Справа № 405/136/24
Суддя: Шевченко І. М.
Дата ухвалення: 2024-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 405/136/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2024 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючої судді Шевченко І.М.

з участю секретаря Мишевець Т.І.

представника позивача адвоката Волошина І.В.

представника відповідача Житняк Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький в режимі відео конференції справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в особі Добровеличківського сектору Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України про визнання протиправним і скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в особі Добровеличківського сектору Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України про визнання протиправним і скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, в якому просить визнати протиправним і скасувати рішення Добровеличківського сектору Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України від 26.12.2023 № 014720 про примусове повернення до країни походження або третьої країни ОСОБА_2, громадянину Грузії , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказано, що оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки ним не вчинено жодних дій, які б загрожували здоров`ю, правам чи законним інтересам громадян України. Також, у оскаржуваному рішенні не зазначено жодної інформації щодо притягнення його до відповідальності за протиправні діяння. При цьому, неврахування відповідачами наявності у нього неповнолітніх дітей, які є громадянами України, а також порушення законного права дитини на проживання разом з батьками є недотриманням Конвенції про права дитини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, висновків ЄСПЛ, Конституції та законів України.

Після початку військової агресії російської федерації він, став на захист суверенітету і територіальної цілісності України. 30.03.2022 був мобілізований у Збройні Сили України на підставі Указу ПУ №69/2022 від 24.02.2022. Прийняв військову присягу 31.03.2022 у військовій частині НОМЕР_1 . Брав безпосередню участь у забезпеченні заходів по захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення бойових дій в Харківській та Донецькій областях.

Після поранень, у зв`язку з тим, що за станом здоров`я не міг продовжувати службу у Збройних Силах України, був звільнений з військової служби у відставку відповідно до пп."г" п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу". Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 09.01.2024 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду по суті.

17.01.2024 року представником ЦПМУ ДМС було подано до суду відзив на позовну заяву та зазначено про те, що 08.12.2023 до УДМС у Кіровоградській області надійшло подання Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 04.12.2023 № 16360/55/01-2023 про скасування дозволу на імміграцію, посвідки на постійне проживання в Україні і прийняття рішення про примусове повернення щодо позивача. Враховуючи це, було прийнято рішення про скасування посвідки на постійне проживання, а також Добровеличківським сектором Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України від 26.12.2023 № 014720 прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни ОСОБА_2 , громадянину Грузії , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважає рішення обґрунтованим, прийнятим з дотриманням вимог чинного законодавства.

Ухвалою суду від 19.01.2024 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням суду у справі № 340/172/24 Кіровоградського окружного адміністративного суду за позовом ОСОБА_2 до Добровеличківського сектору ЦПМУ ДМС та ЦПМУ ДМС ДМС про визнання протиправними та скасування рішень.

12.03.2024 року Кіровоградським окружним адміністративним судом ухвалено рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до Добровеличківського сектору Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби та Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби про визнання протиправними та скасування рішень.

Рішення набрало законної сили 12.04.2024 року.

Ухвалою від 22.07.2024 року провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 відновлено.

В судовому засіданні представник позивача, який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав позицію, викладену у відзиві.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши усі докази по справі і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов наступного висновку.

Рішенням Добровеличківського сектору Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби від 26.12.2023 № 00509 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_2 скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 15.12.2020 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 12 ЗУ "Про імміграцію".

Рішенням Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України від 26.12.2023 № НОМЕР_9 скасовано посвідку на постійне проживання № НОМЕР_3 . Підставою скасування посвідки зазначено пп. 1. п. 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання.

26.12.2023 завідувачем Добровеличківського сектору Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України Бабенком Олегом Олеговичем прийнято рішення № 014720 про примусове повернення до країни походження або третьої країни ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення, було прийняте на виконання подання від 04.12.2023 № 16360/55/01-2023 про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання громадянину Грузії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На виконання подання Національної поліції, рішенням Добровеличківського сектору ЦПМУ ДМС № 00509 від скасовано дозвіл на імміграцію в Україну та відповідно рішенням ЦПМУ ДМС № НОМЕР_9 від 26.12.2023 скасовано посвідку на постійне проживання. Після винесення рішень про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, у іноземця відсутні законні підстави для перебування в Україні.

