Справа № 140/5828/21
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2024-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року Справа № 140/5828/21 пров. № А/857/8875/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача - Качмара В.Я.,

суддів - Гудима Л.Я., Кузьмича С.М.,

при секретарі судового засідання - Гладкій С.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Камінь-Каширської міської ради Волинської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року (суддя Андрусенко О.О., м.Луцьк), -

ВСТАНОВИВ:

Ще у червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Камінь-Каширської міської ради Волинської області (далі - Міська рада) в якому просила:

визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 23.04.2021 №8/8-73 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок дочці ОСОБА_3 » (далі - Рішення);

зобов`язати повторно розглянути заяву ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3 від 19.04.2021 та прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовною площею - 0,2500 га та для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,4000 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржила ОСОБА_2 яка із покликанням на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги відповідач вказує, що спірне Рішення прийнято виходячи з принципів добросовісності та розумності.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розгляд справи просить проводи у її відсутності.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду заяви ОСОБА_1 від 19.04.2021 та прийняття спірного Рішення у відповідача не було законних перешкод для надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок дочці ОСОБА_3 , щодо місця розташування яких не було встановлено невідповідності вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, іншої містобудівної та землевпорядної документації.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 є матір`ю (законним представником) неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Згідно з довідкою Гуто-Боровенської сільської ради від 19.06.2019 № 733 ОСОБА_1 та її діти зареєстровані в АДРЕСА_2 , а проживають в АДРЕСА_1 (а.с. 10).

19.04.2021 позивач ОСОБА_1 в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_3 звернулася до Міської ради із заявою, в якій просила надати доньці ОСОБА_3 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовною площею - 0,2500 га та для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею - 0,4000 га за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Заява; а.с.11-12).

Рішенням Міської ради відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок дочці ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства. Вказане Рішення обґрунтоване тим, що на ці ділянки гр. ОСОБА_2 розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Розроблений проект землеустрою погоджений експертом державної експертизи (висновок про погодження №1277882-20 від 10.07.2020) та відділом архітектури та містобудування Камінь-Каширської районної державної адміністрації (висновок про погодження від 02.06.2020 №116/11-1 від 02.06.2020). Державну реєстрацію земельної ділянки здійснено державним кадастровим реєстратором відділу Держгеокадастру у Чаплинському районі Херсонської області 28.07.2020. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства перебуває в стадії виготовлення (а.с.13).

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом пунктів «а», «б» статті 12 Земельного кодексу України (далі - ЗК; в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до підпункту «б» частини першої статті 81 ЗК однією з підстав набуття громадянами України права власності на земельні ділянки є безоплатна передача із земель державної і комунальної власності.

Згідно із частинами першою, другою статті 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Підпунктом «в» частини третьої статті 116 ЗК передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

За правилами пунктів «б», «г» частини першої статті 121 ЗК громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Відповідно до частини першої статті 122 ЗК сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлює стаття 118 ЗК.

Частиною шостою статті 118 ЗК передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно із частиною сьомою статті 118 ЗК відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Згідно з частиною восьмою вказаної статті проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідно до частини дев`ятої статті 118 ЗК відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 ЗК є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок, а надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття в подальшому суб`єктом владних повноважень позитивного рішення щодо відведення земельної ділянки у власність.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 545/808/17, від 10.07.2018 у справі №806/3095/17, від 26.02.2019 у справі №826/5737/16, від 26.02.2019 у справі №802/721/18-а, від 05.03.2019 у справі №2040/6320/18, від 05.03.2019 у справі №360/2334/17, від 22.04.2019 у справі №263/16221/17, від 07.06.2019 у справі №826/17196/17, від 11.06.2019 у справі №826/841/17, від 30.09.2019 у справі №818/1760/17, від 28.01.2020 у справі №2240/2962/18, від 28.02.2020 у справі №806/3304/18, від 26.10.2021 у справі № 160/5982/19.

Також положення статей 118, 122 ЗК надають відповідачу, як органу місцевого самоврядування, повноваження на вирішення питання про надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, зокрема, для ведення особистого селянського господарства та для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та зобов`язують мотивувати відмову у наданні такого дозволу. При цьому, ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК.

