Справа № 140/5137/24
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2024-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року ЛуцькСправа № 140/5137/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Західного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці (далі відповідач, управління Держпраці) про визнання протиправною та скасування постанови від 02.11.2023 №ЗХ/ВО/13800/03-20-07-05/ про накладення штрафу в розмірі 67000 грн за порушення законодавства про працю.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою заступника начальника управління Держпраці Вакулою А.Я. №ЗХ/ВО/13800/03-20-07-05/ від 02.11.2023 на нього накладено штраф у розмірі 67000 за порушення законодавства про працю, а саме: вимог частини четвертої статті 24 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), вимог постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413.

Підставою для винесення оскаржуваної постанови був акт фактичної перевірки ГУ ДПС у Волинській області від 11.09.2023 №13800/03-20-07-05/, за змістом якого податковим органом, зокрема було встановлено допуск підприємцем до роботи громадянки ОСОБА_2 на виконання обов`язків продавця без оформлення трудового договору.

Позивач вказує на порушення вимог податкового законодавства при проведенні перевірки та зазначає, що ознайомившись із висновками акту перевірки за наслідками проведеної фактичної перевірки, зважаючи на дійсні фактичні обставини справи щодо діяльності платника та їх правове регулювання, будучи незгодним із її результатами, в порядку пункту 86.7 статті 86 Податкового кодексу України (далі - ПК України), подав письмові заперечення на акт перевірки, проте останні залишено без задоволення.

ОСОБА_1 вказує, що вимогу про надання первинних документів під час проведення перевірки було поставлено безпосередньо особі, яка проходила стажування на посаді продавця магазину ОСОБА_2 , яка вказала, що документи, в тому числі ті, які є підставою для проходження нею стажування, знаходяться у власника магазину, тобто позивача, у відношенні якого було призначено та проведено фактичну перевірку. При цьому, будь-яких відомостей та даних, які б вказували на відмову від надання первинних документів в будь-який спосіб, складення відповідного акту, що засвідчує такий факт, в порядку пункту 85.6 статті 85 ПК України, під час перевірки здобуто не було.

На думку позивача, даючи юридичну оцінку встановленим порушенням щодо допуску особи до виконання роботи без укладення трудового договору, що зумовило порушення вимог статті 24 КЗпП України, то такий висновок є передчасним, оскільки особа, яка була присутньою під час фактичної перевірки - громадянка ОСОБА_2 проходила стажування в установленому законом порядку, звернувшись до платника із відповідною заявою, на підставі чого було видано відповідний наказ про проходження стажування терміном 14 днів, починаючи з 01.09.2023. При цьому, платником було призначено керівника стажування - продавця продовольчих товарів ОСОБА_3 , про що останній повідомлено в установленому законом порядку. На момент проведення перевірки продавець була відсутня впродовж тривалого часу, оскільки після початку роботи вимушена була відійти із магазину у зв`язку із поважною причиною (хворобою малолітньої дитини), про що вказала у своїх письмових поясненнях роботодавцю.

Також позивач вказує, що будь-якого повідомлення про час і місце розгляду справи про порушення ним вимог статті 24 КЗпП України не надходило ні на його адресу державної реєстрації як ФОП / місця проживання, ні на поштову адресу провадження ним господарської діяльності, у зв`язку із чим він був позбавлений об`єктивної можливості вжити будь-яких заходів, передбачених законодавством, при розгляді даної категорії справи, в тому числі надати докази, пояснення, заперечення тощо. Відомості, викладені в акті перевірки, підлягають перевірці та оцінці на підставі наявних доказів під час розгляду справи управлінням Держпраці, що в свою чергу свідчить, що викладені в акті перевірки відомості не є беззаперечним доказом вини особи у порушенні вимог чинного законодавства про працю, а підлягають перевірці.

З наведених підстав позивач вважає постанову відповідача №ЗХ/ВО/13800/03-20-07-05/ від 02.11.2023 протиправною, винесеною без достатніх на те правових підстав, без належного повідомлення особи про дату, час і місце розгляду справи, без врахування дійсних фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та прийняття відповідного рішення в порядку та спосіб, визначений законом. Просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 18.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.24).

Представник відповідача у відзиві на адміністративний позов (а.с.27-31) позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування своєї позиції вказав, що 11.09.2023 посадовими особами ГУ ДПС у Волинській області відповідно до наказу від 08.09.2023 №1886-п, направлень від 11.09.2023 №2803 та №2808, проведено фактичну перевірку, зокрема, з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) ФОП ОСОБА_1 , за адресою здійснення господарської діяльності: АДРЕСА_1 .

27.09.2023 Міжрегіональним управлінням отримано матеріали фактичної перевірки від ГУ ДПС у Волинській області, про одержання яких листом від 28.09.2023 вих. №ЗХ/3.1/10828-23 повідомлено позивача, що відповідає вимогам встановленим пунктом 3

Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (далі - Порядок №509).

29.09.2023 Міжрегіональним управлінням на адресу позивача скеровано рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу від 28.08.2023 №ЗХ/ВО/ДПС-13800/03- 20-07-05/, яким ФОП ОСОБА_1 повідомлено, що розгляд справи про накладення штрафу відбудеться 02.11.2023.

Як вбачається з пункту 2.2.20 акту фактичної перевірки від 11.09.2023, ФОП ОСОБА_1 допущено до роботи громадянку ОСОБА_2 до виконання обов`язків продавця без оформлення трудових відносин розрахункова операція, описана в пункті 2.2.12 акту перевірки, проведена даною громадянкою.

Згідно пояснень, наданих особою, яка здійснила розрахункову операцію ОСОБА_2 , на момент проведення перевірки договір про трудові відносини з підприємцем ОСОБА_1 не укладався.

Отже, ОСОБА_2 допущена до роботи ФОП ОСОБА_1 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що є порушенням частини першої статті 21, частини четвертої статті 24 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» від 17.06.2015 №413 (далі Постанова №413).

Таким чином, 02.11.2023 уповноваженою посадовою особою Міжрегіонального управління, розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акта перевірки ГУ ДПС у Волинській області від 11.09.2023 №13800/03-20-07-05/, керуючись статтею 265 КЗпП України, статтею 53 Закону України «Про зайнятість населення», Порядком №509, та на підставі абзацу 2 частини другої статті 265 КЗпП України, вирішено накласти на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 67000 грн.

В спростування твердження позивача про те, що йому не надходило повідомлення про час і місце розгляду справи про порушення ним вимог статті 24 КЗпП України, представник відповідача вказує наступне.

ФОП ОСОБА_1 29.09.2023 було повідомлено про отримання уповноваженою посадовою особою документів шляхом надіслання рекомендованим поштовим відправленням.

29.09.2023 Міжрегіональним управлінням на адресу позивача скеровано рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу від 28.08.2023 №ЗХ/ВО/ДПС-13800/03-20-07-05/, яким ФОП ОСОБА_1 повідомлено, що розгляд справи про накладення штрафу відбудеться 02.11.2023.

Представник відповідача зазначає, що відповідно до пункту 4 Порядку №509, уповноваженою посадовою особою Управління було досліджено матеріали та вирішено питання про наявність підстав для накладення штрафу.

02.11.2023 в межах 45-денного строку, складено оскаржувану постанову про накладення штрафу №ЗХ/ВО/13800/03-20-07-05/-ФС. Зазначену постанову було надіслано ФОП ОСОБА_1 поштовим відправленням з повідомленням про вручення 03.11.2023.

Таким чином, твердження позивача про те, що його не було повідомлено Міжрегіональним управлінням про отримання документів перевірки від ГУ ДПС у Волинській області та не було направлено рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу від 28.08.2023 №ЗХ/ВО/ДПС-13800/03-20-07-05/ та постанову про накладення штрафу №ЗХ/ВО/13800/03-20-07-05/-ФС не відповідають дійсності, оскільки Міжрегіональним управлінням дотримано вимоги Порядку №509 щодо надсилання документів засобами поштового зв`язку, що підтверджуються відповідними квитанціями АТ «Укрпошта».

Разом з тим, представник відповідача вказує, що з моменту отримання ФОП ОСОБА_1 повідомлення про одержання документів уповноваженою особою, рішення про розгляд справи із зазначенням дати розгляду даної справи та до моменту винесення постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, останнім не було подано клопотань, заяв чи звернень до Міжрегіонального управління з метою надання пояснень, доказів, заперечень, тощо.

Представник відповідача зауважує, що факт допуску ФОП ОСОБА_1 до роботи без укладення трудового договору та повідомлення органів ДПС працівника ОСОБА_2 підтверджується документами та встановленими під час інспектування фактами в сукупності, а саме: актом фактичної перевірки від 11.09.2023 №13800/03-20-07-05/, складеним та підписаним посадовими особами ГУ ДПС у Волинській області, в якому зафіксовано наявність в діях ФОП ОСОБА_1 порушення вимог частини 4 статті 24 КЗпП України; власноручно написаними поясненнями особи, яка здійснила розрахункову операцію ОСОБА_2 ; відсутністю на момент відвідування наказу про прийняття на роботу вищезазначеної особи та повідомлення про прийняття на роботу працівника до територіального органу ДПС.

На підтвердження відсутності порушень, що полягають у фактичному допуску до роботи працівника, позивач посилається на те, що особа, яка була присутня під час фактичної перевірки громадянка ОСОБА_2 , проходила стажування в установленому законом порядку, однак представник відповідача звертає увагу суду, що «стажування» є інститутом трудового права і чинним трудовим законодавством встановлено суб`єктів стажування (стажистів) та порядок його проходження.

В даному випадку працівниця, що нібито проходила стажування, не була студентом вищого або учнем професійно-технічного навчального закладу, також було відсутнє направлення на стажування від центру зайнятості, а тому ОСОБА_2 не може вважатись стажистом у відповідності до вимог чинного трудового законодавства. Крім того, позивачем не надано документів, на які він посилається на підтвердження проходження ОСОБА_2 стажування.

Разом з тим, ОСОБА_2 у своїх письмових поясненнях зазначає, що на момент проведення перевірки договір про трудові відносини з підприємцем ОСОБА_1 не укладався та не згадує за проходження у нього стажування.

Зважаючи на вищевикладене, допуск до роботи працівника, який в розумінні законодавства не є стажером, було кваліфіковано інспектором як фактичний допуск до роботи без укладення трудового договору та повідомлення ДПС про прийняття працівників на роботу.

Отже, 11.09.2023 ОСОБА_2 знаходилась на робочому місці, здійснювала розрахункові операції, тобто була допущена до роботи без оформлення трудового договору.

Відтак, приймаючи оскаржувану постанову від 02.11.2023 №ЗХ/ВО/13800/03-20-07-05/-ФС, уповноважена особа Міжрегіонального управління діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Інші заяви по суті справи не надходили.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних мотивів та підстав.

Суд встановив, що 11.09.2023 на підставі наказу від 08.09.2023 №1886-п «Про проведення фактичної перевірки СГ ОСОБА_1 » (а.с.38зворот) та направлень на перевірку від 11.09.2023 №2803/03-20-07-05 та №2808/03-20-07-05 (а.с.39) ГУ ДПС у Волинській області проведено фактичну перевірку магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 .

За наслідками вказаної перевірки складено акт фактичної перевірки від 11.09.2023 №13800/03-20-07-05/ (а.с.36зворот-38), яким встановлено порушення позивачем, зокрема, вимог статті 24 КЗпП України.

Копії матеріалів перевірки були скеровані ГУ ДПС у Волинській області на адресу управління Держпраці згідно з супровідним листом від 21.09.2023 №6619/5/03-20-07-05-05 для розгляду та вжиття відповідних заходів (а.с.36).

28.09.2023 відповідач прийняв рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу №ЗХ/ВО/ДПС-13800/03-20-07-05/, яким ФОП ОСОБА_1 повідомлено, що розгляд справи про накладення штрафу відбудеться 02.11.2023 (а.с.43зворот).

Розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акта перевірки ГУ ДПС у Волинській області, у ході якого виявлені порушення законодавства про працю, постановою заступника начальника управління Держпраці від 02.11.2023 №ЗХ/ВО/13800/03-20-07-05/-ФС на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф в сумі 67000 грн (а.с.11-12, 35).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім податкових органів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, а органи місцевого самоврядування - на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад.

У статті 1 Закону України «Про охорону праці» визначено, що працівник - це особа, яка працює на підприємстві, в організації, установі та виконує обов`язки або функції згідно з трудовим договором (контрактом).

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.

За змістом статті 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

З аналізу чинного законодавства вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №820/1432/17, від 13.06.2019 у справі №815/954/18, від 04.09.2019 у справі №480/4515/18, від 26.09.2019 у справі №0440/5828/18, від 24.01.2023 у справі №580/3948/19.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 24 КЗпП України).

