Справа № 120/3567/24
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 серпня 2024 р. Справа № 120/3567/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Юлії Миколаївни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось з позовною заявою приватне акціонерне товариство "Птахокомбінат "Бершадський" (далі позивач) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області (далі відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що відповідачем винесено постанову про застосування до ПАТ "Птахокомбінат "Бершадський" адміністративно-господарського штрафу від 29.01.2024 №ПШ001375. Вищезазначену постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті позивач вважає протиправною, тому звернувся до суду з цим позовом.

Позивач зазначає, що дана постанова винесена не на підставі всебічного дослідження доказів, без урахування всіх обставин. Під час здійснення перевірки головним спеціалістом відділу державного нагляду (контролю) у місті Києві, виявлено порушення п. 3.3 Наказу МТЗУ № 385 від 24.06.2010 ст. 48 ЗУ "Про автомобільний транспорт". Оскільки під час здійснення вантажних перевезень, перевізник не забезпечив водія роздруківкою даних цифрового тахографа за 11.12.2023.

При цьому позивач наголошує, що в силу правових приписів Інструкції № 385, законодавець визнає обов`язок водія транспортного засобу, обладнаного тахографом, мати при собі картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа, тобто наведені норми зобов`язують водія транспортного засобу мати один з передбачених документів, а саме: або картку водія або роздруківку даних тахографа.

З огляду на зазначене, позивач вважає постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 29.01.2024 № ПШ001375 у сумі 17000 грн. протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

22.03.2024 позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення адміністративно-господарського штрафу з ПрАТ "Птахокомбінат "Бершадський" сумі 17000 грн. на підстави постанови Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області ПШ №001375 від 29.01.2024 до набрання законної сили судовим рішенням у справі про визнання її протиправною та скасування.

Ухвалою від 25.03.2024 судом відмовлено у задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову.

Ухвалою від 27.03.2024 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

10.04.2024 представником відповідача подано до суду відзив, в якому Державна служба України з безпеки на транспорті просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Свою позицію мотивує тим, що при проведенні перевірки у водія були відсутні документи, що визначені положеннями Закону № 2344-III та Порядку №1567, а саме: відсутня роздруківка даних роботи тахографа щодо режимів праці та відпочинку водія на паперовому носії за 11.12.2023 з цифрового тахографа.

Відтак, під час перевірки виявлено порушення вимог статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

З огляду на викладене, відповідач вважає оскаржувану постанову правомірною та такою, що не підлягає скасуванню.

Правом на подачу відповіді на відзив та заперечення сторони не скористались.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив, що 11.12.2023 на а/д М-05 Київ - Одеса 452+ 811 м в рамках проведення заходів державного контролю додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт головним спеціалістом відділу державного нагляду (контролю) у м. Києві ОСОБА_1 здійснено перевірку транспортного засобу марки MAN/WIELTON, реєстраційний номер НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , який належав ОСОБА_2 та перебував під керуванням водія ОСОБА_3 , який перевозив вантаж згідно ТТН ПрАТ "Птахокомбінат "Бершадський".

За результатами перевірки складено акт від 11.12.2023 № 018830 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, відповідно до якого під час перевірки виявлено порушення ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", п. 3.3 Наказу МТЗУ № 385 від 24.06.2010. Оскільки, під час здійснення вантажних перевезень (згідно ТТН № 3059 від 10.12.2023 року) перевізник не забезпечив водія необхідними документами, а саме на момент проведення перевірки у водія ОСОБА_3 відсутня роздруківка даних цифрового тахографа за 11.12.2023 року. Водій не використовував особисту картку водія. ТЗ обладнаний цифровим тахографом.

Водій від надання пояснень та підпису акту відмовився.

29.01.2024 за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт Відділом державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті винесено постанову № ПШ001375 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000 грн. за порушення статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Вважаючи постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із такого.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі - Закон № 2344-ІІІ).

Статтею 1 Закону № 2344-III, визначено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Вказаний закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами-суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень (ст. 3 Закону № 2344-ІІІ).

Відповідно до частини 4 статті 6 Закону № 2344-ІІІ реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 18 Закону № 2344-ІІІ з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці. Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю. Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

В силу статті 34 Закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства, забезпечувати безпеку дорожнього руху.

Приписами ст. 47 Закону № 2344-ІІІ визначено, що до внутрішніх перевезень вантажів відносяться перевезення вантажів між пунктами відправлення та призначення, розташованими в Україні, та комплекс допоміжних операцій, пов`язаних з цими перевезеннями, а також технологічні перевезення вантажів, що здійснюються в межах одного виробничого об`єкта без виїзду на автомобільні дороги загального користування.

До комплексу допоміжних операцій, пов`язаних із внутрішніми перевезеннями вантажів автомобільним транспортом, належать: - завантаження та розвантаження автомобільних транспортних засобів; - перевантаження вантажів на інший вид транспорту чи транспортний засіб; - сортування, пакування, обмірювання та маркування вантажу; - накопичення, формування або дроблення партій вантажу; - зберігання вантажу; - транспортно-експедиційні послуги.

