Справа № 420/21779/23
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2024-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
-----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/21779/23

Категорія:12010200 Головуючий в 1 інстанції: Хурса О.О.

Час і місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту: 09.02.2024р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

у складі:

головуючого - Бітова А.І.

суддів - Лук`янчук О.В.

- Ступакової І.Г.

при секретарі - Чоран А.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправною бездіяльність, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду (далі - ГУПФ) України в Херсонській області про:

- визнання протиправним та скасування рішення ГУПФ України в Херсонській області, повідомлене листом від 18 лютого 2023 року №2100-03-8/3949, щодо розміру пенсії та відмови у виплаті на банківський рахунок;

- визнання протиправною бездіяльності ГУПФ України в Херсонській області стосовно розрахунку пенсії позивача та розрахунку боргу за період з 01 березня 2013 року на момент нарахування пенсії до виплати 18 лютого 2023 року без здійснення автоматичних перерахунків індексації та/або масових перерахунки пенсії та без врахування надбавки до пенсії відповідно ст.ст. 27, 28 та ч.ч.2, 3 ст.42 та п.п.4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 01 квітня 2020 року №251 "Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році" (далі - Постанова №251) та від 20 лютого 2019 року №124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році" (далі - Постанова №124), в редакції дійсної на момент нарахування/фактичної виплати пенсії позивачу 18 лютого 2023 року;

- зобов`язання в розрахунку пенсії позивачу під час нарахування/фактичної виплати пенсії на 28 лютого 2023 року здійснити розрахунок та виплату пенсії позивачу з урахуванням автоматичних перерахунків індексації та/або масових перерахунків пенсії та надбавок до пенсії, відповідно до ст.ст.27, 28 та ч.ч.2, 3 ст. 42 та п.п.4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону №1058-IV та відповідно до Постанови №251 та Постанови №124, в редакції дійсної на момент нарахування/фактичної виплати пенсії позивачу за винятком сплачених сум;

- включення позивача в коло осіб, яким ГУПФ України в Херсонській області зобов`язане проводити автоматичні масові перерахунки пенсії відповідно до Закону;

- здійснення виплату пенсії на банківський рахунок позивача, на який раніше надходила виплата пенсії.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що дії відповідача щодо розрахунку його пенсії у розмірі 92,45 грн. є протиправними.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що позивачу поновлена пенсія на підставі рішення суду, та на момент припинення виплати пенсії позивач перебував на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення м. Севастополя АР Крим, та пенсійна справа у відповідача відсутня, що є необхідним для визначення розміру пенсії. Оскільки інших документів які дають право на подальше підвищення пенсії (довідку про розмір грошового забезпечення, що враховуються для перерахунку пенсії відповідно п.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 30 січня 2007 року №3-1 (далі - Порядок №3-1) заявник не надав розрахунок пенсії було здійснено відповідачем у мінімальному розмірі пенсії на момент припинення виплати пенсії в Україні - на 01 березня 2013 року, а саме в розмірі 92,45 грн. пенсії.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2024 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні адміністративного позову до ГУПФ України в Херсонській області про визнання протиправною бездіяльність, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги:

- апелянт наголошує, що позивач не потребує перерахунку пенсії. Рішенням суду у його минулій справі відповідача зобов`язано поновити виплату пенсії і відповідач її поновив, проте постановив рішення про розмір призначеної пенсії, який не відповідає чинному законодавству;

- відповідно Постанови Кабінету Міністрів України №681 "Про оптимізацію надання адміністративних послуг у сфері пенсійного забезпечення" якою забороняється вимагати від особи відомості, які посадова особа органу пенсійного органу може запросити сама з відповідних реєстрів, таким чином відповідач повинен був самостійно отримати всі необхідні документи для встановлення законного розміру пенсії позивача;

- відповідач нарахував пенсію без доплат та масових перерахунків, що встановлені законом, що суворо заборонено законом, та доводить, що розрахунок пенсії виконаний навмання, та є невірним;