За правилами частини першої статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до частини другої статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Частиною четвертою статті 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, підставою для застосування до фізичної особи-підприємця штрафу на підставі статті 265 КЗпП України є фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Згідно з частиною восьмою статті 265 КЗпП України штрафи, зазначені в абзаці другому частини другої цієї статті, можуть бути накладені центральним органом виконавчої влади, зазначеним у частині четвертій цієї статті, без здійснення заходу державного нагляду (контролю) на підставі рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу або за трудовим договором з нефіксованим робочим часом у разі фактичного виконання роботи протягом усього робочого часу, установленого на підприємстві, в установі, організації.

Тобто, указана норма передбачає, що без здійснення заходу державного нагляду (контролю) штрафи можуть бути накладені лише на підставі рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі - Порядок №509).

Відповідно до пункту 2 Порядку №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи накладаються на підставі:

рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису;

акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників;

акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування;

акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Вирішуючи питання можливості накладення органами Держпраці штрафів на підставі акта перевірки ДПС, у постанові від 28.01.2021 у справі №380/1116/20 Верховний Суд зазначив, що зі змісту частини восьмої статті 265 КЗпП України є можливим зробити висновок, що в ній використовується формулювання «може», що надає суб`єкту владних повноважень можливість на свій розсуд здійснювати власні активні дії. При цьому вказана норма не вказує про те, що тільки рішення суду є єдиним виключенням при накладенні штрафу без проведення перевірки, а також положення вказаної норми КЗпП України не забороняють накладати штрафи на підставі акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю, як це передбачено Порядком №509.

Верховний Суд дійшов висновку, що самостійною підставою для накладення штрафу за порушення законодавства про працю є також акт перевірки ДПС, її територіального органу.

Аналогічна позиція також викладена у постановах Верховного Суду від 21.04.2021 у справі №260/586/20, від 29.09.2022 у справі №460/3829/20, від 22.02.2024 у справі №300/2231/21.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Отже, під час фактичної перевірки контролюючий орган вправі перевіряти дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Пунктом 80.6 статті 80 ПК України передбачено, що під час проведення фактичної перевірки в частині дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), в тому числі тим, яким установлено випробування, перевіряється наявність належного оформлення трудових відносин, з`ясовуються питання щодо ведення обліку роботи, виконаної працівником, обліку витрат на оплату праці, відомості про оплату праці працівника. Для з`ясування факту належного оформлення трудових відносин з працівником, який здійснює трудову діяльність, можуть використовуватися документи, що посвідчують особу, або інші документи, які дають змогу її ідентифікувати (посадове посвідчення, посвідчення водія, санітарна книжка тощо).

Як слідує з наказу ГУ ДПС у Волинській області від 08.09.2023 №1886-п «Про проведення фактичної перевірки СГ ОСОБА_1 » (а.с.38зворот), предметом фактичної перевірки було також дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Таким чином, акт фактичної перевірки, в ході якої проведено перевірку дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), є допустимим доказом, позаяк одержаний з дотриманням порядку, встановленого законом.

Перевіряючи наявність підстав для притягнення ФОП ОСОБА_1 до відповідальності за допуск працівника без укладення трудового договору згідно з оскаржуваною постановою, суд зазначає наступне.

З акта фактичної перевірки ГУ ДПС у Волинській області від 11.09.2023 №13800/03-20-07-05/ (а.с.36зворот-38) слідує, що позивачем допущено громадянку ОСОБА_2 до виконання обов`язків продавця без оформлення трудових відносин. У висновках акта перевірки зазначено про порушення позивачем вимог статті 24 КЗпП України.

В спростування таких порушень позивач стверджує, що ОСОБА_2 проходила стажування в установленому законом порядку, звернувшись до платника із відповідною заявою, на підставі чого було видано відповідний наказ про проходження стажування терміном 14 днів, починаючи з 01.09.2023.

Надаючи оцінку відповідним доводам позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 29 Закону України «Про зайнятість населення» з метою набуття досвіду з виконання професійних завдань та обов`язків, удосконалення професійних знань, навичок та умінь, вивчення та засвоєння нових технологій, техніки, набуття додаткових компетентностей здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти, які здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем кваліфікованого робітника, спеціальність за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста, освітньо-професійний ступінь фахового молодшого бакалавра, ступені вищої освіти молодшого бакалавра або бакалавра та продовжують здобувати освіту на наступному рівні освіти, мають право у вільний від навчання час проходити стажування за професією (спеціальністю), за якою здобувається освіта, у роботодавця на умовах, визначених договором про стажування, строк якого не може перевищувати шести місяців.

