Справа № 440/1391/23
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2024-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 р.Справа № 440/1391/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.04.2023, головуючий суддя І інстанції: Т.С. Канигіна, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі №440/1391/23

за позовом ОСОБА_1

до Управління державної міграційної служби України в Полтавській області

про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач, апелянт) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області (надалі відповідач, УДМС в Полтавській області), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення УДМС в Полтавській області від 23.11.2022 про скасування рішення УДМС в Полтавській області від 16.05.2019 про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 ОСОБА_1 ;

- визнати, що невиконання позивачем зобов`язання про припинення іноземного громадянства, тобто неподання документа про припинення громадянства російської федерації, сталося з незалежних від неї причин;

- зобов`язати УДМС в Полтавській області прийняти рішення про набуття громадянства за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 ОСОБА_1 ..

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просила скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт покликався на протиправність винесеного рішення та неправильну кваліфікацію дій позивача з приводу виходу з громадянства рф як пасивну. Вважає, що з незалежних від неї причин не змогла завершити процедуру виходу з громадянства РФ.

Відповідач не погодився з доводами апелянта і подав відзив на апеляційну скаргу, в якому рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу без задоволення. Вказав на законності та обґрунтованості спірного рішення.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, заслухавши доводи представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

07.02.2019 громадянкою РФ ОСОБА_1 подано до УДМС у Полтавській області заяву про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України". Додано підписане власноруч позивачем зобов`язання, що протягом двох років з моменту набуття громадянства України нею буде припинено громадянство Російської Федерації і подано до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства РФ, виданого уповноваженим на те органом цієї держави.

16.05.2019 відповідачем прийнято рішення про оформлення заявниці набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України".

29.05.2019 оформлено довідку №242/2019 про реєстрацію особи громадянином України на ім`я ОСОБА_1 , яка була надана особою при оформленні тимчасового посвідчення громадянина України.

02.07.2019 органом 5301 (УДМС України в Полтавській області) на ім`я ОСОБА_1 було оформлено тимчасове посвідчення громадянина України серії НОМЕР_1 строком дії до 16.05.2021.

Листом УДМС України в Полтавській області витребувано від позивача письмові пояснення щодо обставин, які перешкоджали виконати взяте зобов`язання припинити іноземне громадянство, та у разі наявності долучити підтверджуючі документи.

Позивачем подано пояснення щодо обставин, які перешкоджали виконати взяте зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Відповідачем складено довідку про наявність підстав для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням за формою 42, затверджене наказом МВС України 16.08.2012 № 715.

Завідувачем Великобагачанського сектору УДМС Полтавської області 21.07.2022 підготовлено подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України.

23.11.2022 УДМС в Полтавській області прийнято рішення про скасування рішення УДМС в Полтавській області від 16.05.2019 про набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України" у зв`язку з тим, що громадянство України було набуто, але не виконано подане зобов`язання припинити іноземне громадянство російської федерації протягом двох років з моменту набуття громадянства України, незалежні від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства не існують.

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернулась з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності спірного рішення..

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначено Законом України "Про громадянство України" від 18 січня 2001 року №2235-III.

Відповідно до визначень, які містить частина 1 статті 1 Закону України "Про громадянство України", громадянство України - це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Статтею 6 Закону України "Про громадянство України" встановлено підстави набуття громадянства України, зокрема, згідно з пунктом 2 частини 1 вказаної статті громадянство України набувається за територіальним походженням.

Відповідно частини 1 статті 8 Закону України "Про громадянство України" особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Згідно частини 5 статті 8 Закону України "Про громадянство України" іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

При цьому, зобов`язання припинити іноземне громадянство - це письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (частина 1 статті 1 Закону України "Про громадянство України").

Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається: особою без громадянства - декларація про відсутність іноземного громадянства; іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Іноземці, які перебувають у громадянстві (підданстві) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство (підданство) усіх цих держав.

Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави.

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Відповідно до абзацу 12 статті 1 Закону №2235, зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України.

Згідно пунктів 117, 119 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 зазначено наступне.

У разі прийняття щодо особи рішення про встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України або оформлення набуття громадянства України територіальний орган Державної міграційної служби України, дипломатичне представництво чи консульська установа України за місцем її проживання реєструють особу громадянином України. Такій особі видається довідка про реєстрацію особи громадянином України, яка подається нею для одержання документів, що підтверджують громадянство України.

Особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства їм замість тимчасових посвідчень громадянина України залежно від місця проживання видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон.

Матеріалами справи підтверджено, що 16.05.2019 відповідачем прийнято рішення про оформлення заявниці набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України"; 29.05.2019 оформлено довідку №242/2019 про реєстрацію особи громадянином України на ім`я ОСОБА_1 , яка була надана особою при оформленні тимчасового посвідчення громадянина України; 02.07.2019 органом 5301 (УДМС України в Полтавській області) на ім`я ОСОБА_1 оформлено тимчасове посвідчення громадянина України серії НОМЕР_1 строком дії до 16.05.2021.

