Справа № 295/17302/23
Суддя: Швед Едуард Юрійович
Дата ухвалення: 2024-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Шведа Е.Ю.,

суддів - Голяшкіна О.В., Мельничука В.П.,

при секретарі - Левкович А.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняте за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (участі) учасників справи (в письмовому провадженні) рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 05 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Богунського районного суду міста Житомира з позовом до Департаменту патрульної поліції (далі - Відповідач, Департамент) про:

- скасування постанови командира взводу № 1 роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області лейтенанта поліції ОСОБА_2 серії ЕНА № 01103428 від 11.12.2023 за ч. 1 ст. 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП України) про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення про порушення вимог законодавства щодо використання номерних знаків транспортних засобів;

- закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КпАП України.

Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 16.01.2024 справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 05.06.2024 у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що передбачене ч. 1 ст. 121-3 КпАП України правопорушення належить до правопорушень із формальним складом, що свідчить про обов`язок водія дбати про справність транспортного засобу як до, так і під час руху. Крім того, суд підкреслив, що факт вчинення правопорушення Позивачем підтверджується наявними у матеріалах справи доказами та ним не спростовано. Крім іншого зауважив, що вимога щодо читабельності номерного знаку на відстані 20 м застосовується лише у разі забруднення номерного знаку.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що працівники поліції з надуманих приводів вказали на порушення Позивачем пп. «в» п. 2.9 ПДР, оскільки їм необхідні були підстави для зупинення транспортного засобу. Крім того стверджує, що хоча перед початком розгляду справи патрульним поліцейським було формально проговорено права Позивача, інспектор поліції одразу озвучив рішення про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 .. Окремо підкреслює те, що Відповідачем жодними доказами не підтверджується факт вчинення правопорушення, а посилання суду першої інстанції на відеозапис з оптичного диску, як на належний доказ, є безпідставним, оскільки відомості про нього не зазначені в оскаржуваній постанові.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.08.2024 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 13.08.2024.

У межах встановленого строку відзиву не надійшло.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 11.12.2023 командир взводу № 1 роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції старший лейтенант поліції Войнівський Дмитро Олексійович склав постанову серії ЕНА № 01103428 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (а.с. 8).

Із змісту вказаної постанови вбачається, що 10.12.2023 о 23:28 у місті Житомирі по вулиці Миру, 76, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Renault Kango» (д.н.з НОМЕР_1 ) з неосвітленим номерним знаком в темну пору доби, чим порушив пп. «в» п. 2.9 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, за яке відповідно ч. 1 ст. 121-3 КпАП України передбачено адміністративне стягнення у розмірі 1 190,00 грн.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 9, 121-3, 222, 251, 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», пп. «в» п. 2.9, п. п. 1.1, 1.3, 1.9 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР України), суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність правових підстав для скасування оскаржуваної постанови з огляду на наявність у матеріалах справи доказів, які в достатній мірі підтверджують наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КпАП України.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Із змісту наведеної норми вбачається, що ч. 1 ст. 121-3 КпАП України передбачає відповідальність, зокрема, за керування або експлуатацію транспортного засобу з неосвітленим номерним знаком.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до ст. 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 затверджено Правила дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Підпунктом «в» пункту 2.9 ПДР України передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що, зокрема, неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Отже, керування транспортним засобом із неосвітленим у темну пору доби номерним знаком є правопорушенням, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 121-3 КпАП України.

Приписи ст. 251 КпАП України визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами ч. ч. 1-3 ст. 283 КпАП України розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

При цьому судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до абзаців 1-2 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Із змісту наявного у матеріалах справи відеозапису «IMG_7602» (а.с. 72) вбачається, що номерний знак автомобіля «Renault Kango», днз НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , не освітлений у темну пору доби (01:30 - 01:41 хронометражу відеозапису). Указане, на переконання судової колегії, дає підстави безумовно погодитися з висновками суду першої інстанції про порушення Позивачем вимог пп. «в» п. 2.9 ПДР України.

Твердження Апелянта про те, що відеозапис з оптичного DVD-RW диску є неналежним доказом через відсутність відомостей про нього в оскаржуваній постанові з огляду на позиції Верховного Суду у постановах від 30.04.2020 у справі №524/1113/17 та від 13.02.2020 у справі №524/9716/16-а, колегія суддів вважає помилковим.

