Справа № 380/21811/23
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2024-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/21811/23 пров. № А/857/15555/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Качмара В.Я., Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 року, головуючий суддя Потабенко В.А., ухвалене у м. Львів, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), третя особа - Адміністрація Державної прикордонної служби України, про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ЗРУ ДПСУ, третя особа - АДПС України, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.06.2023 року, оформлене протоколом №6 в частині відмови ОСОБА_1 у виключенні з числа службових квартиру АДРЕСА_1 ; зобов`язати Об`єднану житлову комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняти рішення про виключення з числа службових квартиру АДРЕСА_1 та в подальшому підготувати і подати до Адміністрації Державної прикордонної служби України список розподілу постійних жилих приміщень для погодження надання ОСОБА_1 житла для постійного користування шляхом виключення квартири з числа службових квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що у зв`язку з відсутністю жилого приміщення за місцем проходження служби, починаючи з 28.12.2004 року по теперішній час перебуває на квартирному обліку у Львівській загальногарнізонній житловій черзі Західного регіонального управління, як такий, що потребує поліпшення житлових умов. З 17.07.2013 року позивача включено до списку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у позачерговому порядку. За час проходження служби у Західному регіональному управлінні, позивача забезпечено службовою двокімнатною квартирою АДРЕСА_2 (згідно ордеру на службове жиле приміщення № 0000667 від 11.01.2017 року) у буд. АДРЕСА_3 , загальною площею 134,90 м. кв., житловою площею 30,60 м. кв., на склад сім`ї семеро осіб.

24.05.2023 року позивач звернувся до Західного регіонального управління із заявою про виключення житлового приміщення, у якому він проживає з числа службового. Проте, відповідач відмовив у питанні виключення із числа службових та наданні двокімнатної квартири для постійного проживання, зазначивши, що жилі приміщення надаються в межах не менше визначеного у встановленому законодавством порядку рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею у цьому населеному пункті, але не більше 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу.

Позивач вважав таке рішення відповідача протиправним та зазначав, що вимоги закону щодо дотримання норм розміру житлової площі не були дотримані ще при виділенні позивачу спірної квартири, як службової, на сім`ю із 7 осіб (у подальшому у позивача народилася ще одна дитина, внаслідок чого сім`я станом на даний час налічує 8 осіб). Позивач зазначав, що зазначена обставина є формальною та не може бути визначальною при вирішенні питання щодо виключення квартири з числа службової.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене витягом з протоколу від 08.06.2023 року № 6, у частині відмови ОСОБА_1 у виключенні з числа службових квартири АДРЕСА_1 ; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняти рішення про виключення з числа службових квартири АДРЕСА_1 та в подальшому підготувати і подати до Адміністрації Державної прикордонної служби України список розподілу постійних жилих приміщень для погодження надання ОСОБА_1 житла для постійного користування шляхом виключення квартири з числа службових квартири АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ЗРУ ДПС України, оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що вимогами ст. 42, 43, 45,46, 47, 48, 50 Житлового кодексу України, п.5 розділу ІІІ «Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України та членів їх сімей жилими приміщеннями» затвердженої наказом МВС України №26, встановлено рівень забезпечення громадян жилою площею, відтак жилі приміщення надаються в межах не менше визначеного у встановленому законодавством порядку рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в цьому населеному пункті, але не більше 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу. Отже, вимоги позивача є необґрунтованими, відтак задоволенню не підлягають.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 01.08.2020 року «Про особовий склад» № 375-ОС виключено із списку особового складу Західного регіонального управління та всіх видів забезпечення підполковника ОСОБА_1 (П-002845) старшого офіцера (з поточного планування) відділу аналітичного забезпечення та поточного планування штабу, якого звільнено з військової служби за п.п. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п. 2 ч. 6 ст. 26 Закону у запас. Вислуга років станом на 01 серпня 2020 року становить: календарна - 25 років 00 місяців 05 днів, пільгова - 02 роки 03 місяці 07 днів. Всього: 27 років 03 місяці 12 днів.

Відповідно до листа від 10.07.2020 року № 704/156, виданого військовою частиною НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що підполковник ОСОБА_1 станом на 01.07.2020 року перебуває на квартирному обліку у Львівській загальногарнізонній житловій черзі Західного регіонального управління у загальному порядку із 28.12.2004 року (за № 109) та користується правом позачергового отримання житлових приміщень, як сім`я, що виховує п`ятеро і більше дітей (у списку за № 10).

Відповідно до рішення житлової комісії Західного регіонального управління від 28.10.2016 року № 11 позивачу та членам його сім`ї надано службову двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 134,9 м.кв. житловою площею 30,6 м. кв., на склад сім`ї 7 осіб.

11.01.2017 року виконавчим комітетом Львівської міської ради видано ордер на службове житлове приміщення №0000667 ОСОБА_1 з сім`єю із 7 осіб на право на зайняття службового житлового приміщення житловою площею 30,6 кв. м., яке складається з двох у квартирі ізольованих кімнат, за адресою: АДРЕСА_4 . Склад сім`ї: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - дружина, ОСОБА_3 - донька, ОСОБА_4 син, ОСОБА_5 - донька, ОСОБА_6 син, ОСОБА_7 - син.

За наслідками розгляду заяви позивача від 24.05.2023 року про виключення квартири з числа службових, Об`єднана житлова комісія Західного регіонального управління відмовила військовослужбовцю запасу ОСОБА_1 у виключенні квартири з числа службових кв. АДРЕСА_1 (загальною площею 134,9 м. кв., житловою площею 30,6 м. кв., із усіма комунальними вигодами). Підставою відмови стала заява № О-142 від 24.05.2023 року, вимоги ст. ст. 42, 43, 45, 46, 47, 48, 50 Житлового кодексу України, п. 5 розділу ІІІ «Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої наказом МВС України № 26 від 18.01.2021 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 17.03.2021 року за № 344/359669 (жилі приміщення надаються в межах не менше визначеного у встановленому законодавством порядку рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею у цьому населеному пункті, але не більше 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу).

Вказане рішення оформлено витягом з протоколу засідання Об`єднаної житлової комісії Західного регіонального управління від 08.06.2023 року №6.

06.07.2023 року позивач звернувся із скаргою до голови Державної прикордонної служби України на неправомірні дії Об`єднаної житлової комісії Західного регіонального управління, у якій просив надати вказівку керівництву Західного регіонального управління щодо повторного розгляду заяви про зняття статусу «службова» з отриманого службового житла та направлення відповідних документів в Адміністрацію Державної прикордонної служби для прийняття рішення.

Адміністрація Державної прикордонної служби України повідомила позивача листом від 09.08.2023 року № 702/О-9954-17182, що позивач проживає у службовій двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 (загальною площею 134,9 кв. м., житловою площею 30,6 кв. м.) зі складом сім`ї 8 осіб, що становить 3,8 кв. м. житлової площі на кожного члена сім`ї. У той же час постановою Львівської обласної державної адміністрації і об`єднання профспілок Львівщини від 13.03.2017 року № 1 визначено, що розмір середньої забезпеченості громадян у м. Львові встановлено на рівні 10,7 кв. м. на житлової площі на одну особу.

Крім того, суд першої інстанції встановив, що позивач звертався із заявою про надання йому та членам його сім`ї компенсацію за належне для отримання жиле приміщення у відповідно до вимог «Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 728 «Деякі питання забезпечення житлом військовослужбовців та інших громадян».

На засіданні ІНФОРМАЦІЯ_3 03.12.2020 року відмовлено у наданні ОСОБА_1 та членам його сім`ї у наданні компенсації за належне для отримання жиле приміщення у зв`язку з відсутністю на це підстав.

Також військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28.10.2021 року № 702/289 видала довідку про забезпечення житлом, відповідно до якої підполковнику запасу ОСОБА_1 за час проходження служби у Західному регіональному управлінні відповідно до рішення Львівської загальногарнізонної житлової комісії Західного регіонального управління від 28.10.2016 року №11 надано службову двокімнатну кв. АДРЕСА_1 , загальною площею 134,9 м. кв., житловою площею 30,6 м. кв., на склад сім`ї сім осіб.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 відсутні відомості щодо набуття ними іншого нерухомого майна.