- жодним нормативним актом відповідач не уповноважений зменшувати розмір пенсії позивача всупереч діючому законодавству, адже законодавством передбачено, що розмір пенсії не може бути меншим встановленого мінімуму;

- апелянт наголошує, що виплата пенсії позивачу повинна бути здійснена з одночасним перерахунком поновлюваної пенсії, на підставі документів, що вже є в пенсійній справі і це встановлений законом обов`язок пенсійного органу і позивач не повинен звертатися з будь-якими заявами чи запитами до будь-якого задля належного виконання відповідачем своїх обов`язків;

- апелянт вказує, що неприпустимим є врахування відповідачем лише 15 років страхового стажу.

У відзиві ГУПФ України в Херсонській області на апеляційну скаргу вказується, що рішення суду першої інстанції є правильним, а тому у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Розгляд справи 28 травня 2024 року та 02 липня 2024 року колегією суддів проведено у відкритому судовому засіданні без участі сторін, оскільки ГУПФ України в Херсонській області не з`явилося в судове засідання у вказані дати, при цьому було належним чином повідомлено про місце, дату та час розгляду справи, а представник позивача - Меламед В.Б. не зміг приєднатися до судового засідання в режимі відеоконференції.

З урахуванням обмежень обумовлених військовим станом в Україні та обмеження в електропостачанні будівлі апеляційного суду, колегія суддів ухвалила продовжити розгляд даної справи без здійснення фіксації судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України.

По досягненню пенсійного віку позивачу була призначена пенсія за віком, яка виплачувалася управлінням праці та соціального захисту населення м. Севастополь до виїзду за кордон - 01 березня 2013 року, що підтверджено відповідним посвідченням, свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування № НОМЕР_1 .

На виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду по справі №540/7421/21, яке набрало чинності 20 червня 2022 року, ОСОБА_1 поновлено виплату пенсії за віком, відповідно Закону №1058-IV, яка склала 92,45 грн.

Сторонами не заперечується, що розрахунок пенсії позивача становить 92,45 грн.

Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має такі ж самі конституційні права, як і громадяни України, які проживають на території України, це також стосується і його права як на перерахунок поновленої пенсії за весь час її невиплати.

Разом з тим, оскільки позивач не звертався до відповідача із відповідною заявою у спосіб, встановлений п.10 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року №1596 (далі - Порядок №1596), суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність порушеного права зі сторони відповідача.

Більш того, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність порушеного права ОСОБА_1 зі сторони відповідача, оскільки представник позивача не звертався до відповідача за перерахунком пенсії у спосіб, встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок №22-1), та не подав усіх необхідних документів, передбачених у діючих нормативно-правових актах.

При цьому, суд першої інстанції вважав, що позивач не позбавлений права на звернення до суду за судовим захистом у разі, коли ним буде дотримано всіх необхідних процедур, проте за наслідками буде відмовлено у перерахунку пенсії на визначений пенсіонером рахунок.

Колегія суддів не погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, кожний громадянин України має право на вибір місця проживання. При цьому, обсяг конституційних прав не може бути обмежено.

Відповідно положень п.2 ч.1 ст. 49 та у другому реченні ст. 51 Закону №1058-IV у редакції, чинній до 07 жовтня 2009 року, було передбачено припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов`язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України.

Рішенням від 07 жовтня 2009 року у справі №25-рп/2009 Конституційний Суд України визнав зазначені положення Закону №1058-IV такими, що не відповідають Конституції України.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що оспорюваними нормами Закону №1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Відповідно положень ч.2 ст. 49 Закону №1058-IV передбачено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому ч.3 ст. 35 та ст. 46 цього Закону.

Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадян на одержання призначеної пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа.

Отже, позивач має такі ж самі конституційні права, як і громадяни України, які проживають на території України, це також стосується і його права як на перерахунок поновленої пенсії за весь час її невиплати, так і на її виплату відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно ч.1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ч.2 ст. 46 Конституції України, це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ, організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Частиною 3 ст. 46 Конституції України передбачено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

На реалізацію закріплених Конституцією України основних соціальних гарантій, прийнятий Закон України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", відповідно ст. 17 якого, основні державні соціальні гарантії встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень. До числа основних державних соціальних гарантій включаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат. Основні державні соціальні гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть бути нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Так, Конституційний Суд України у рішення від 22 березня 2023 року №3-р(II)/2023 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) приписів абз.абз.4, 5 ч.2 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження", абз.абз. 3, 4 ч.2 ст. 50 Закону №1058-IV (щодо гарантованості пенсії, що є основним джерелом існування, не нижче прожиткового мінімуму) наголошував, що згідно приписів ч.3 ст. 46 Конституції України у взаємозв`язку з приписами її ст.ст. 1, 3, 8, 21, 28, 46, 48 законодавець має визначати юридичне регулювання так, щоб пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, забезпечували рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, установленого законом. Соціальні виплати для певних категорій осіб, як основне джерело існування, є базовими формами соціального захисту, зокрема вразливої людини, від бідності, тобто гарантованим на конституційному рівні мінімальним соціальним захистом, який держава зобов`язана забезпечувати безумовно.

Конституційний Суд України, характеризуючи позитивний обов`язок держави у сфері соціального захисту, вказував, що "до основних обов`язків держави належить забезпечення реалізації громадянами соціальних, культурних та економічних прав; гарантування державою конституційного права на соціальний захист є однією з необхідних умов існування особи і суспільства; рівень соціального забезпечення в державі має відповідати потребам громадян, що сприятиме соціальній стабільності, забезпечуватиме соціальну справедливість та довіру до держави. Гарантування державою цих прав, у тому числі права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист, має здійснюватися на основі Конституції України та у спосіб, що відповідає їй" (абз.6 пп.3.1 п.3 мотивувальної частини Рішення від 04 червня 2019 року №2-р/2019); "позитивні обов`язки держави у сфері соціального захисту полягають, зокрема, у належному внормуванні відносин у цій сфері. Гарантоване ст. 46 Основного Закону України право на соціальний захист ґрунтується на тому, що розміри пенсій, інших видів соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають бути визначені з урахуванням потреб людини, людської гідності та інших конституційних цінностей" (абз.абз.1, 3 пп.5.4 п.5 мотивувальної частини Рішення від 23 грудня 2022 року №3-р/2022).

Конституційний Суд України звертав увагу на те, що "право громадянина на соціальний захист визначене в Конституції України і включає право на соціальне забезпечення у передбачених ч.1 ст. 46 Конституції України випадках, а саме: повної втрати працездатності; часткової втрати працездатності; тимчасової втрати працездатності; втрати годувальника; безробіття з незалежних від громадянина обставин; у старості, тобто досягнення пенсійного віку, визначеного законом"; це означає, що держава зобов`язана "піклуватися про кожного громадянина у разі настання одного з цих випадків та надавати йому постійні соціальні виплати (соціальну допомогу), які мають систематично виплачуватися протягом певних періодів, визначених законом, та у розмірі, який не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом для відповідної категорії осіб, за умови, що пенсія чи інший вид соціальних виплат або соціальної допомоги є основним джерелом існування такої особи. У всіх зазначених випадках держава не може відмовитися від взятих на себе зобов`язань та скасувати жоден із цих видів соціального забезпечення, оскільки кожний із них передбачений Конституцією України" [абз.1 п.3 мотивувальної частини Рішення від 22 квітня 2020 року №3-р(І)/2020].