З метою оформлення виходу з громадянства Російської Федерації зверталась до посольства Російської Федерації у м. Києві, де їй було роз`яснено, що для цього їй необхідно отримати довідку про відсутність податкової заборгованості на територій РФ, для чого необхідно звернутися безпосередньо до фіскальної служби, що підтверджується відповіддю посольства РФ вих. №23881 від 21.05.2021.

Довідку про відсутність заборгованості зі сплати податків, яка видана 23.06.2021 вих. №2-8-08/2617 позивачка отримала у вересні 2021 і направила до посольства РФ у Києві.

Для оформлення виходу з громадянства РФ їй було призначено з`явитися до посольства 24.02.2022.

20.01.2022 позивач зверталась до Державної міграційної служби України в зв`язку з тим, що тривалий період карантинних обмежень унеможливлював її вчасне звернення до дипломатичної установи РФ.

22.02.2022 листом №В-588-22/6.4/784-22 Державна міграційна служба України повідомила позивачку про те, що в разі надання до УДМС в Полтавській обл. документально підтверджену інформацію, що нею надано заяву про вихід з громадянства РФ, щодо неї не застосовуватимуться вимоги ст. 21 Закону України "Про громадянство".

Враховуючи вище зазначені обставини, існування більшої частини строку суворих карантинних обмежень, встановлених Кабінетом Міністрів України, а також те, що позивачка зверталася до компетентних органів щодо оформлення виходу з громадянства РФ, тобто вчиняла активні дії щодо виконання зобов`язання про припинення попереднього громадянства - громадянства РФ, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для застосування до останньої вимог ст. 21 Закону України "Про громадянство".

З 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією РФ проти України Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє по теперішній час, крім того всі дипломатичні відносини з РФ розірвано.

Колегія суддів враховує, що консульські установи країни агресора, що розміщені на території України, станом на сьогодні закриті та не функціонують, що унеможливлюють отримання документа про припинення громадянства.

У той же час, зміни у зв`язку з військовою агресією РФ до законодавства щодо неотримання документа при припинення громадянства РФ з незалежних причин не вносилися, що ставить позивача у невизначене становище.

У справі Рисовський проти України (п.70-71) Європейський Суд зазначив про особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП], заява N 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП], заява N 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", заява N 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі", заява N 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). У справі Рисовський проти України також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "належного урядування". ЄСПЛ вказав на те, що принцип "належного урядування", зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі "Москаль проти Польщі". Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки"). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії".

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява N 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії", заява N 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Враховуючи вищевикладене, а також обставини того, що позивач майже усе життя постійно проживає на території України, має двох неповнолітніх дітей - громадян України, одна з яких має інвалідність, вчинення активних дій направлених на вихід з громадянства РФ та факт визнання російської федерації державою-терористом відповідно до ст. 2 Закону України «Про заборону пропаганди російського нацистського тоталітарного режиму, збройної агресії Російської Федерації як держави-терориста проти України, символіки воєнного вторгнення російського нацистського тоталітарного режиму в Україну», що може негативно відобразитися на позивачеві у випадку її видворення до країни походження, колегія суддів вважає наявними підстави для визнання протиправним та скасування рішення УДМС в Полтавській області від 23.11.2022 про скасування рішення УДМС в Полтавській області від 16.05.2019 про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 ОСОБА_1 , у зв`язку з чим колегія суддів вважає вимоги позивача у цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Посилання відповідача на правомірність оскаржуваного рішення УДМС України в Полтавській обл. колегія суддів вважає необґрунтованими з урахуванням вище зазначеного.

Стосовно вимог про визнання, що невиконання позивачем зобов`язання про припинення іноземного громадянства, тобто неподання документа про припинення громадянства РФ, сталося з незалежних від неї причин, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст.. 45 КАС України Уу разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю;

7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян;

8) примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян;

8-1) заборону політичної партії та передачу майна, коштів та інших активів політичної партії, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень у власність держави;

10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів;

11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання;

12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства;

13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

15) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Отже, зазначена позовна вимога направлена на встановлення певного юридичного факту, натомість з огляду на приписи ст.. 245 КАС України адміністративні суди не наділені компетенцією щодо встановлення фактів, які мають юридичне значення, а тому у задоволенні цієї позовної вимоги належить відмовити.

Також не підлягає задоволенню позовна вимога про зобов`язання УДМС в Полтавській області прийняти рішення про набуття громадянства за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України" ОСОБА_1 .як передчасна, оскільки відповідачем рішення з цього питання не приймалося.

Щодо інших доводів сторін колегія суддів зазначає.

Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням викладеного та на підставі ч. 1 ст. 317 КАСУ колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду І інстанції скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2023 року по справі №440/1391/23 скасувати.

Ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення Управління державної міграційної служби України в Полтавській області від 23.11.2022 про скасування рішення Управління державної міграційної служби України в Полтавській області від 16.05.2019 про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про громадянство України" ОСОБА_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної міграційної служби України в Полтавській області (, за адресою: 36039, Полтавська обл., місто Полтава, вул. Матвійчука Юліана, будинок 63) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 1347 (одна тисяча триста сорок сім) гривень за подання адміністративного позову та апеляційної скарги.

В іншій частині, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України в Полтавській області - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 15.08.2024.