Справа № 360/650/24
Суддя: А.Г. Секірська
Дата ухвалення: 2024-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

16 серпня 2024 рокум. ДніпроСправа № 360/650/24

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Секірська А.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) клопотання адвоката Мадрика Владислава Володимировича про поновлення строку звернення до суду та клопотання військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом адвоката Мандрика Владислава Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

12.06.2024 до Луганського окружного адміністративного суду через підсистему Електронний суд надійшла позовна заява адвоката Мандрика Владислава Володимировича в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) з такими позовними вимогами:

визнати протиправну бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 збільшеної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, у розмірі до 100 000 гривень, в розрахунку на місяць пропорційно дням участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, за періоди з 28.09.2022 по 30.09.2022; 01.10.2022 по 31.10.2022; 01.11.2022 по 30.11.2022; 01.12.2022 по 02.12.2022 року; 16.12.2022 по 31.12.2022; 01.01.2023 по 20.01.2023, з урахуванням фактично сплачених сум;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 збільшену додаткову грошову винагороду, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану у розмірі до 100 000 гривень, в розрахунку на місяць пропорційно дням участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, за періоди з 28.09.2022 по 30.09.2022 року; 01.10.2022 по 31.10.2022 року; 01.11.2022 по 30.11.2022 року; 01.12.2022 по 02.12.2022 року; 16.12.2022 по 31.12.2022 року; 01.01.2023 по 20.01.2023 року, з урахуванням фактично сплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач проходить військову службу у військовій часині НОМЕР_1 . У відповідності до бойового наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 16.09.2022 N? 165/гриф, (володільцем даного бойового наказу є Адміністрація Державної прикордонної служби України), майстер-сержанта ОСОБА_1 у складі 2 відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) було направлено в оперативне підпорядкування ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до бойового наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 19.12.2022 № 229/гриф (володільцем даного бойового наказу є Адміністрація Державної прикордонної служби та бойового розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17.01.2023 № 263/гриф вказаний військовослужбовець у складі 2 відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) завершив виконання завдань в оперативному підпорядкуванні ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, позивач вважає, що набув право на отримання збільшеної додаткової винагороди до 100 000 грн відповідно до постанови КМУ від 28 лютого 2022 р. № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану у зв`язку з безпосередньою участю у бойових діях або забезпечуванні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів , так як фактично виконував бойові завдання на підставі бойових розпоряджень (наказів) перебуваючи у службовому відрядженні.

У відповідь на адвокатський запит щодо виплати додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 грн, відповідач повідомив, що збільшена додаткова винагорода позивачу не нараховувалась у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують час безпосередньої участі Позивача у бойових діях.

Так, на думку позивача, відповідач ігноруючи вимоги Постанови КМУ від 28 лютого 2022 р. № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану в період з 28.09.2022 по 30.09.2022; з 01.10.2022 по 31.10.2022; з 01.11.2022 по 30.11.2022; з 01.12.2022 по 07.12.2022; з 16.12.2022 по 31.12.2022 здійснював виплату позивачу додаткову винагороду розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, що вбачається із довідки № 631 від 20.12.2023 про види грошового забезпечення, що нараховані ОСОБА_1 .

Таким чином, відповідач не нарахував та не виплачував позивачу підвищену додаткову грошову винагороду у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях та участь у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за спірні періоди, відповідно до Постанови КМУ №168 від 28.02.2022.

Вказані дії відповідача вважає такими, що порушують його права, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 17.06.2024 позовну заяву залишено без руху, запропоновано позивачу (представнику позивача) протягом 10-ти (десяти) календарних днів з дати отримання цієї ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання суду через підсистему (модуль) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи Електронний суд зі скріпленням електронним підписом учасника справи (його представника) заяви про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням та документальним підтвердженням наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду.

19.06.2024 на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, позивач надав клопотання про поновлення строку звернення до суду, обґрунтоване таким.

Положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду в справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Так, Верховний Суд України у постанові від 17 липня 2015 року у справі №21-8а15 вказав, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальну законі.

З посиланням на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі №260/3564/22, від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21 та від 25 квітня 2023 року у справі №380/15245/22, представник позивача зазначив, що предметом спору є стягнення грошового забезпечення, право на яке у позивача виникло після 19 липня 2022 року. Таким чином, до вказаних правовідносин має застосовуватись стаття 233 КЗпП України у новій редакції.

Відповідь відповідача була надана 16.04.2024, відповідно, тримісячний строк звернення до суду в межах ст. 233 КЗпП спливає 16.07.2024 включно.

Позивач звернувся із позовом 12.06.2024, тобто в межах тримісячного строку з дати отримання відповіді на запит, а саме з дати коли йому стало відомо про порушення його права.