З огляду на наведене Конституційний Суд України висновує, що приписи ст.ст. 1, 3, 21, 28, 46, 48 Конституції України у їх взаємозв`язку вказують на позитивний обов`язок держави забезпечувати безумовний захист людської гідності та мінімальний соціальний захист людини, визначений приписами ч.3 ст. 46 Конституції України. Зокрема, ідеться про внормування призначення та систематичну виплату протягом певних періодів, визначених законом, пенсій, інших видів соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, у розмірі, не нижчому від прожиткового мінімуму, установленого законом для відповідної категорії осіб. Це означає, що внаслідок такого внормування розмір виплачених особам пенсій, інших соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, за жодних умов не може бути нижчим від гарантованого державою прожиткового мінімуму, навіть якщо із цих виплат здійснено обґрунтовані державою відрахування для досягнення правомірної (легітимної) мети.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що пенсійний орган на виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 25 січня 2022 року у справі №540/7421/21 здійснив нарахування пенсії позивачу лише в розмірі 92,45 грн.

Колегія суддів констатує, що відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позову, суд першої інстанції не врахував що Конституція України закон прямої дії, який має найвищу юридичну силу, гарантує отримання пенсії та інших видів соціальної допомоги не нижче прожиткового мінімуму. Само по собі нарахування позивачу пенсії в розмірі 92,45 грн. є безумовним порушенням його конституційних прав.

Стосовно наявності підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині розрахунку пенсії із урахуванням автоматичних перерахунків індексації та/або масових перерахунків та надбавок до пенсії, відповідно до Постанов №251 та №124, колегія суддів вказує наступне.

Так, відповідно абз.3 ч.2 ст. 27 Закону №1058-IV розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому ч.ч.1 та 2 ст. 42 цього Закону.

Частинами 1 та 2 ст. 42 Закону №1058-ІV передбачено, що пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.

Крім індексації пенсії, передбаченої частиною першою цієї статті, у разі якщо величина середньомісячної заробітної плати штатного працівника в Україні за даними центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, за минулий рік зросла, з 01 березня поточного року розмір пенсії підвищується на коефіцієнт, що відповідає не менш як 20 відсоткам темпів зростання середньомісячної заробітної плати штатного працівника в Україні порівняно з попереднім роком, крім випадків, коли підвищення пенсійних виплат за минулий рік перевищило цей коефіцієнт. Якщо коефіцієнт підвищення пенсійних виплат у минулому році був менший, ніж зазначений у цій частині, то збільшення пенсій здійснюється з урахуванням попереднього підвищення.

Розділ XV Закону №1058-ІV доповнено п.4-3 згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" №2148-VIII від 03 жовтня 2017 року, відповідно до якого пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 01 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%. При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 01 грудня 2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", збільшений на 79 гривень.

Також, Постановою №124 установлено, що у 2019 році перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій, відповідно до ч.2 ст. 42 Закону №1058-ІV, затвердженим цією постановою, проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,17.

Постановою №124 затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до ч.2 ст. 42 Закону №1058-ІV, яким визначено механізм проведення перерахунку раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії відповідно ч.2 ст. 42 Закону №1058-ІV.

01 квітня 2020 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №241 "Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році", згідно п.п.1 п.2 якої у 2020 році перерахунок пенсій згідно з Порядком №124 проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,11.

Також, Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову "Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році" №127 від 22 лютого 2021 року, якою установлено, що у 2021 році перерахунок пенсій згідно з Порядком №124 проводиться з 01 березня із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,11.

У 2022 році відповідно п.1 Постанови Кабінету Міністрів України "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році" від 16 лютого 2022 року №118 перерахунок пенсій згідно з Порядком №124 проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії у розмірі 1,14.

Кабінетом Міністрів України у 2023 році також прийнято Постанову "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році" від 24 лютого 2023 року №168 відповідно Порядку №124, пунктом першим якої установлено, що з 01 березня 2023 року перерахунок пенсій згідно з Порядком №124 проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії у розмірі 1,197.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що пенсійний орган на виконання рішення суду повинен розрахувати пенсію позивача з врахуванням автоматичних масових перерахунків згідно з вказаними постановами Кабінету Міністрів України, на виконання ч.2 ст. 42 Закону №1058-ІV.

При цьому, колегія суддів констатує, що Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок №22-1), яким передбачено проведення автоматичних перерахунків пенсії у подальшому, відповідно до чинного законодавства, за умови наявності права ОСОБА_1 на такі перерахунки.

Таким чином, вимога ОСОБА_1 про включення його в коло осіб, яким ГУПФ України в Херсонській області зобов`язане проводити автоматичні масові перерахунки пенсії відповідно до чинного законодавства, є передчасною та на теперішній час не підлягає задоволенню.

Щодо посилання позивача на п.1 Постанови №251, як на підставу виплати йому надбавки до пенсії у зв`язку з досягненням 80 річного віку, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п.1 Постанови №251 установлено з 01 квітня 2020 року по 28 лютого 2021 року особам, які отримують пенсію і яким виповнилося 80 років і більше, у яких щомісячний розмір пенсійних виплат з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації, щомісячної компенсації у разі втрати годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших доплат до пенсій, встановлених законодавством, не досягає розміру середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка враховується для обчислення пенсії за 2019 рік, щомісячну компенсаційну виплату в розмірі до 500 грн. у межах зазначеного розміру.

Таким чином, умовами призначення до пенсії щомісячної компенсаційної виплати відповідно до Постанови №251 є: 1) призначення особі пенсії на підставі Закону №1058-ІV; 2) досягнення пенсіонером 80 років; 3) недосягнення щомісячного розміру пенсійних виплат розміру середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка враховується для обчислення пенсії за 2019 рік.

Отже, лише після виконання відповідачем своїх повноважень щодо виплати пенсії позивачу з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні, у ОСОБА_1 виникне право на призначення до пенсії щомісячної компенсаційної виплати відповідно до Постанови №251, за наявності третьої умови призначення пенсії позивача, а саме - недосягнення щомісячного розміру пенсійних виплат розміру середньої заробітної плати (доходу) в Україні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для здійснення розрахунку та виплати пенсії позивачу з урахуванням автоматичних перерахунків індексації та/або масових перерахунків пенсії та надбавок до пенсії, відповідно до ст.ст.27, 28 та ч.ч.2, 3 ст. 42 та п.п.4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону №1058-IV та відповідно до Постанови №251 та Постанови №124, в редакції дійсної на момент нарахування/фактичної виплати пенсії позивачу за винятком сплачених сум.

Стосовно вимоги позивача про здійснення виплати пенсії на банківський рахунок позивача, на який раніше надходила виплата пенсії, колегія суддів вказує наступне.

Порядком виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року №1596 (далі - Порядок №1596), визначено механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, об`єднаними управліннями, головними управліннями Пенсійного фонду України в областях, м. Києві та структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, а також інших грошових виплат, що фінансуються органами соціального захисту населення за рахунок відповідних бюджетів, шляхом зарахування на поточні рахунки одержувачів пенсії та грошової допомоги в уповноважених банках.

Згідно п.4 Порядку №1596 виплата пенсій та грошової допомоги відповідно до цього Порядку здійснюється за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувачів в населених пунктах у межах України, в яких функціонують вибрані одержувачами уповноважені банки, їх відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо) (далі - установи уповноважених банків).

Цим же пунктом Порядку №1596 передбачено, що пенсія, грошова допомога в разі виїзду одержувача на постійне місце проживання за кордон виплачуються органами Пенсійного фонду, органами соціального захисту населення шляхом зарахування на поточний рахунок одержувача в уповноваженому банку.

За приписами п.5 Порядку №1596 уповноважені банки проводять операції з відкриття поточних рахунків, зарахування сум пенсій та грошової допомоги, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на поточні рахунки і їх виплати відповідно до зобов`язань, визначених додатком до Порядку відбору банків, через які здійснюється виплата пенсій, грошової допомоги, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням та заробітної плати працівникам бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року №1231, та укладених договорів, передбачених п.3 цього Порядку.

Згідно п.6 Порядку №1596 одержувачі самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунка.

Відповідно до п.8, п.9 Порядку №1596 поточні рахунки одержувачам відкриваються уповноваженими банками згідно з вимогами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку, що регулюють порядок відкриття рахунків у національній та іноземній валюті.