Не погоджуючись з рішенням відповідача щодо виключення житла, в якому проживає позивач та члени його сім`ї, із числа службового, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Західного регіонального управління, оформлене витягом з протоколу від 08.06.2023 року № 6, в частині відмови ОСОБА_1 у виключенні з числа службових кв. АДРЕСА_1 , є протиправним та підлягає скасуванню.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Пунктом 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом України, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті (абзац 4 п. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Абзацом 1 п. 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

Механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях після звільнення та членів їх сімей визначає Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року №1081 (далі Порядок №1081, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 3 цього Порядку передбачено, що житлові приміщення надаються військовослужбовцям у межах норм, встановлених законодавством.

Житлове приміщення виключається з числа службового, якщо відпала потреба в його використанні, а також якщо в установленому порядку його виключено з числа житлових приміщень. Виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.

Відповідно до пункту 29 Порядку №1081 військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.

З метою вдосконалення забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України та членів їх сімей жилими приміщеннями наказом Міністерства внутрішніх справ України №26 від 18.01.2021 року затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі - Інструкція №26).

Інструкція №26 визначає механізм забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) Державної прикордонної служби України (далі - Держприкордонслужба), а також осіб, звільнених у запас або відставку, що після звільнення продовжують перебувати на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання, в органах Держприкордонслужби (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти під час проходження військової служби, що перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання (далі - члени їх сімей).

Пунктом 7 розділу І цієї Інструкції передбачено, що питання щодо виключення жилих приміщень, в яких проживають військовослужбовці та члени їх сімей, із числа службових та надання їх для постійного проживання військовослужбовцям, які мають на це право, вирішують відповідні житлові комісії (об`єднані житлові комісії), які розглядали питання надання такого житла, у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 1 розділу VI Інструкції №26 надання жилих приміщень для постійного проживання, особи, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання, забезпечуються жилими приміщеннями по черзі, що визначається часом зарахування на облік (у загальному, першочерговому або позачерговому порядку), за рішенням житлової комісії (об`єднаної житлової комісії), яке затверджується керівником органу Держприкордонслужби, відповідно до наказу якого створена ця комісія. У рішенні житлової комісії зазначаються підстави для надання жилого приміщення, жила площа та склад сім`ї, на який воно надається, також зазначається номер у черзі.

Відповідно до п. 2 жилі приміщення, які надаються військовослужбовцям для постійного проживання, повинні відповідати установленим санітарним і технічним вимогам.

Жилі приміщення надаються військовослужбовцям та членам їх сімей не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в цьому населеному пункті, визначеному у встановленому законодавством порядку, але не більше 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу за умови, що вони не використали право на безоплатну приватизацію житла.

Під час надання жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев`ять років, крім подружжя, а також особами, що страждають тяжкими формами деяких хронічних захворювань, що визначені переліком хронічних захворювань, затвердженим центральним органом виконавчої влади, який формує державну політику у сфері охорони здоров`я, у зв`язку із чим вони не можуть проживати в одній кімнаті разом із членами своєї сім`ї.

Згідно з п.3 цього ж розділу для прийняття рішення про надання жилих приміщень для постійного проживання житлова комісія органу Держприкордонслужби (об`єднана житлова комісія) розглядає документи облікових справ військовослужбовців.

Після розгляду документів облікової справи житлова комісія (об`єднана житлова комісія) приймає рішення про надання жилого приміщення для постійного проживання.

Рішення житлової комісії Адміністрації Держприкордонслужби оформлюється протоколом та затверджується Головою Держприкордонслужби.

Відповідно до п. 6 після погодження Адміністрацією Держприкордонслужби списків розподілу постійних жилих приміщень, органом Держприкордонслужби протягом десяти робочих днів оформляються та подаються до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради документи для затвердження рішення житлової комісії та видачі ордера.

У разі забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями для постійного проживання шляхом виключення утримуваних ними жилих приміщень із числа службових, окрім погодження списків розподілу постійних жилих приміщень, Адміністрація Держприкордонслужби також надає дозвіл відповідному органу Держприкордонслужби на виключення житла із числа службового.

До виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради разом із списком розподілу жилого приміщення для постійного проживання надсилається також облікова справа військовослужбовця, витяг з протоколу засідання житлової комісії органу Держприкордонслужби (об`єднаної житлової комісії) про надання жилого приміщення для постійного проживання та витяг з протоколу засідання житлової комісії Адміністрації Держприкордонслужби про погодження списків розподілу житла.

Також, нормативно-правовими актами, які визначають правовий статус службового житла, є ЖК України та Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затверджене постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 року №37 (далі - Положення №37).

Згідно із частиною 1 статті 48 Житлового кодексу України жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" не підлягають приватизації квартири, визнані у встановленому порядку службовими житловими приміщеннями.

У зв`язку з цим, передумовою надання у власність житлового приміщення, є виключення його з числа службових.

Згідно з пунктом 6 Положення №37 жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.

Виключення житла з числа службових здійснюється за клопотанням адміністрації органу, закладу, установи, підприємства.

Отже, особа, яка бажає приватизувати службове житло, повинна звернутися до керівництва підприємства, установи чи організації, яке надавало службове приміщення, з проханням виключити житло із службового житлового фонду у зв`язку з відсутністю потреби в його використанні в статусі службового.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачу разом із членами його сім`ї надано кв. АДРЕСА_1 , загальною площею 134,9 м.кв., житловою площею 30,6 м. кв., на склад сім`ї 7 осіб та видано ордер на службове житлове приміщення № 0000667, тобто не більше норм, встановлених ЖК України та Інструкцією № 26.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що посилання суду першої інстанції, про дійсність ордеру на вселення не підтверджують ґрунтовність позовних вимог та не вказує на протиправність рішення суб`єкту владних повноважень.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відхилив аргументи відповідача щодо невідповідності підлягаючої передачі ОСОБА_1 житлової площі встановленим нормам на одну особу.

Так, як уже зазначалось судом раніше жилі приміщення надаються військовослужбовцям та членам їх сімей не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в цьому населеному пункті, визначеному у встановленому законодавством порядку, але не більше 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу за умови, що вони не використали право на безоплатну приватизацію житла.

У той же час постановою Львівської обласної державної адміністрації і об`єднання профспілок Львівщини від 13.03.2017 року №1 визначено, що розмір середньої забезпеченості громадян у м. Львові встановлено на рівні 10,7 кв. м. на житлової площі на одну особу.

Крім того, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду попередньої інстанції про те, що питання відповідності нормам законодавства житлової площі на одну особу у квартирі, яку займає сім`я позивача, для виключення її з числа службового житла підлягає з`ясуванню виконавчим комітетом міської ради при вирішенні цього питання по суті, оскільки такий висновок не ґрунтується на нормах матеріального права.

Колегія суддів зазначає, що дії Об`єднаної житлової комісії Західного регіонального управління щодо відмови військовослужбовцю запасу ОСОБА_1 у виключенні квартири з числа службових кв. АДРЕСА_1 (загальною площею 134,9 м. кв., житловою площею 30,6 м. кв., із усіма комунальними вигодами) не обмежують його право на забезпечення житлом, гарантоване Конституцією України та Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та не впливають на охоронювані законом інтереси позивача.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що право позивача на житло не порушено, оскільки ніхто не позбавляє його можливості проживати у спірному житловому приміщенні та користуватися ним, не ставиться питання про виселення зі спірної квартири.

Отже, за встановлених обставин цієї справи, у контексті наведених вимог законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини, на думку колегії суддів, оспорюване позивачем рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.06.2023 року, оформлене протоколом №6 прийняте на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, оскільки підставою для виключення квартири з числа службових може бути лише у випадках, коли відпала потреба в такому його використанні, а також за умови дотримання норм жилої площі на одну особу.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки рішення відповідача в частині відмови ОСОБА_1 у виключенні з числа службових кв. АДРЕСА_1 прийнято на підставі закону, в межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, відтак такі задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального і процесуального права, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, через що судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового, яким в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) задовольнити, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 року у справі № 380/21811/23 - скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді В. Я. Качмар
С. М. Кузьмич