Згідно абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III (у редакції чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин), за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 затверджений Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі - Порядок № 1567), згідно якого державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

Згідно з абзацом 1 пункту 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Відповідно до п. 20 Порядку № 1567 виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3 (п. 21 Порядку).

В даному випадку сутність виявленого порушення полягає у тому, що під час проведення перевірки, згідно Акту перевірки № АР018830 посадовою особою відповідача на момент перевірки встановлена відсутність у водія інформації на паперовому носії з цифрового тахографа щодо режиму праці та відпочинку за 11.12.2023.

Так, особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджений наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340 (далі - Положення № 340), згідно пункту 1.3 якого вимоги Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Пунктом 6.1 Положення № 340 встановлено, що автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Отже, з вищезазначених приписів Положення № 340 вбачається, що для вантажних автомобілів понад 3.5 тон, встановлення тахографів є обов`язковим.

Суд встановив, що під час перевірки та складання Акту №АР 018830 транспортний засіб марки MAN реєстраційний номер НОМЕР_3 /АВ6939ХF обладнаний працюючим та повіреним цифровим тахографом.

Щодо доводів позивача про те, що під час перевірки у водія була наявна картка водія та він її пред`являв головному спеціалісту та повідомив, що таку не було встановлено з підстав того, що водій робив переїзд до місця відпочинку у зв`язку з тим, що була оголошена повітряна тривога, і змістився час вивантаження товару в порту, з підстав чого водієві необхідно було переїхати частину відстані та зупинитися для подальшого тривалого відпочинку. А також стосовно відсутності інформації на паперовому носії з цифрового тахографа щодо режиму праці та відпочинку за 11.12.2023, суд зазначає наступне.

Так, пунктами 1.2, 1.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 року № 385 (далі - Інструкція № 385) визначено, що ця Інструкція визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів та поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Відповідно до п. 1.4 Інструкції № 385 визначені у ній терміни вживаються у такому значенні:

- картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі;

- тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР;

- контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.

Суд звертає увагу на тому, що згідно з пунктами 3.3, 3.5, 3.6 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом зокрема: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа); має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР. У разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв). Перевізники забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами, а також, наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа.

Отже, в силу зазначених правових приписів Інструкції № 385 законодавець прямо визначає обов`язок водія транспортного засобу, обладнаного цифровим тахографом, мати при собі картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа.

При цьому, водій повинен використовувати особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом. Тобто, особиста картка водія має знахидитись у слоті тахографа.

Однак, у даному випадку позиція позивача базується на тому, що у водія під час здійснення перевірки наявна картка водія та ОСОБА_3 пред`являв її головному спеціалісту, однак останнім не взято до уваги наявність такої картки водія.

Суд наголошує, що зазначенні твердження представника позивача не підтвержуються жодним належним та допустимим доказом та здійснити перевірку зазначеним твердженням з наявних матеріалів справи, під час вирішення даної справи по суті, суд не має можливості.

Більше того, суд наголошує, що зазначенні твердження водій ОСОБА_3 мав змогу викласти у акті № АР 018830 у якості пояснень чи заперечень, однак водій відмовився надавати, як пояснення так, і заперечення про що в зазначеному акті, посадовою особою відповідача здійснено відповідно відмітку.

Суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 19.10.2023 у справі №640/27759/21, відповідно до якої основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності. Натомість, нові докази, які подають заінтересовані особи, зокрема до суду, який розглядає відповідний спір, після притягнення перевізника до адміністративної відповідальності мають оцінюватися з розумною критикою та із чітким застосуванням критеріїв належності, допустимості, достовірності та достатності таких нових доказів, а також їх взаємозв`язку із документами, які були надані контролюючому органу в момент перевірки.

Тільки такий підхід забезпечить дотримання принципу належного виконання учасниками спірних правовідносин вимог законодавства, яке регулює перевезення пасажирів та вантажів, та реалізацію принципу правової визначеності у спорах щодо встановлення дійсного автомобільного перевізника компетентним органом, який контролює дотримання державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.

Враховуючи, що матеріалами перевірки підтверджено відсутність у водія на момент проведення перевірки інформації на паперовому носії з цифрового тахографа щодо режиму праці та відпочинку за 11.12.2023, суд вважає доведеним належними доказами зміст правопорушення, за яке до позивача застосовано штрафні санкції.

Отже, суд доходить висновку, що постанова Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області від 29.01.2024 №ПШ001375 є правомірною та не підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів представників сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення, та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що поданий адміністративний позов не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати відповідно до статті 139 КАС України розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Приватне акціонерне товариство "ПТАХОКОМБІНАТ "БЕРШАДСЬКИЙ" (вул. Соборна, 200, с. Війтівка, Гайсинський район, Вінницька область, 24412, )

Відповідач: Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області (вул. В. Порика, 29, м. Вінниця, )

Рішення суду сформовано: 15.08.2024.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна