Справа № 290/896/24
Суддя: Кірічук М. М.
Дата ухвалення: 2024-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Романівський районний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 серпня 2024 року смт. Романів

Романівський районний суд Житомирської області в складі судді Кірічука М.М., з участю секретаря судового засідання Панасюк К.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

12 червня 2024 року адвокат Крижанівський О.А. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Романівського районного суду Житомирської області з позовом до Головного управління Національної поліції у Житомирській області, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 3 квітня 2024 року серії ЕНА №1813155, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) і накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн, за те, що ОСОБА_1 3 квітня 2024 року о 12 годині 37 хвилини в с. Залужне в по вулиці Лугова, не виконав вимогу дорожнього знаку проїзд без зупинки заборонено та здійснив проїзд не зупиняючи транспортний засіб, чим порушив пункт 8.4.б Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі ПДР України).

Позивач зазначає, що він не вчиняв вищевказаного правопорушення та дії поліцейського щодо винесення оскаржуваної постанови були незаконними та такими, що грубо порушили його права, оскільки до постанови не додано жодного доказу, що свідчив би про факт вчинення ним зазначеного адміністративного правопорушення.

26 червня 2024 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що поліцейським сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Житомирського районного управління поліції ГУНП у Житомирській області сержантом поліції Точиліною Н.О. 3 квітня 2024 року було встановлено, що ОСОБА_1 в с. Залужне в по вулиці Лугова, не виконав вимогу дорожнього знаку проїзд без зупинки заборонено та здійснив проїзд не зупиняючи транспортний засіб, чим порушив пункт 8.4.б ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП, що підтверджується матеріалами справи, а саме відеозаписом з нагрудної камери поліцейського та відеореєстратора службового автомобіля. За вищевказаних обставин представник відповідача вважає, що позивача правомірно було притягнуто до адміністративної відповідальності та оскаржувана постанова винесена у відповідності до вимог чинного законодавства. Крім цього представник позивача вважає, що ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду та не навів у своїй заяві поважних причин його пропуску.

В судове засідання учасники справи, які були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, не з`явилися, заявивши клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Судом встановлено, що 7 січня 2024 року поліцейським сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Житомирського районного управління поліції ГУНП у Житомирській області сержантом поліції Точиліною Н.О. було винесено постанову, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП і накладено адміністративне стягнення - штраф у розмірі 340,00 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 3 квітня 2024 року о 12 годині 37 хвилини в с. Залужне в по вулиці Лугова, ОСОБА_1 не виконав вимогу дорожнього знаку проїзд без зупинки заборонено та здійснив проїзд не зупиняючи транспортний засіб, чим порушив пункт 8.4.б ПДР України.

З оскаржуваної постанови вбачається, що у графі «До постанови додаються» зазначено «відео на портативний відеореєстратор».

На підтвердження правомірності прийнятої постанови відносно позивача та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, представником відповідача надано до суду відео.

Водночас, суд вважає, що вказане відео не підтверджує вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, оскільки на відео відображено, що останній зупинився, пересвідчився у безпечності руху транспортним засобом, відсутності перешкод та продовжив подальший рух транспортним засобом.

Відомості, які містяться в постанові про адміністративне правопорушення не дають можливості встановити наявність порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху і, відповідно, наявність адміністративних правопорушень. Одна тільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушень, оскільки постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідно до статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до статті 222 КУпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

При цьому, уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Крім того, Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, пунктом 4 якої визначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Також, визначено, що постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Статтею 14 Закону України Про дорожній рух визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За правилами пункту 1.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306 (далі ПДР України) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил .

Пунктом 1.1. ПДР України визначено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до пункту 1.9. ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до статті 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Крім того, статтею 251 КУпАП України визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає за необхідне зазначити про те, що відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту вчинення порушення позивачем правил дорожнього руху, не відображає того, що останній порушив ПДР України, а саме не виконав вимогу дорожнього знаку проїзд без зупинки заборонено та здійснив проїзд не зупиняючи транспортний засіб.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність належних доказів вчинення позивачем правопорушення, встановленого частиною 1 статті 122 КУпАП.

Інших доказів, які б свідчили про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення судом у цій справі не встановлено, а позивач не визнає вчинення ним адміністративних правопорушень.

Відтак, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не підтверджується жодним доказом.

Щодо посилань представника відповідача про пропущення позивачем строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Враховуючи, що оскаржувана постанова позивачем отримана 12 червня 2024 року та в цей же день поданий адміністративний позов, суд прийшов до висновку, що позов поданий у строк, установлений законом. Доказів про отримання ОСОБА_1 постанови в інший день представником відповідача не надано.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскільки відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, підтверджуючих правомірність його рішення, підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності відсутні. Отже, позовні вимоги позивача про скасування оскаржуваної постанови підлягають задоволенню.

Згідно частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з частиною 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З аналізу положень статті 134 КАС України встановлено, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статті 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з пунктами 6, 7 статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 червня 2024 року між позивачем та адвокатом Крижанівським О.А. укладено договір про надання правової (правничої) допомоги.

Згідно із пунктом 3 Договору за надання правової (правничої) допомоги за цим договором Клієнт зобов`язується сплатити Адвокату гонорар у розмірі 3500 грн.

Відповідно до акту наданих послуг від 12 червня 2024 року позивачу надано юридичні послуги загальною вартістю 3500,00 грн. по оскарженню постанови серії ЕНА № 1813155 від 3 квітня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Згідно довідки від 12 червня 2024 року позивачем сплачено вартість виконаних робіт у сумі 3500 грн у готівковій формі.

Суд зазначає, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, слід виходити із обсягу фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількості витраченого часу, розміру гонорару, співмірності послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Суд, перевіривши опис наданих послуг критично ставиться до того, що на складання адміністративного позову та подання до Романівського районного суду Житомирської області адвокатом витрачено - 3 години та зауважує, що позовна заява складається з трьох сторінок, з них дві сторінки обгрунтування вимог щодо скасування постанови про адміністративне правопорушення та однієї сторінки обгрунтування відшкодування професійної правничої допомоги.

Позивач та його представник не надали обґрунтованих доказів того, що підготовка позовної заяви у даній справі вимагала значного обсягу часу та за своїми характеристиками була віднесена до категорії складних справ.

Також, слід вказати, що предметом даної справи є оскарження постанови серії ЕНА № 1813155 від 3 квітня 2024 року року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн, що за визначенням Кодексу адміністративного судочинства України є справою незначної складності.

Таким чином, з врахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності до ціни позову, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, суд вважає, що підлягають відшкодуванню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.

З наявної в матеріалах справи платіжної інструкції від 12 червня 2024 року № 0.0..1 вбачається, що позивачем сплачено судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 605,60 грн, який підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Національної поліції в Житомирській області на користь позивача.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 132, 134, 241-246, 271, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕНА № 1813155 від 3 квітня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Національної поліції в Житомирській області (місцезнаходження: м. Житомир, вул. Старий Бульвар, 5/37; ідентифікаційний код в ) на користь ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 605,60 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Кірічук