Вказаним рішенням вирішено примусово повернути до країни походження або до третьої країни громадянина Грузії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язати його покинути територію України у термін до 04.01.2024.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.03.2024 року визнано протиправним та скасовано рішення Добровеличківського сектору Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби від 26.12.2023 року № 0509 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого 15.12.2020 року громадянину Грузії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано протиправним та скасовано рішення Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби від 26.12.2023 року № 8246 про скасування посвідки на постійне проживання № НОМЕР_3 , виданої 22.12.2020 року громадянину Грузії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про імміграцію" Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, разом із рішенням про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання одночасно приймає рішення про примусове повернення. Копії рішень про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання і примірник рішення про примусове повернення протягом п`яти календарних днів з дня прийняття надсилаються рекомендованим листом особі, стосовно якої вони прийняті, або вручаються їй. Скасована посвідка підлягає вилученню центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону.

Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, повинна виїхати з України протягом строку, визначеного рішенням про примусове повернення.

Нормами ч. 1 ст. 26 ЗУ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150 (далі - Інструкція).

Згідно з пунктом 4 розділу I Інструкції іноземці можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну зокрема на підставі рішення територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, про примусове повернення або примусово видворені на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Пункт 5 розділу I Інструкції вказує, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 12 ЗУ "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію скасовується, якщо це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Згідно з пп. 1 п. 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого Постановою КМУ від 25 квітня 2018 р. № 321 посвідка скасовується ДМС або територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України "Про імміграцію"

Як вбачається з тексту рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну від № 00509, дозвіл на імміграцію ОСОБА_2 було скасовано на підставі п. 4 ч. 1 ст. 12 ЗУ "Про імміграцію".

Проте, позивачем не вчинено жодних дій, які загрожували б здоров`ю, правам чи законним інтересам громадян України. Також у рішенні не вказано жодної інформації щодо притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за протиправні діяння.

Відповідно до Витягу з інформаційно-аналітичної системи "Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості" (ВР-001995790) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ахмета, Грузія на території України станом на 05.01.2024 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває

ОСОБА_2 , громадянин Грузії перебуває на території України на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію в Україну в установленому законом порядку. При цьому Позивач був документований посвідкою на постійне проживання в Україні № НОМЕР_3 від 22.12.2020 (дата закінчення строку дії 22.12.2030).

Відповідно до наявних документів Позивач має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач з 27.11.2015 року зареєстрований у Держаному реєстрі фізичних осіб- платників податків, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

07.03.2018 позивач уклав шлюб з громадянкою України ОСОБА_9 , з якою мають двох дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_4 , які народилися у м. Новоукраїнка, Кіровоградської області та є громадянами України.

До того позивач тривалий час проживав на території України на законних підставах з 2019 року і раніше був документований посвідкою на тимчасове проживання НОМЕР_6 від 10.04.2019.

Після початку 24 лютого 2022 військової агресії російської федерації ОСОБА_2, не зважаючи на те, що після спінальної травми з компресійно-уламковими переломами хребців, його хребет після стабілізуючої операції був зафіксований металевими пластинами та гвинтами, став на захист суверенітету і територіальної цілісності України. 30.03.2022 був мобілізований у Збройні Сили України на підставі Указу ПУ №69/2022 від 24.02.2022. Прийняв військову присягу 31.03.2022 у військовій частині НОМЕР_1 .

Позивачеві було присвоєно звання старший солдат на підставі наказу начальника штабу в/ НОМЕР_1 від 13.10.2022 №32/РС.

Позивач брав безпосередню участь у забезпеченні заходів по захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення бойових дій в харківській та Донецькій областях у складі в/ч НОМЕР_7 в 2022-2023 роках, що підтверджується відомостями з Військового квитка Позивача, витягом з Наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 30.03.2022 № 45.

Після поранень, у зв`язку з тим, що за станом здоров`я Позивач не міг продовжувати службу у Збройних Силах України, він був звільнений з військової служби у відставку відповідно до пп."г" п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу".

ОСОБА_2 має посвідчення ветерана війни - учасника бойових дій серія НОМЕР_8 , видане 24.04.2023.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 31 ЗУ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та п. 1.9 Інструкції іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

У разі повернення ОСОБА_2 до Грузії, йому як учаснику бойових дій проти окупаційних військ росії в Україні йому може загрожувати небезпека переслідування, адже в Грузії при владі перебувають проросійські політичні сили. Не виключена навіть видача його грузинською владою на запит країни-агресора.