У разі якщо в період стажування особа, зазначена у частині першій цієї статті, виконує професійні роботи, роботодавець за всі роботи, виконані відповідно до наданих завдань, здійснює виплату їй заробітної плати згідно з установленими системами оплати праці за нормами, розцінками, ставками (окладами) з урахуванням коефіцієнтів, доплат і надбавок. Запис про проходження стажування роботодавець вносить до трудової книжки (за наявності), яка в разі відсутності на вимогу працівника оформлюється згідно із законодавством.

Відомості про проходження стажування вносяться до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування в порядку, встановленому Пенсійним фондом України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері соціального захисту населення.

Порядок укладення договору про стажування та типова форма договору про стажування затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Порядок укладення договору про стажування здобувачів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти у роботодавця і Типової форми договору про стажування здобувачів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти у роботодавця затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2013 №20 (далі - Порядок №20).

Відповідно до пункту 11 Порядку №20 договір про стажування укладають роботодавець та стажист (у разі досягнення ним повноліття) або його батьки, інші законні представники. Договір про стажування укладається у двох примірниках, один з яких зберігається у роботодавця, другий - у стажиста або його батьків, інших законних представників.

Запис про проходження стажування роботодавець вносить до трудової книжки (за наявності), яка в разі відсутності на вимогу працівника оформлюється згідно із законодавством. Відомості про проходження стажування вносяться до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування в порядку, встановленому Пенсійним фондом України за погодженням із Мінсоцполітики (пункт 13 Порядку №20).

Таким чином, будь-яке стажування працівника на роботі повинно оформлятись шляхом укладення відповідного договору із внесенням про це запису до трудової книжки.

Проте ФОП ОСОБА_1 ні під час проведення фактичної перевірки, ні в процесі розгляду справи про накладення штрафу, ні до суду не надано належних доказів на підтвердження обставин щодо укладення із ОСОБА_2 договору про стажування чи будь-яких інших документів, що підтверджують врегулювання відносин між роботодавцем і стажистом відповідно до Закону України «Про зайнятість населення».

Окрім того, у поясненнях від 11.09.2023, відібраних в ході фактичної перевірки у ОСОБА_2 , остання зазначила, що на момент проведення перевірки договір про трудові відносини з підприємцем ОСОБА_1 не укладався (а.с.41).

Отже, в наданих поясненнях ОСОБА_2 жодним чином не вказує про проходження нею стажування у ФОП ОСОБА_1 .

Таким чином, 11.09.2023 ОСОБА_2 здійснювала розрахункові операції, однак не була офіційно працевлаштована позивачем, а тому останній допустив порушення частини третьої статті 24 КЗпП України (допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору).

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.10.2018 у справі №817/2331/16, від 30.09.2020 у справі №540/635/19, від 20.01.2023 у справі №560/4295/18.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач також вказує, що не отримував повідомлення про час і місце розгляду справи про порушення ним вимог статті 24 КЗпП України, у зв`язку із чим був позбавлений об`єктивної можливості надати докази, пояснення, заперечення. Разом з тим суд зауважує, що в матеріалах справи наявні копії листа від 28.09.2023 та фіскального чеку від 29.09.2023 (а.с.43) про направлення рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу позивачу.

Твердження позивача про те, що направлення на проведення перевірки не надавалися, спростовуються дослідженими судом копіями направлень на перевірку від 11.09.2023 №2803/03-20-07-05 та №2808/03-20-07-05 (а.с.39), на яких наявний власноручний підпис ОСОБА_2 , яка фактично проводила розрахункову операцію. Будь-яких порушень порядку проведення перевірки податковим органом судом не встановлено.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач як суб`єкт владних повноважень довів належними та допустимими доказами наявність в діях ФОП ОСОБА_1 порушень вимог законодавства про працю та дійшов правильного висновку, що за допущені порушення позивач має нести встановлену законом відповідальність у вигляді штрафу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що спірна постанова управління Держпраці про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 02.11.2023 №ЗХ/ВО/13800/03-20-07-05/-ФС є законною та обґрунтованою, з огляду на що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Кодексу законів про працю України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій