або виявлення його наслідків.

Верховний Суд у постанові від 30 вересня 2020 року у справі №300/775/19 зауважив, що вказаний строк є преклюзивним (присічний, присікальний або обмежений) (від лат. praeclusio - закривання або перешкода) і чинним на момент спірних правовідносин законодавством не було передбачено можливості його поновлення.

Колегія суддів зазначає, що встановлення законодавцем обмеженого строку притягнення до відповідальності є однією з умов дисциплінування суб`єкта владних повноважень для належного виконання законодавчо визначених обов`язків.

Як вбачається з матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" притягнуто до відповідальності 26 березня 2019 року, тоді як акт перевірки складено 18 березня 2019 року, тобто з порушенням 5-денного строку, визначеного законом.

Згідно з пп.б, п.5 ч.4 статті 59 Закону №329-VIII регулятор у разі скоєння правопорушення на ринку природного газу приймає у межах своїх повноважень рішення про накладення штрафів на суб`єктів ринку природного газу (крім споживачів) розмірі від 3000 до 50000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за порушення ліцензійних умов провадження відповідного виду господарської діяльності на ринку природного газу, що підлягає ліцензуванню.

За змістом ч.5 ст.59 Закону №329-VIII під час визначення санкцій за порушення, передбачені цією статтею, Регулятор враховує серйозність і тривалість правопорушення, наслідки правопорушення для інтересів ринку природного газу та його суб`єктів, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини.

Поведінка правопорушника, спрямована на зменшення негативних наслідків правопорушення, негайне припинення правопорушення після його виявлення, сприяння виявленню правопорушення Регулятором під час перевірки вважаються пом`якшуючими обставинами.

Поведінка правопорушника, спрямована на приховування правопорушення та його негативних наслідків, на продовження вчинення правопорушення, а також повторне вчинення правопорушення на ринку природного газу вважаються обтяжуючими обставинами.

Верховний Суд у постанові від 30 вересня 2020 року у справі №300/775/19 наголосив, що при застосуванні санкцій Регулятор має дотримуватися принципів пропорційності порушення і покарання та ефективності санкцій, які мають стримуючий вплив.

Натомість Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг застосувала до позивача найвищий розмір санкції, передбачений підпунктом б) пункту 5 частини 4 статті 59 Закону №329-VIII, разом з тим, матеріалами справи не підтверджено, що відповідачем враховувалася поведінка суб`єкта господарювання.

Колегія суддів зазначає, що постанова про накладення штрафу прийнята з порушенням строку на притягнення до відповідальності з дня складення акту перевірки; відповідачем застосовано до позивача найвищий розмір санкції за порушення, виявлені за зверненням одного споживача, а тому відсутні підстави вважати, що Регулятор дотримався принципів пропорційності порушення і покарання та ефективності санкцій при притягненні позивача до відповідальності, крім того, обмеженням позивача у правах тим, що НКРЕКП не дало можливості позивачу добровільно виконати виявлені порушення, так як не видавалося розпорядження про усунення порушень,

Щодо покликань апелянта про правомірність форми складеного Акта №82 уніфікованій формі Методики №342, то колегія суддів вважає, що підстав стверджувати про те, що складений акт не відповідав формі, не має, тому доводи апелянта в цій частині є підставними.

Разом з тим, колегія суддів покликання апелянта на постанову Верховного Суду від 29 травня 2024 року у справі №600/2656/21-а не приймає до уваги, оскільки така у спірних правовідносинах не є релевантною, так як між сторонами виник інший предмет спору.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зважаючи на суттєвість для суб`єкта господарювання наслідків державного контролю, орган державної влади має забезпечувати неухильне дотримання вимог закону, однак відповідачем порушено процедуру притягнення позивача до відповідальності, не досліджено всіх обставин справи та не надано можливості самостійно у добровільному порядку усунути виявлені порушення, а тому постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26 березня 2019 року №432 "Про накладення штрафу на ПАТ "Івано-Франківськгаз" за порушення Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу та здійснення заходів державного регулювання" прийнята передчасно, а тому така підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені апелянтом в апеляційній скаргзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі №300/774/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, передбачених ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді В. Я. Качмар
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 16 серпня 2024 року.