Так, посилання ОСОБА_1 про необхідність врахування судом згаданих позицій Верховного Суду є безпідставним, оскільки, по-перше, у цих справах у спірних постановах взагалі не було зазначено назви технічного засобу на відміну від справи, рішення в якій є предметом апеляційного перегляду, по-друге, при розгляді цих справ застосовувалася попередня редакція ст. 283 КпАП України, яка передбачала обов`язкове зазначення технічного засобу у постанові про накладення адміністративного стягнення, на відміну від чинної редакції, яка встановлює такий обов`язок поліцейського лише у випадку здійснення такої фіксації. До того ж, із змісту оскаржуваної в цій справи постанови вбачається, що в останній у пункті 7 зазначено назву технічного засобу, яким здійснювалося фіксація вчиненого правопорушення.

Крім того, в силу вже згаданих вище положень ст. 77 КАС України обов`язок доказування, у цьому випадку, покладається на суб`єкта владних повноважень, а доказами в адміністративній справі можуть бути будь-які надані останнім документи або матеріали.

З огляду на викладене, надані Департаментом відеоматеріали (на DVD-RW), з яких вбачається факт вчинення правопорушення ОСОБА_1 , є належними доказами та мають враховуватися судом при розгляді справи.

У площині наведених вище обставин судом апеляційної інстанції також відхиляється посилання ОСОБА_1 на те, що працівники поліції з надуманих приводів вказали на порушення пп. «в» п. 2.9 ПДР України, оскільки їм необхідні були підстави для зупинення транспортного засобу Позивача, є необґрунтованим, оскільки доказами, наявними в матеріалах справи, підтверджується як факт неосвітлення номерного знаку автомобіля в темну пору доби, так і наявність передбачених п. 2 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» підстав для зупинки транспортного засобу.

Згідно ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 222 КпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, правил дорожнього руху (частини перша і друга статті 121-3).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Із змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді та ч. 3 ст. 2 КАС України, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень адміністративний суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, передбаченими ч. 2 ст. 2 КАС України.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 10.12.2023 о 23:28 у місті Житомирі по вулиці Миру, 76, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Renault Kango» (д.н.з НОМЕР_1 ) з неосвітленим номерним знаком в темну пору доби, чим порушив пп. «в» п. 2.9 ПДР України, що належним чином відображено в оскаржуваній постанові та, як було зазначено вище, підтверджується відеозаписом.

Доводи Апелянта про те, що хоча перед розглядом справи патрульним поліцейським було формально проговорено його права, однак він одразу озвучив рішення про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , чим позбавив можливості останнього надати пояснення, ознайомитися з доказами правопорушення та надати докази щодо його правоти, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи, зокрема відеозапису «export-djrdl-Обрезка 01» (44:05 - 44:35 хронометражу відеозапису), вбачається, що ОСОБА_1 було роз`яснено про його права, зокрема, на правову допомогу, надання пояснень та клопотань. Крім того, з вказаного відеозапису вбачається, що Позивачу було зрозуміло його права та він погодився з вчиненим правопорушенням. При цьому, як свідчить згаданий відеозапис, Апелянт не заявляв будь-яких клопотань та не надавав жодних пояснень.

У розрізі наведеного судова колегія зауважує, що Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Судовою колегією враховується, що санкція ч. 1 ст. 121-3 КпАП України не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки Позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень. Будь-яких аргументів на підтвердження того, що можливе порушення інспектором поліції порядку і процедури розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності зумовило неправильну оцінку поліцейським доказів вчинення адміністративного правопорушення, Позивачем не наведено, а судом апеляційної інстанції не встановлено.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у частинах 4, 5 статті 258 КпАП України закріплено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті, що зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 №5-рп/2015, скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

За таких обставин посилання Апелянта на безпідставність винесення оскаржуваної постанови одразу на місці вчинення правопорушення є необґрунтованим і таким, що не узгоджується з чинним нормативним регулюванням спірних правовідносин.

Відтак, враховуючи, що належними та допустимими доказами підтверджується факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КпАП України, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржувана постанова є правомірною, прийнятою у межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, а тому не підлягає скасуванню, на чому правильно наголошено судом першої інстанції.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 05 червня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Суддя-доповідач Е.Ю. Швед

Судді О.В. Голяшкін

В.П. Мельничук

Повний текст постанови складено 13 серпня 2024 року.