Справа № 300/738/24
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2024-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/738/24 пров. № А/857/7285/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Гудима Л.Я., Качмара В. Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року у справі № 300/738/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дії та бездіяльності протиправними, (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Могилою А.Б., у м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області 05 березня 2024 року в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику учасників справи), дата складення повного тексту судового рішення не зазначена), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі також - ГУ ПФУ, відповідач), в якому просила суд:

- визнати неправомірними дії та рішення від 03.10.2023 № 76 ГУ ПФУ про відмову у призначенні позивачу з 26.09.2023 пенсії за віком на пільгових умовах та незарахуванні до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи з 12.06.1994 по 06.07.1994, з 18.08.1994 по 01.09.1994, з 06.06.1995 по 12.10.1998, з 15.11.1999 по 29.11.1999, з 10.10.2000 по 27.07.2003, з 01.04.2004 по 31.07.2021;

- зобов`язати відповідача призначити, нарахувати та виплатити з 26.09.2023 позивачу пенсію за віком на пільгових умовах із зарахуванням до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи з 12.06.1994 по 06.07.1994, з 18.08.1994 по 01.09.1994, з 06.06.1995 по 12.10.1998, з 15.11.1999 по 29.11.1999, з 10.10.2000 по 27.07.2003, з 01.04.2004 по 31.07.2021.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ від 03.10.2023 № 76 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Визнано протиправними дії відповідача щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду роботи в Комунальному некомерційному підприємстві «Долинський протитуберкульозний диспансер» Івано-Франківської обласної ради з 01.01.2004 по 31.07.2021 у подвійному розмірі згідно зі статтею 60 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі також - Закон № 1788-XII).

Зобов`язано ГУ ПФУ зарахувати ОСОБА_1 до її страхового стажу період роботи в Комунальному некомерційному підприємстві «Долинський протитуберкульозний диспансер» Івано-Франківської обласної ради з 01.01.2004 по 31.07.2021 в подвійному розмірі згідно зі статтею 60 Закону № 1788-XII (за виключенням періодів перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати, які зараховуються в одинарному розмірі).

Визнано протиправними дії відповідача щодо незарахування позивачу до її пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2, періоду роботи в Комунальному некомерційному підприємстві «Долинський протитуберкульозний диспансер» Івано-Франківської обласної ради з 01.08.1992 по 31.07.2021.

Зобов`язано ГУ ПФУ зарахувати ОСОБА_1 до її пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2, період роботи у Комунальному некомерційному підприємстві «Долинський протитуберкульозний диспансер» Івано-Франківської обласної ради з 01.08.1992 по 31.07.2021.

Зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву позивача від 26.09.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні суду.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, оскільки вважає його незаконним, прийнятим з неповним з`ясуванням обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що на дату звернення позивач не досягла 55 років, а відтак і не набула пенсійного віку для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2. Зазначив, що період перебування осіб у частково оплачуваній відпустці у зв`язку з доглядом за дитиною до досягнення нею трирічного віку та в додатковій відпустці без збереження заробітної плати у зв`язку з доглядом за дитиною до досягнення нею шести років, зараховують до стажу роботи в одинарному розмірі.

Позивач не скористалася правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У відповідності до вимог частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог учасниками справи не оскаржується, а тому в силу приписів частини першої статті 308 КАС України не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 КАС України.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 26.09.2023 звернулася до ГУ ПФУ із заявою щодо призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

ГУ ПФУ прийнято рішення від 03.10.2023 № 76, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. У даному рішенні зазначено, що для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників згідно з додатком №5. Вказана довідка в матеріалах пенсійної справи позивача відсутня.

В цьому ж рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 38 років 5 місяців 2 дні, а пільговий стаж за Списком № 2 - відсутній. Вік заявника 51 рік 2 місяці 1 день.

Позивач, вважаючи протиправною відмову ГУ ПФУ, звернулася до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем протиправно не зараховано позивачу до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 період роботи з 01.08.1992 по 31.07.2021 в Комунальному некомерційному підприємстві «Долинський протитуберкульозний диспансер» Івано-Франківської обласної ради.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції і, надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відносини з приводу призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду врегульовані Законом України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі також - Закон № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону № 1058-ІV).

При цьому, згідно з частиною 4 статті 24 цього Закону періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Відповідно до пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пільги щодо обчислення стажу роботи в деяких медичних закладах передбачені статтею 60 Закону № 1788-XII, згідно з якою робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України від 05.07.2001 № 2586-III «Про протидію захворюванню на туберкульоз» визначено, що протитуберкульозні заклади - це лікувально-профілактичні заклади охорони здоров`я (протитуберкульозні диспансери, лікарні, санаторно-курортні, інші заклади) чи їх структурні підрозділи, в яких надається медична допомога хворим на туберкульоз. Перелік протитуберкульозних закладів затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

У відповідності до Переліку туберкульозних закладів, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров?я від 16.07.2009 № 514, до переліку туберкульозних закладів належить, зокрема, протитуберкульозний диспансер.