З оскаржуваного Рішення Міської ради видно, що підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок дочці ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства стало те, що на ці ділянки гр. ОСОБА_2 (третьою особою) розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, який погоджений в установленому порядку, та здійснено державну реєстрацію земельної ділянки, водночас проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства перебуває в стадії виготовлення (а.с.13).

Разом з тим, отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є одним з початкових етапів визначеної законом процедури безоплатної приватизації земельних ділянок.

Стаття 118 ЗК встановлює вичерпний перелік таких підстав, серед яких відсутня така підстава, як надання дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі на ту ж саму земельну ділянку.

Аналіз статей 116, 118 ЗК вказує на те, що місцева рада не має права визначати пріоритетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою на одну й ту ж саму земельну ділянку. У даному випадку надання такого дозволу вказує про відсутність обтяжень щодо бажаної земельної ділянки і ще не означає позитивного рішення місцевої ради про передачу у власність цієї земельної ділянки після виготовлення проекту землеустрою.

У постанові від 27.02.2018 у справі № 545/808/17 Верховний Суд погодився з тим, що «чинним законодавством не передбачено право сільської ради відступати від положень статті 118 ЗК, в тому числі не передбачено й прийняття сільською радою рішення про відмову у задоволенні вимоги, порушеної в заяві про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, у зв`язку з відведенням земельної ділянки іншій особі».

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 18.05.2022 у справі №154/3345/16, зазначивши, що застосуванню підлягає правовий висновок про вичерпність переліку підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, передбачених частиною сьомою статті 118 ЗК, та правовий висновок про незаконність відмови у наданні дозволу у зв`язку з відведенням земельної ділянки іншій особі.

Отже, орган виконавчої влади або місцевого самоврядування не має права визначати пріоритетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою на одну й ту ж саму земельну ділянку. У цьому випадку надання такого дозволу вказує про відсутність обтяжень щодо бажаної земельної ділянки і ще не означає позитивного рішення про передачу у власність цієї земельної ділянки після виготовлення проекту землеустрою.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 №463/3375/15-а та від 27.02.2020 у справі №120/1491/19-а, від 29.03.2023 у справі № 340/1195/20.

Також у постанові від 06.04.2023 у справі №120/126/22-а Верховний Суд зазначив, що з приписів статті 79-1 ЗК України слідує, що метою надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок є формування земельної ділянки, яке полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Отже, надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. При цьому, не суттєво за чиїм замовленням такий проект буде розроблено. Закон не виключає ситуації, коли проекти одночасно розробляються різними замовниками. Під час розробки проекту, серед іншого, визначаються (узгоджуються) її межі та з`ясовується наявність правових та фактичних перешкод для надання її у власність, зокрема спірність прав щодо ділянки. Ці обставини повинні враховуватися органом, що розпоряджається землями, під час затвердження проекту та надання земельної ділянки у власність, а не на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Надання дозволу на розробку проекту відведення не свідчить, що проект компетентним органом буде затверджено. Якщо буде виявлено обставини, що за законом є підставами для відмови у затвердженні проекту, орган місцевого самоврядування може відмовити.

Виходячи з вищенаведених норм та судової практики, суд першої інстанції вірно вказав на те, що надання гр. ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаних земельних ділянок у власність та виготовлення за її замовленням такого проекту, його погодження та державна реєстрація земельної ділянки (тобто присвоєння їй кадастрового номера), не могло бути підставою для відмови у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок дочці ОСОБА_3 , оскільки така підстава не передбачена частиною сьомою статті 118 ЗК. Вказана обставина не перешкоджала позивачу також отримати дозвіл на розроблення проекту землеустрою за умови дотримання нею порядку звернення на отриманням такого дозволу, та пройти цю стадію процесу отримання права власності на земельну ділянку.

Крім того, в ході судового розгляду справи в суді першої інстанції також встановлено, що рішенням Міськради від 03.02.2021 № 5/269 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_2 , жительки АДРЕСА_3 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність та передачу земельної ділянки у власність в АДРЕСА_1 » (далі - Рішення №269) відмовлено ОСОБА_2 в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:001:0108 та передачі вказаної земельної ділянки у приватну власність.

Вказане Рішення №269 апелянт оскаржила в судовому порядку та рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року у справі №140/3605/21, яке набрало законної сили 21.08.2023 у задоволенні позову відмовлено повністю (далі - Рішення суду; а.с.60-63).

При цьому, Рішенням суду, встановлено, що рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 14 лютого 2018 року, залишеним в силі постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 157/1722/17 (далі - Рішення суду-1) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_2 про визнання права власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи, зокрема, визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та вартість будівельно-монтажних робіт, використаних та здійснених в процесі будівництва житлового будинку, що знаходяться в АДРЕСА_1 , що становить 127880 грн, визнано за ОСОБА_2 право власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи, використані в процесі будівництва житлового будинку, що знаходиться на АДРЕСА_1 , а саме: при зведенні фундаменту, зрубу, внутрішньої перестінки, даху, вартістю 118276 грн.

Згідно із комісійним актом обстеження від 27.01.2021, складеним у зв`язку із зверненням ОСОБА_2 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, обстеженням встановлено, що на вказаній земельній ділянці знаходиться житловий будинок, господарські будівлі та споруди, у якому проживає 3 особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та користуються земельною ділянкою. Відповідно до довідок Гуто-Боровенської сільради від 19.06.2019 № 733, Гуто-Боровенського старостинського округу від 02.06.2021 № 1170 ОСОБА_1 та її діти ОСОБА_5 , ОСОБА_3 зареєстровані в АДРЕСА_2 , а проживають в АДРЕСА_1 , та користуються земельною ділянкою в розмірі 0,25 га, в т. ч. рілля - 0,23 га, під забудовою - 0,02 га.

З огляду на викладене, з Рішення суду-1 чітко видно, що право на 1/2 частини будівельних матеріалів та вартість будівельно-монтажних робіт, використаних та здійснених в процесі будівництва житлового будинку, що знаходяться в АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 , яка разом з дітьми, відповідно до наявних у справі доказів, фактично проживає у самочинно збудованому будинку та користується спірною земельною ділянкою площею 0,25 га. Тобто, спірна земельна ділянка не є вільною від забудови та не перебуває у фактичному користуванні позивача ОСОБА_2 , при цьому, права на об`єкт незавершеного будівництва, що розташований на спірній земельній ділянці, належать не лише позивачу ОСОБА_2 , а й третій особі ОСОБА_1 , а відтак затвердження проекту землеустрою та передача спірної земельної ділянки лише у власність позивачу ОСОБА_2 призведе до порушення прав третьої особи ОСОБА_1 та її дітей.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини у рішенні Волинського окружного адміністративного суду від 24.12.2021 у справі №140/3605/21, яке набрало законної сили, суд зазначає, що на час прийняття Камінь-Каширською міською радою оскаржуваного рішення у даній справі від 23.04.2021 № 8/8-73, яким відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок дочці ОСОБА_3 , з тих підстав, що на ці ділянки ОСОБА_2 (третьою особою) розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який погоджений в установленому порядку, Камінь-Каширською міською радою вже було прийнято рішення від 03.02.2021 № 5/269, яким відмовлено ОСОБА_2 (вказаній третій особі) в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:001:0108 та передачі вказаної земельної ділянки у приватну власність.

Тобто, рішення про затвердження проекту землеустрою та фактичне відведення земельної ділянки ОСОБА_2 відповідачем прийнято не було, більше того станом на час прийняття Міською радою оскаржуваного Рішення у даній справі (23.04.2021) ОСОБА_2 було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою та передачі земельної ділянки у приватну власність, що спростовує мотиви прийняття оскаржуваного рішення у даній справі.

Підсумовуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що на час розгляду Заяви ОСОБА_1 та прийняття спірного Рішення у відповідача не було законних перешкод для надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок дочці ОСОБА_3 , щодо місця розташування яких не було встановлено невідповідності вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, іншої містобудівної та землевпорядної документації.

Наведені вище висновки суду першої інстанції є повними та вичерпними, а відповідні доводи апелянта - надумані, свідчать про переоцінку ним фактичних обставин справи в свою користь, довільне, невиправдано спрощене і неправильне трактування наведених вимог законодавства.

Відтак, позов підлягає задоволенню у спосіб, що наведений в рішенні суду.

Суд першої інстанції в повній мірі встановив фактичні обставини справи, надав об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів наведених сторонами, зокрема і апелянтом, як третьою особою, у зв`язку з чим, відсутні підстави вважати, що обставини справи встановлено не повно чи неправильно.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року - без змін. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
С. М. Кузьмич
Повне судове рішення складено 15 серпня 2024 року.