Лише після ознайомлення із відповіддю відповідача на адвокатський запит, позивачу стала відома позиція відповідача з приводу не виплати додаткової винагороди, як передбачено положеннями постанови КМУ від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану.» До моменту отримання цієї відповіді, позиції відповідача позивачу відомо не було, оскільки командуванням військової частини військовослужбовцю не роз`яснювалась.

Окрім того, підстави позову у повному обсязі базуються на відповіді відповідача, тому, до моменту отримання вказаної відповіді належний захист прав позивача був неможливий.

Також була ймовірність того, що позивач мав можливість отримати і позитивний для нього висновок шляхом досудового врегулювання спору, що узагалі б виключало необхідність звернення до суду. Саме тому, позивач і звернувся до суду за захистом порушеного права у межах тримісячного строку із дати отримання ним відповіді відповідача на його письмове звернення.

Окрім того, позивач звертає увагу суду, що у постанові Верховного суду від 29 вересня 2022 року по справі № 500/1912/22 (адміністративне провадження № К/990/20688/22) було зазначено (пункт 81): «З огляду на вищезазначене, Суд також вважає за необхідне зазначити, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.»

Також представник позивача зазначив, що Кодекс адміністративного судочинства України не містить саме норми, яка б визначала строки звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці. Таким чином, оскільки додаткова винагорода є складовою частиною заробітної плати, то у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Вказана позиція суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.11.2019 у справі № 340/184/19.

Разом з цим, Конституційний Суд України в рішенні від 15.10.2013 по справі № 9- рп/2013 (справа № 1-13/2013) дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 552/3404/17, від 30 січня 2019 року у справі № 808/1271/18, від 22 квітня 2021 року у справі № 826/8789/18, від 10 травня 2022 року у справі №369/3013/20, від 26 травня 2022 року у справі №420/10861/21.

На підставі викладеного представник позивача просив суд вважати поважними причини пропуску строку на подання позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 21.06.2024 відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін).

Також в ухвалі суду від 21.06.2024 визначено, що питання про поновлення строків звернення до суду буде вирішено під час розгляду справи після отримання додаткових документів від відповідача; з метою вирішення цього питання витребувано від відповідача відомості щодо перебування позивача у період з квітня 2023 року по червень 2024 року у відпустках.

09.07.2024 відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому зокрема викладено клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, обґрунтоване таким.

Позивач дійсно проходить службу в лавах Державної прикордонної служби України. Проте, позивач постійно не залучений до виконання завдань.

30.04.2023 військова частина НОМЕР_2 виключена зі складу сил ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та вибула в межі населеного пункту Черкаси з метою реалізації заходів із переформування 3 прикз та створення на його базі прикз з підвищеною бойовою спроможністю для подальшого виконання завдань визначених відповідними розпорядження в межах ділянки відповідальності (всі накази має гриф обмеження, тому не надаються).

Тобто, з 30.04.2023 всі військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 вибули за межі Донецької та Луганської областей. Місце тимчасової дислокації визначено місто Черкаси.

Згідно наказу начальника загону від 27.07.2023 №188-ВВ «Про особовий склад» позивач вибув в службове відрядження до НОМЕР_3 прикордонного загону ( АДРЕСА_1 ) на ділянку відповідальності україно білоруського кордону.

Згідно наказу начальника загону від 01.08.2023 №190-ВВ «Про особовий склад» позивач перебував у щорічній відпустці з 05.08.23 по 21.08.2023, до виконання службових обов`язків приступив 22.08.2023.

Згідно наказу начальника загону від 25.11.2023 №301-ВВ «Про особовий склад» позивач перебував у щорічній відпустці з 04.12.23, до виконання службових обов`язків приступив 19.12.2023.

Таким чином, позивач перебуваючи у відпустці мав змогу самостійно або за допомогою адвоката засобами поштового зв`язку або електронною поштою звернутися до суду.

Договір про надання правової допомоги укладений 30.12.2023, тобто позивач не перебував у відпустці, проте це йому не завадило укласти договір про надання правової допомоги.

В подальшому, представник позивача звернувся з адвокатським запитом від 25.01.2024, в якому порушенні питання нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою 168.

На вказаний адвокатський запит надана відповідь від 21.02.2024 за №02.5/1843- 24-Вих.

Передбачаючи те, що позов може бути залишений без руху у зв`язку зі строками звернення до суду представник позивача звертається повторно з адвокатським запитом, в який формує інакше, проте все одно, адвокатський запит від 08.04.2024 стосується питання нарахування та виплати, додаткової винагороди, передбаченої постановою 168.

Відповіддю від 16.04.2024 №02.5/4564-24-Вих ще раз надана аналогічна відповідь.

Разом з тим, звернення до відповідача із адвокатським запитом свідчить, лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, та не змінює момент, з якого позивач мав дізнатися про порушення своїх прав у відповідній частині вимог.

Також, варто зазначити, що поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Додаткова винагорода, установлена постановою №168, виплачується визначеним у ній особам, пропорційно в розрахунку на місяць, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено, або не було здійснено призначення такої додаткової винагороди.

Додаткова винагорода передбачена Постановою 168 не входить до складу грошового забезпечення, оскільки має тимчасовий характер, а її розмір не є сталим та визначається наказами командирів (начальників) в сумі до 100000 гривень за умови залучення до безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Частина друга статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до суду.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З матеріалів адміністративного позову (з урахуванням долучених клопотань) не наведені виняткові підставі, або особливі випадки, обставини непереборного характеру, які ускладнили позивачу звернення до суду самостійно або за допомогою адвоката.

Також відповідач зазначив, що позивач вже звертався з аналогічним позовом. Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 04.06.2024 у справі 360/529/24 позовна заява повернута, причини пропуску строку звернення до суду визнані неповажними.

На підставі викладеного відповідач просив суд адміністративний позов адвоката Мандрика Владислава Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії залишити без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Розглянувши заявлені сторонами клопотання, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до правових висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладених у постановах від 27 квітня 2023 року у справі № 300/4201/22 та від 25 квітня 2023 року у справі № 380/15245/22, положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

В силу прямих приписів статті 58 Конституції України, зміни, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352-IX мають застосуватись у спірних правовідносинах з 19.07.2022.

Відповідно до пункту 1 глави ХІХ Прикінцеві положення КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Право на заробітну плату до 19.07.2022 не обмежувалося будь-яким строком щодо судового захисту і такий висновок прямо випливає з указаної норми.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 808/1271/18, від 22 квітня 2021 року у справі № 826/8789/18, від 29 вересня 2021 року у справі № 160/8332/20, від 12 травня 2022 року у справі № 280/9017/20, від 26 травня 2022 року у справі № 420/10861/21, від 28.07.2022 року у справі № 300/6805/21.

Відтак з 01.07.2023 у позивача є три місяці для звернення до суду з даним позовом до 01.10.2023.

Предметом оскарження у цій справі є бездіяльність відповідача щодо не нарахування позивачу додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за період: з 28.09.2022 по 30.09.2022, з 01.10.2022 по 31.10.2022, з 01.11.2022 по 30.11.2022, з 01.12.2022 по 02.12.2022, з 16.12.2022 по 31.12.2022; з 01.01.2023 по 20.01.2023.

Разом з тим, позивач звернувся із позовом до суду для захисту своїх прав 12.06.2024.

Отже, позивачем пропущено строк звернення до суду.

На думку суду, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, яка звертається до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 809/1087/17 та від 22 листопада 2018 року у справі № 815/91/18.

Частиною першою статті 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 КАС України).

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

КАС України не пов`язує право суду поновити пропущений строк звернення до адміністративного суду з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Таким чином, у кожному випадку, суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та робить висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.

В обґрунтування наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, представник позивача посилається на лист-відповідь військової частини НОМЕР_1 від 16.04.2024 № 02.5/4564-24, з якого ОСОБА_2 стало відомо про порушення своїх прав та відповідно про позицію відповідача щодо невиплати додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28 лютого 2022 р. № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану. Окрім того, представник позивача зазначає, що позивач до отримання цієї відповіді мав сподівання щодо досудового врегулювання спору з відповідачем.

Водночас, суд звертає увагу, що виплата спірної додаткової винагороди, зокрема військовослужбовцям, за постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 158 передбачена на час дії воєнного стану.

За приписами пункту 8 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міноборони від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 визначено, що грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Щомісячно отримуючи грошове забезпечення за спірний період, а саме: з 28.09.2022 по 30.09.2022 у жовтні 2022 року, з 01.10.2022 по 31.10.2022 у листопаді 2022 року, з 01.11.2022 по 30.11.2022 у грудні 2022 року, з 01.12.2022 по 02.12.2022 у січні 2023 року, з 16.12.2022 по 31.12.2022 у січні 2023 року та з 01.01.2023 по 20.01.2023 у лютому 2023 року, в меншому розмірі, ОСОБА_1 було відомо про факт не нарахування йому військовою частиною НОМЕР_1 додаткової грошової винагороди.

Відтак доводи представника позивача про те, що позивачеві стало відомо про порушення його прав виключно з листа відповідача від 16.04.2024, є безпідставними та на увагу не заслуговують.

При цьому, зазначений лист містить в собі виключно відповідь на адвокатський запит про надання інформації, а не відмову відповідача у нарахуванні і виплаті позивачу додаткової грошової винагороди, оскільки з такими вимогами позивач до відповідача не звертався.

Суд звертає увагу, що чинним законодавством не передбачено обов`язкового порядку досудового врегулювання спору в спірних правовідносинах.

Суд вважає помилковими посилання представника позивача на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 26.11.2019 у справі № 340/184/19, від 25 липня 2018 року у справі № 552/3404/17, від 30 січня 2019 року у справі № 808/1271/18, від 22 квітня 2021 року у справі № 826/8789/18, від 10 травня 2022 року у справі №369/3013/20, від 26 травня 2022 року у справі №420/10861/21, оскільки вони прийняті до набрання чинності змін до статті 233 КЗпП України і не є релевантними до спірних правовідносин.

Також поважність пропуску строку звернення до суду представник позивача з посиланням на постанову Верховного суду від 29 вересня 2022 року по справі № 500/1912/22 обґрунтовує дією в Україні воєнного стану.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач проходить військову службу у військовій частини НОМЕР_1 .

Разом з тим, Верховним Судом у постанові від 24.07.2024 у справі № 760/8560/21 зроблено висновок:

«..Непереборною силою є надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила характеризується двома ознаками. По-перше, це зовнішня до діяльності особи обставина, яку вона хоча і могла передбачити, але не могла попередити. До таких обставин, як правило, відносяться стихійні лиха (землетрус, повінь, пожежі тощо) та соціальні явища (війни, страйки, акти владних органів тощо). По-друге, ознакою непереборної сили є її надзвичайність, що означає, що це не є звичайною обставиною, яка хоча і може спричинити певні труднощі для особи, але не виходить за певні розумні рамки, тобто це має бути екстраординарна подія, яка не є звичайною.

Такі висновки наведені в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2024 року у справі № 757/45756/21-ц.

Сама по собі обставина зарахування відповідача до складу Збройних Сил України не свідчить про пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставини непереборної сили.

Разом з тим, у разі доведення належними та допустимим доказами, що саме обставина перебування на військовій службі під час воєнного стану об`єктивно унеможливила виконанням ним зазначеної процесуальної дії у встановлений законом строк, тобто доведення причинно-наслідкового зв`язку між перебуванням на військовій службі під час воєнного стану та пропуском строку на апеляційне оскарження, така обставина може бути визнана обставиною непереборної сили….».

Натомість, відповідачем на виконання вимог ухвали суду від 21.06.2024 надано докази того, що позивач у періоди з з 04.12.2023 по 19.12.2023 згідно наказу начальника загону від 25.11.2023 №301-ВВ «Про особовий склад», з 05.08.23 по 21.08.2023 згідно наказу начальника загону від 01.08.2023 №190-ВВ «Про особовий склад» перебував у щорічній відпустці; що договір про надання правової допомоги укладено 30.12.2023, що свідчить про об`єктивну можливість звернутися до суду за захистом своїх прав у строки, визначені КАС України - у період з 01.07.2023 по 01.10.2023, а перебування на військовій службі під час воєнного стану в межах спірних правовідносин не унеможливлювало виконання позивачем процесуальної дії у вигляді звернення до суду у встановлений судом строк.

Разом з тим, адвокат Мандрик В. двічі звертався з подібними адвокатськими запитами щодо надання інформації про виплату додаткової винагороди ОСОБА_1 від 25.01.2024, від 08.04.2024, на які було надано відповіді листами від 21.02.2024 за №02.5/1843- 24-Вих, від 16.04.2024 №02.5/4564-24-Вих, що, як зазначено вище, не змінює перебіг встановлених КАС України та КЗпП України процесуальних строків звернення до суду.

Таким чином, жодних доказів на підтвердження об`єктивної неможливості звернення до суду у визначені КАС України та КЗпП України строки у період з 01.10.2023 (три місяці з дати закінчення карантину) по 12.06.2024 позивачем не надано, тому причини, зазначені представником позивача у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду, судом визнаються неповажними.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 КАС України суд залишає позовну заву без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відтак, суд не знаходить підстав для визнання поважними пропуску строку звернення до суду із цим позовом, як наслідок - відмовляє у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду, погоджується з доводами, викладеними відповідачем у клопотанні про залишення позову без розгляду у зв`язку з порушенням строку звернення до суду та задовольняє це клопотання.

Керуючись статтями 123, 240, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання адвоката Мадрика Владислава Володимировича про поновлення строку звернення до суду з позовом адвоката Мандрика Владислава Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.

Клопотання військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду задовольнити.

Залишити без розгляду позов адвоката Мандрика Владислава Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачу, що після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, позивач має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та підлягає оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяА.Г. Секірська