Переліком особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.07.1995 року № 133, туберкульоз віднесено до особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 07.09.1990 позивач з 01.08.1992 (наказ від 01.08.1992 № 34) прийнята на посаду лаборанта баклабараторії у Долинський райтубдиспансер зі стаціонаром в с. Гошів (16.01.2001 перейменовано у Долинський протитуберкульозний диспансер, 28.12.2019 перетворено на Комунальне некомерційне підприємство «Долинський протитуберкульозний диспансер» Долинської районної ради, 20.08.2020 змінено найменування на Комунальне некомерційне підприємство «Долинський протитуберкульозний диспансер» Івано-Франківської обласної ради), а з 15.01.1993 (наказ від 13.01.1993 № 4) переведена на посаду санітарки процедурного кабінету, з 19.11.1994 (наказ від 19.11.1994 № 77) переведена на 0,5 посади медстатистика та на 0,5 посади санітарки процедурного кабінету, згідно з наказом від 01.03.2005 № 14 переведена з 01.03.2005 на 0,25 посади медстатистика та 0,25 посади оператора ЕОМ, з 05.10.2009 (наказ від 05.10.2009 № 69-к) переведена на 0,5 посади молодшої медичної сестри процедурного кабінету, 0,25 посади медстатистика та 0,25 посади оператора ЕОМ, згідно з наказом від 01.11.2013 № 52-к переведена з 01.11.2013 на 0,5 посади молодшої медичної сестри-прибиральниці та 0,5 посади оператора з веденням даних в ЕОМ, а 31.07.2021 відповідно до наказу від 30.07.2021 № 39-к звільнена з роботи.

За приписами статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній.

У пунктах 1 та 2 Порядку зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості, зазначені неповні чи неточні відомості про роботу працівника у певний період, то для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи на підставі яких можна дійти висновку, де і протягом якого періоду працював працівник. Ці документи можуть бути видані роботодавцем (його правонаступником), архівними установами, до яких передано документи з особового складу для зберігання. Якщо є можливість підтвердити трудовий стаж даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, то використовуються ці відомості.

Колегія суддів зазначає, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи, які засвідчені роботодавцем та дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази, на підставі яких ОСОБА_1 була прийнята на таку роботу.

Також, відповідно до довідки від 18.04.2023 № 262 Комунального некомерційного підприємства «Долинський протитуберкульозний диспансер» Івано-Франківської обласної ради, ОСОБА_1 працювала в Долинському протитуберкульозному диспансері з 01.08.1992 (наказ від 01.08.1992 № 34) по 31.07.2021 (наказ від 30.07.2021 № 39-к). У довідці зазначено, що робота за вказаний період дає право відповідно до статті 60 Закону № 1788-XII зарахувати стаж роботи у подвійному розмірі. У періоди з 12.06.1994 по 06.07.1994, з 18.08.1994 по 01.09.1994, з 15.11.1999 по 29.11.1999, з 09.10.2012 по 11.10.2012, з 13.11.2012 по 14.11.2012, з 18.12.2012 по 19.12.2012, з 02.07.2013 по 02.07.2013, з 27.08.2013 по 28.08.2013, з 06.09.2013 по 06.09.2013, з 01.04.2014 по 04.04.2014, з 11.04.2014 по 11.04.2014, з 22.04.2014 по 23.04.2014, з 03.06.2014 по 06.06.2014, з 12.03.2015 по 12.03.2015, з 04.06.2015 по 05.06.2015, з 19.11.2015 по 20.11.2015, з 15.07.2016 по 15.07.2016, з 16.12.2016 по 16.12.2016, з 13.01.2017 по 13.01.2017, з 06.02.2017 по 06.02.2017, з 02.06.2017 по 02.06.2017, з 13.07.2017 по 14.07.2017, з 18.01.2019 по 18.01.2019, з 05.06.2020 по 05.06.2020 та з 21.07.2020 по 23.07.2020 позивач перебувала у відпустці без збереження заробітної плати. Крім цього, у періоди з 06.06.1995 по 12.10.1998 та з 10.10.2000 по 27.07.2003 ОСОБА_1 перебувала у відпустці по догляду за дитиною.