Між уповноваженим банком і одержувачем укладається договір банківського рахунка. Положеннями договору не можуть погіршуватися умови виплати пенсій та грошової допомоги, встановлені цим Порядком. Умови договору повинні передбачати можливість його розірвання за ініціативою однієї із сторін.

Згідно п.10 Порядку №1596 заява про виплату пенсії або грошової допомоги (додаток 1) або заява про виплату пенсії або грошової допомоги з відкриттям рахунка (додаток 4) подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті в межах України. Заява про виплату пенсії або грошової допомоги може прийматися органом Пенсійного фонду України або органом соціального захисту населення через установи уповноваженого банку. Заява приймається за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу та підтверджує її вік, і визначеного законодавством документа, необхідного для з`ясування місця її проживання, та реєструється в установленому порядку.

Таким чином, підставою для виплати пенсії через поточні рахунки в банках є заява про виплату пенсії (бланк якої є Додатком №1 до Порядку №1596), яка може бути подана пенсійному органу, відповідно до п.10 Порядку №1596, двома шляхами, а саме: особисто пенсіонером до органу Пенсійного фонду; від установи уповноваженого банку.

Пунктом 1.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що заява про виплату пенсії шляхом зарахування на поточний рахунок пенсіонера в банку подається заявником згідно з Порядком №1596.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що у ОСОБА_1 наявне право на здійснення йому виплати пенсії на банківський рахунок, згідно Порядку №1596, відповідно заяви про виплату пенсії.

Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів, керуючись п.п.3, 4 ч.1 ст. 317 КАС України, вважає необхідним, скасовуючи рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Згідно ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 сплатив судовий збір за подачу позову у розмірі 858,88 грн., що підтверджується квитанцією №9382-6410-3356-6021 від 08 вересня 2023 року, та подачу апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції у розмірі 1 288,32 грн., що підтверджується квитанцією №6950-9579-30009-7103 від 01 квітня 2024 року.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 є позовними вимогами не майнового характеру, судовий збір, відповідно до вимог ст. 139 КАС України, підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі, не зважаючи на часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 311, п.2 ч.1 ст. 315, п.п.1, 3, 4 ч.1 ст. 317, 321, 322, 325, п.2 ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2024 року скасувати.

Ухвалити у справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправною бездіяльність, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, повідомлене листом від 18 лютого 2023 року №2100-03-8/3949, щодо розміру пенсії та відмови у виплаті пенсії на банківський рахунок ОСОБА_1 .

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області стосовно розрахунку пенсії позивача та розрахунку боргу за період з 01 березня 2013 року на момент нарахування пенсії до виплати 18 лютого 2023 року без здійснення автоматичних перерахунків індексації та/або масових перерахунки пенсії та без врахування надбавки до пенсії відповідно ст.ст. 27, 28 та ч.ч.2, 3 ст.42 та п.п.4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 01 квітня 2020 року №251 "Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році" та від 20 лютого 2019 року №124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році", в редакції дійсної на момент нарахування/фактичної виплати пенсії позивачу 18 лютого 2023 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити розрахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням автоматичних перерахунків індексації та/або масових перерахунків пенсії та надбавок до пенсії, відповідно ст.ст. 27, 28 та ч.ч.2, 3 ст. 42 та п.п.4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 01 квітня 2020 року №251 "Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році" та №124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році", в редакції дійсної на момент нарахування/фактичної виплати пенсії позивачу за винятком сплачених сум.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити виплату пенсії на банківський рахунок ОСОБА_1 , згідно Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, за правилами встановленими Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року №1596.

В іншій частині позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (вул. 28 Армії, 6, м. Херсон, 73005, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 858,88 грн. (вісімсот п`ятдесят вісім гривень 88 коп.) за звернення до суду з позовом, та у розмірі 1 288,32 грн (одна тисяча двісті вісімдесят вісім гривень 32 коп.) за звернення до суду з апеляційною скаргою.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 13 серпня 2024 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.