Грузія не приєдналася до продовження санкцій ЄС.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, соціальні цінності, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Згідно статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання чи таких посягань.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, відносини громадянина Грузії ОСОБА_2 , з членами його сім`ї, складають "сімейне життя" для цілей застосування статті 8 Конвенції (п.65 постанови у справі "Нунесс проти Норвегії" від 28.06.2011 р. (заява №55597/09)). У даному випадку втручання у право на повагу до сімейного життя, передбачене ст. 8 Конвенції в контексті ухвалення оскаржуваних рішень відповідачів, не відповідає нормам законодавства, отже не є законним. Таке втручання не є необхідним у демократичному суспільстві для досягнення легітимної мети - в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У справі "Беррегаб проти Нідерландів", Європейський суд з прав людини зазначив, що у разі, якщо члени родини мають намір підтримувати зв`язки та якщо їхнє сімейне життя існує, тоді для розірвання зв`язків між батьком/матір`ю та дитиною або для недопущення возз`єднання такої сім`ї держава зобов`язана навести вагомі підстави.

У постанові від 18.06.2020 в справі №758/13408/18 Верховний Суд зазначив, що відповідно до положень ст. ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та ст.9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Частиною другою ст. 51 Конституції України встановлено, що, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до повноліття.

Згідно зі ст. 4 Сімейного кодексу України кожна особа має право на проживання в сім`ї. Особа може бути примусово ізольована від сім`ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя. Держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання.

За змістом ч. 1 ст. 151 Сімейного кодексу України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до ст. 291 ЦК України, фізична особа незалежно від віку та стану здоров`я має право на сім`ю. Вона не може бути проти власної волі розлучена з сім`єю, крім випадків, встановлених законом. Вона має право на підтримання зв`язків з членами своєї сім`ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває. Ніхто не має права втручатися у сімейне життя фізичної особи, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Як зазначалося вище, у Позивача в Україні є двоє неповнолітніх дітей (2010 р.н. та 2016 р.н.) та дружина. У разі примусового повернення Позивача у країну походження або третю країну його дружина та доньки або мають обірвати усі свої соціальні зв`язки в країні свого громадянства задля збереження "сімейного життя", або якщо лишаться в країні громадянства будуть позбавлені можливості жити "сімейним життям".

Враховуючи, що громадянин Грузії ОСОБА_2 проживає однією родиною з громадянкою України, з якою спільно виховує двох неповнолітніх доньок, має постійне місце проживання на території України, брав участь у відсічі військової агресії російської федерації проти України, жодним чином не порушував норм адміністративного чи кримінального законодавства України та за відсутності даних про будь-які його дії, що б суперечили інтересам безпеки України чи охорони громадського порядку, здоров`я і захисту прав та інтересів громадян України, органи міграційної служби необґрунтовано прийняли оскаржуване рішення від 26.12.2023 № 014720 про примусове повернення до країни походження або третьої країни, оскільки у конкретному випадку відсутні підстави, передбачені статтею 26 ЗУ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", наявність яких закон пов`язує з можливістю повернення особи до країни походження та забороною в`їзду в Україну.

Таким чином, втручання у право на повагу до сімейного життя, передбачене статтею 8 Конвенції, в контексті ухвалення оскаржуваних рішень, не відповідає нормам законодавства, а отже, не може вважатися законним. Таке втручання не є необхідним у демократичному суспільстві для досягнення легітимної мети - в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (Справа "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).

Частина 1 статті 6 Конвенції передбачає, що "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який ... встановить обґрунтованість будь- якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення".

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції "кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку".

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Враховуючи викладене та важливість неухильного дотримання порядку дій посадових осіб органів ДМС, органів охорони державного кордону та органів СБУ під час прийняття рішень про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни, забезпечення Позивача можливістю реалізації права на захист, зокрема надання відповідних пояснень з приводу правовідносин, що виникли, можна дійти висновку, що невиконання відповідачем - суб`єктом владних повноважень вимог законодавства в цій частині зводить нанівець законність всієї процедури примусового повернення та, як наслідок, прийнятого за її результатами рішення.

За наведених обставин, прийняте Відповідачем рішення від 26.12. про примусове повернення до країни походження або третьої країни ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягає скасуванню.

Керуючись ч.3ст. 243,286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в особі Добровеличківського сектору Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України про визнання протиправним і скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни - задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати рішення Добровеличківського сектору Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України від 26.12.2023 № 014720 про примусове повернення до країни походження або третьої країни ОСОБА_2 , громадянина Грузії , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судові витрати по справі віднести за рахунок держави.

Рішення в повному обсязі виготовлене 16.08.2024 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його підписання до Третього апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Центрально-південне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України в особі Добровеличківського сектору Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України, , місцезнаходження: 25000, м. Кропивницький, вул. Єгорова, 25 А.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Ірина Миколаївна Шевченко