Як вбачається з розрахунку стажу ОСОБА_1 , відповідачем не зараховано у подвійному розмірі до її страхового стажу періоди роботи з 12.06.1994 по 06.07.1994, з 18.08.1994 по 01.09.1994, з 06.06.1995 по 12.10.1998, з 15.11.1999 по 29.11.1999, з 10.10.2000 по 27.07.2003, з 01.04.2004 по 31.07.2021.

Згідно з частиною другою статті 181 КЗпП України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини 3 та 6 статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Отже, період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку зараховується як до загального, так і до стажу роботи за спеціальністю, тобто вказаний період зараховується до роботи у сфері охорони здоров`я.

Водночас, пільги по обчисленню стажу за роботу в деяких медичних закладах передбачено статтею 60 Закону №1788-ХІІ. Зокрема, вказаною нормою Закону № 1788-ХІІ передбачено, що робота в інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник повинен виконувати доручену йому роботу особисто і не має права передоручати її виконання іншій особі, за винятком випадків, передбачених законодавством (стаття 30 КЗпП України).

Таким чином, робота в розумінні статей 21, 30 КЗпП України є виконання певних дій працівником в межах трудових правовідносин за трудовим договором.

З системного аналізу наведених норм слідує, що пільги, передбачені статтею 60 Закону № 1788-ХІІ, стосуються саме часу фактичного виконання роботи в деяких медичних закладах, вказаних у цій статті, тому періоди перебування осіб, які працюють у цих закладах, у відпустці по догляду за дитиною та у відпустці без збереження заробітної плати зараховуються до стажу роботи, проте в одинарному розмірі.

Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 29 березня 2019 року у справі № 314/404/17, від 28 листопада 2019 року справа № 349/422/16-а.

З урахуванням наведеного, підстав для зарахування позивачу у подвійному розмірі періодів перебування у відпустці по догляду за дітьми та у відпустці без збереження заробітної плати немає, оскільки такі періоди зараховуються до стажу роботи лише в одинарному розмірі.

Однак суд враховує, що вимогами пункту 4 статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше. Крім того, редакція статті 60 Закону № 1788-XII є чинною на теперішній час, а стаття 24 Закону № 1058-IV не скасовує статтю 60 Закону № 1788-XII та не зупиняє її дію.

Така позиція викладена Верховним Судом у постановах від 27 квітня 2023 року у справі № 160/14078/22, від 04 грудня 2019 року у справі №689/872/17 та від 27 лютого 2020 року у справі № 462/1713/17.

Враховуючи вищенаведені законодавчі норми та встановленні обставини справи, суд зазначає, що період роботи позивача в Комунальному некомерційному підприємстві «Долинський протитуберкульозний диспансер» Івано-Франківської обласної ради з 01.01.2004 по 31.07.2021 повинен зараховуватися у подвійному розмірі, за виключенням періодів перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати, які зараховуються в одинарному розмірі.

Стосовно наявності у позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових за Списком № 2 з огляду на досягнення необхідного віку колегія суддів зазначає наступне.

Право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону (частина перша статті 114 Закону № 1058-ІV).

Зокрема, відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

При цьому, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

У свою чергу, статтю 13 Закону № 1788-ХІІ, за рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною). Порядок застосування статті 13 визначає пункт 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020.

Так, пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України від 2 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі також - Закон № 213-VIII) для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: … б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам».

Отже, у статті 13 Закону № 1788-XII до внесення змін Законом № 213-VIII було встановлено страховий стаж роботи для жінок не менше 20 років, з них не менше 10 років пільговий стаж та після досягнення 50 років.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 по справі № 360/3611/20 в аналогічних правовідносинах дійшла до висновку, що застосуванню підлягають норми Закону № 1788-XI з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, а не Закону № 1058-IV.

Доводи апелянта на те, що позивач набула пільговий стаж за Списком № 2 після 01 квітня 2015 року, відтак при призначенні пенсії необхідно керуватися нормами статті 114 Закону № 1058-IV є помилковими, оскільки позивач почала набувати необхідний для призначення пільгової пенсії стаж роботи з 01.08.1992.

Як убачається з апеляційної скарги, наведені в ній доводи щодо помилковості висновків суду у цій справі фактично зводяться до необхідності нової правової оцінки обставин у справі та дослідження наявних у матеріалах справи доказів. Водночас зазначеним доводам судом першої інстанції вже була надана належна правова оцінка.

Інших доводів на підтвердження правомірності своєї бездіяльності відповідач не навів, що не дає підстав вважати висновки суду першої інстанцій помилковими, а застосування ним норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши статтю 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанцій правильно встановив обставини справи, не допустив неправильного застосуванням норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року у справі № 300/738/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар