Справа № 380/26305/23
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2024 рокусправа № 380/26305/23
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Братичак У.В., розглянувши в письмовому провадженні, у м. Львові, в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) звернувся з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №416 від 27.08.2023 про результати службового розслідування.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходить службу у Військовій частині НОМЕР_1 . За час проходження військової служби позивач неодноразово перебував у закладах охорони здоров`я із діагнозом хронічний вертеброгенний попереково-крижовий радикуліт з переважним ураженням п`ятого поперекового, першого крижового корінців зліва з помірним порушенням функції лівої нижньої. В подальшому, позивача визнано обмежено-придатним до військової служби на підставі висновку ВЛК, після чого він повернувся у пункт постійної дислокації Військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 . 06.07.2023 відповідачем видано письмовий наказ позивачу із завданням повернутися з пункту постійної дислокації Військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 до розташування медичної роти Військової частини НОМЕР_1 , яка перебуває у зоні бойових дій. Позивач вказує, що розуміючи, що він не зможе виконати зазначений наказ та беручи до уваги, що стан його здоров`я не дозволяє йому належним чином виконувати обов`язки військової служби, він відразу доповів про це командиру, як того вимагає законодавство. Проте, відповідач за даним фактом провів службове розслідування, за результатами якого вирішив притягнути позивача до дисциплінарного покарання у вигляді «суворої догани» та звернення до правоохоронних органів із повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 Кримінального кодексу України. Позивач зазначає, що відповідачем не було належним чином проведено зазначене службове розслідування, що призвело до порушення прав позивача, а тому звернувся з даною позовною заявою до суду для захисту своїх прав.

Ухвалою судді від 13.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог. Вказує, що позивач відмовився виконувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 , згідно з яким його направляли у медичну роту Військової частини НОМЕР_1 для подальшого лікування та нагляду медичного персоналу Військової частини НОМЕР_1 . Адже у пункті постійної дислокації Військової частини НОМЕР_1 відсутній медичний підрозділ, який зміг би надати кваліфіковану допомогу позивачу. Звертає увагу, що позивач у своїй позовній заяві не зазначив об`єктивних підстав, згідно з якими він вважає, що відданий йому наказ, від якого він відмовився, є злочинним, окрім скарг на стан здоров`я.

Щодо довідки військово-лікарської комісії відповідач наголошує, що Військова частина НОМЕР_1 , за своїм видом військ являється «окремою механізованою бригадою», а отже не відноситься до визначеного довідкою військово-лікарської комісії переліку військових частин (високомобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спец спорудах), в яких позивач визнаний обмежено придатний для проходження військової служби. Крім цього в даній довідці військово-лікарської комісії не вказані будь-які рекомендації стосовно обмежень чи заборон на переміщення позивача в межах Військової частини НОМЕР_1 , в якій він проходить військову службу, а тим більше там відсутня будь-яка заборона щодо його направлення на лікування до медичної роти Військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку із його станом здоров`я, про погіршення якого позивач неодноразово вказував у своїй позовній заяві. Відповідач звертає увагу суду на те, що медична рота Військової частини НОМЕР_1 була розташована в той період у місті Слов`янськ Донецької області, а даний населений пункт не входив в район ведення бойових дій, що підтверджується Переліком територій, на яких ведуться бойові дії або райони ведення бойових дій, визначеним в наказі Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 №309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією». У вказаному наказі місто Слов`янськ, Донецької області відсутнє в переліку територій, на яких велись бойові дії з червня 2023 року по вересень 2023 року (період, коли Позивач відмовлявся від прибуття у підрозділ) та не було включено у зазначений період в район ведення бойових дій. Таким чином, твердження позивача про наявність небезпеки для його життя та здоров`я у випадку прибуття у місто Слов`янськ Донецької області не відповідають дійсності та є надуманими.

Факт невиконання наказу від 06 липня 2023 року № 189 та розпорядження від 22.08.2023 № 11/869окп/нт, викладений в матеріалах службового розслідування, та затверджений наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 416 від 27.08.2023 «Про результати службового розслідування», який перевіряє орган досудового розслідування в рамках кримінального провадження, за результатами якого буде прийнято рішення, яке підтвердить або спростує факт невиконання наказу командира Військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_1 .

29.05.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій заперечує щодо поновлення строків на подання відповідачем відзиву. Крім того, позивач висловлює сумнів стосовно того, що медичний підрозділ Військової частини НОМЕР_1 , що дислокувався у Слов`янську міг би надати кваліфіковану допомогу позивачу. Позивач вказує на факт неврахування або ж свідомого ігнорування змісту рапорту від 23.08.2023. Також, звертає увагу, на порушення строків проведення службового розслідування та те, що відповідно до Довідки ВЛК від 29.06.2023 позивач визнаний обмежено придатним, але придатним до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах. Тобто, «окрема механізована бригада» не відноситься зазначеною довідкою до переліку військових частин, в яких позивач визнаний придатним для проходження служби. Звертає увагу, що в довідці ВЛК неможливо передбачити всіх життєвих та службових ситуацій пов`язаних з проходженням військової служби, тим більше не можливо передбачити, що хвору людину будуть відправляти в зону бойових дій, де вона внаслідок своїх захворювань не матиме змоги зреагувати на небезпеку. Вважає, що за вказаних обставин, командир військової частини повинен був скерувати позивача до фельдшера пункту постійної дислокації Військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , з подальшим скеруванням в лікувальний заклад поза розташуванням військової частини. Зазначає, що згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, Слов?янська міська територіальна громада (Код КАТОТТГ: UA0056793), до якої безпосередньо входить місто Слов?янськ - визнана територією, на якій ведуться (велися) бойові дії з 24.02.2022.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.04.2023 №115 солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командування Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 17.11.2022 №312-РС, який прибув із Військової частини НОМЕР_4 , зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення. Наказано утримувати у списках медичної роти А3719.

Відповідно до витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.05.2023 №121 наказано вважати такими, що вибули: 12.25. На лікування з пункту постійної дислокації Військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 з 01.05.203 до комунального некомерційного підприємства « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Львівської обласної ради, Львівської області: солдата ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира. Виключити з продовольчого забезпечення. Підстава: направлення на лікування №918 від 01.05.2023.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії №6153 від 29.06.2023, щодо сержанта ОСОБА_1 проведено медичний огляд ВЛК клініки амбулаторно-поліклінічної допомоги ВМКЦ Західного регіону 29.06.2023. На підставі статті 23б графи II Розкладу хвороб та графи ТДВ обмежено придатний до військової служби, не придатний до служби у високомобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спеціальних спорудах; придатний до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах.

Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.07.2023 №188 наказано вважати такими, що прибули і приступили до виконання службових обов`язків: 12.9. З медичного огляду військово-лікарської комісії до пункту постійної дислокації ВЧ НОМЕР_1 АДРЕСА_2 : з військово-медичного клінічного центру Західного регіону міста Львів, Львівської області: з 30.06.2023: солдата ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 . Зарахувати на продовольче забезпечення з 30.06.2023.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.07.2023 №189 наказано: 16. Повернути з пункту постійної дислокації ВЧ НОМЕР_1 АДРЕСА_2 , до розташування медичної роти в зону ведення бойових дій Військової частини НОМЕР_1 Донецької області: з 06.07.2023: солдата ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 .

Даний наказ доведено до відома солдата ОСОБА_1 , однак останній від виконання наказу відмовився в присутності трьох свідків, що підтверджується відповідними відмітками на копії витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.07.2023 №189.

Рапортом від 06.07.2023 командир медичної роти Військової частини НОМЕР_1 майор медичної служби ОСОБА_2 повідомив начальника медичної служби Військової частини НОМЕР_1 про те, що солдат ОСОБА_3 , який виведений у розпорядження командира та утримується у медичній роті, після проходження ВЛК у ВМКЦ Західного регіону 29.06.2023 не повернувся до підрозділу. У телефонному режимі категорично відмовляється повертатися до місця розташування підрозділу медичної роти. Просив призначити службове розслідування.

Відповідно до Витягу з журналу ведення бойових дій медичної роти ВЧ НОМЕР_1 від 06.07.2023, солдат ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира ВЧ НОМЕР_1 та утримується у списках медичної роти, після проходження ВЛК у ВМКЦ Західного регіону 29.06.2023 не повернувся до підрозділу. У телефонному режимі категорично відмовляється повертатися у місце розташування підрозділу медичної роти.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 11.07.2023 №194 вирішено нижчепойменованих військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 та утримуються в списках медичної роти вважати такими, що безпідставно відсутні на військовій службі: з 06.07.2023: солдата ОСОБА_1 . Виключити зі всіх видів забезпечення з 06.07.2023.

Згідно з витягом з Кримінального кодексу України вбачається, що 07.07.2023 солдат ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом статтей 402, 407 та 408 Кримінального кодексу України.

Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 14.07.2023 №2374 «Про призначення службового розслідування», у зв`язку з надходженням рапорту від 06.07.2023 командира медичної роти Військової частини НОМЕР_1 майора медичної служби ОСОБА_2 , наказано для уточнення причин, умов та обставин, які призвели до неповернення військовослужбовця у місце розташування підрозділу, встановлення ролі та місця командира підрозділу, а також встановлення ступеня вини осіб, чиї дії або бездіяльність стали причиною вказаного правопорушення, призначити службове розслідування. Серед іншого, наказано службове розслідування провести до 17 серпня 2023 року із дотриманням вимог статей 84-87 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року №608 та Методичних рекомендацій щодо проведення службового розслідування (перевірки) в Збройних Силах України, затверджених Головнокомандувачем Збройних Сил України; за результатами службового розслідування скласти акт, який разом із матеріалами подати командиру Військової частини НОМЕР_1 для розгляду та прийняття рішення в термін до 18 серпня 2023 року.

Згідно з витягом з розпорядження №11/869окп/нт від 22.08.2023, виданого тимчасово виконуючим обов`язки начальника штабу - першого заступника командира Військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_4 , вбачається, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №189 від 06.07.2023 було наказано повернути з пункту постійної дислокації Військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 до розташування медичної роти в зону ведення бойових дій Військової частини НОМЕР_1 Донецької області солдата ОСОБА_1 , проте станом на 22.08.2023 солдат ОСОБА_1 не виконав вище описаний наказ. З метою виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 №189 від 06.07.2023 наказано зобов`язати солдата ОСОБА_1 виконати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №189 від 06.07.2023, а саме: прибути до розташування медичної роти Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ). Термін виконання завдання до 15:00 години 25.08.2023.

Відповідно до копії витягу з розпорядження тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу - першого заступника командира Військової частини НОМЕР_1 від 22 серпня 2023 року №11/869окп/нт вбачається, що до солдата ОСОБА_1 , в присутності свідків: майстер-сержанта ОСОБА_5 , молодшого сержанта ОСОБА_6 та солдата ОСОБА_7 доведено зміст даного розпорядження, від виконання якого солдат ОСОБА_1 відмовився. Про вказане командира Військової частини НОМЕР_1 також повідомив ТВО командира Військової частини НОМЕР_1 в ППД майор ОСОБА_8 , що підтверджується копією рапорта від 23.08.2023.

23.08.2023 солдат ОСОБА_1 подав письмовий рапорт, у якому повідомив про неможливість виконати наказ від 06 липня 2023 року №189 та розпорядження від 22.08.2023 № 11/869окп/нт щодо прибуття до розташування медичної роти ВЧ НОМЕР_1 у АДРЕСА_3 , у зв`язку з погіршенням стану здоров`я.

За результатами службового розслідування відповідачем складено Акт службового розслідування від 26.08.2023 та прийнято наказ від 27.08.2023 №416 «Про результати службового розслідування», згідно з якими:

«… Відповідно до зібраних матеріалів службового розслідування встановлено, що солдат ОСОБА_9 , який перебуває у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 та утримується у списках медичної роти, завершив проходження медичного огляду військово-лікарською комісією у Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону 29 червня 2023 року та повернувся 30.06.2023 у розташування пункту постійної дислокації Військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_4 .

06.07.2023 командир Військової частини НОМЕР_1 віддав письмовий наказ солдату ОСОБА_10 повернутися з пункту постійної дислокації Військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_4 до розташування медичної роти Військової частини НОМЕР_1 .

07.07.2023, після доведення даного наказу тимчасово виконуючим обов`язки командира частини в пункті постійної дислокації Військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_11 до солдата ОСОБА_12 , він відмовився його виконувати в присутності свідків, свою відмову пояснив погіршенням стану здоров`я.

22.08.2023 тимчасово виконуючий обов`язки начальника штабу - перший заступник командира Військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_13 , з метою виконання наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №189 від 06.07.2023, віддав розпорядження №11/869окп/нт. від 22.08.2023, відповідно до якого наказано зобов`язати солдата ОСОБА_12 виконати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №189 від 06.07.2023, а саме: прибути до розташування медичної роти Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_5 ). Термін виконання завдання до 15:00 години 25.08.2023.

22.08.2023, після доведення даного розпорядження тимчасово виконуючим обов`язки командира частини в пункті постійної дислокації Військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_11 до солдата ОСОБА_12 , він відмовився його виконувати в присутності свідків, свою відмову пояснив погіршенням стану здоров`я.

Станом на 15:00 25.08.2023 солдат ОСОБА_9 у розташування медичної роти Військової частини НОМЕР_1 не прибув.

Під час службового розслідування було встановлено, що солдат ОСОБА_9 не виконав наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №189 від 06.07.2023 та розпорядження тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу - першого заступника командира Військової частини НОМЕР_1 №11/869окп/нт від 22.08.2023.

Обставин, які перешкоджають виконанню вимог наказу або вказують на його неправомірність, під час службового розслідування не встановлено.

Відповідно до рапорту солдата ОСОБА_12 від 23.08.2023, зареєстрованого 24 серпня 2023 року за №24491, свою відмову від виконання наказу командира вказаний військовослужбовець обґрунтовує наявністю порушень функцій лівої нижньої кінцівки (шкутильгання) та прострілами в поясничному відділі, які повністю блокують рух на деякий час, у зв`язку з чим він не в змозі вчасно зреагувати на будь-яку небезпеку для свого життя та здоров`я.

Проте, відповідно до зібраних матеріалів службового розслідування, встановлено, що командир Військової частини НОМЕР_1 наказав повернутися солдату ОСОБА_10 у розташування медичної роти Військової частини НОМЕР_1 , яка знаходиться у АДРЕСА_5 , а не у бойовий підрозділ. Відповідно даний наказ був відданий з урахуванням стану здоров`я солдата ОСОБА_12 .

Службовим розслідуванням встановлено, що факт безпідставної відсутності на військовій службі солдата ОСОБА_12 не підтвердився, оскільки солдат ОСОБА_1 з 30.06.2023 присутній у розташуванні пункту постійної дислокації Військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_4 …».

Вказаним вище наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 27.08.2023 №416 «Про результати службового розслідування» також наказано:

1. Службове розслідування, призначене наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 14 липня 2023 року №2374 - вважати завершеним.

2. Встановити, що факт відсутності солдата ОСОБА_12 на військовій службі з 06.07.2023 не підтвердився в ході проведення службового розслідування у зв`язку із перебуванням солдата ОСОБА_12 у пункті постійної дислокації Військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_4 .

3. Факт відмови від виконання наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 06 липня 2023 року №189 та розпорядження тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу - першого заступника командира Військової частини НОМЕР_1 №11/869окп/нт. від 22.08.2023 солдатом ОСОБА_14 - вважати встановленим.

4. За порушення вимог статті 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 11, 12, 16, 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, яке виявилось у недодержанні законодавства України, ухиленні від військової служби, самоусунення від виконання службових обов`язків, невиконання наказу командира Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_12 притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти на нього дисциплінарне стягнення «СУВОРА ДОГАНА».

5. Заступнику командира частини з морально-психологічного забезпечення - начальнику відділення морально-психологічного забезпечення Військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з тим, що під час службового розслідування з`ясовано, що дії солдата ОСОБА_12 містять ознаки кримінального правопорушення передбаченого частиною 4 статті 402 Кримінального кодексу України, організувати направлення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до відповідного органу досудового розслідування з метою внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

03.10.2023 відповідачем направлено повідомлення до Територіального управління ДБР, розташованого у м. Краматорську про діяння ОСОБА_1 , в якому вбачаються ознаки кримінального правопорушення.

Вважаючи винесення наказу командиром Військової частини НОМЕР_1 від 27.08.2023 №416 «Про результати службового розслідування» протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Згідно зі ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону. Тотожнє положення викладено і в п.1. ч.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Правовою основою зазначеного обов`язку є Конституція України, Закони України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про оборону України», «Про збройні сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також інші закони України, а також прийняті відповідно до них Укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України.

У зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України відповідно до п.21 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» згідно з Указом Президента України в Україні введено воєнний стан, який в подальшому продовжувався та триває дотепер.

Указ затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) визначає правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Статтею 1 Закону №2232-XII встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (ч.2 ст.1 Закону №2232-XII).

Частиною 1 ст.2 Закону №2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч.4 ст.2 Закону №2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» № 551-XIV від 24.03.1999 затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до ст. 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Згідно з ст. 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Статтями 84, 85 та 87 Дисциплінарного статуту передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене після шести місяців з дня вчинення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби).

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини) (ч.2 вступу Статуту внутрішньої служби).

Згідно з ст. 6 Статуту внутрішньої служби внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

За змістом статті 11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, які перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, не допускати порушень, пов`язаних із дискримінацією за ознакою статі, сексуальним домаганням, насильством за ознакою статі, правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Як передбачено у ст. 12 Статуту внутрішньої служби, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Відповідно до ст. 16 Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно з ст. 28 Статуту внутрішньої служби єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в:

наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця;

наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази;

забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За змістом ст. 30 Статуту внутрішньої служби начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Відповідно до ст.37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Згідно з ст. 49 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому. Солдат підпорядковується командирові відділення.

Статті 127-130 Статуту внутрішньої служби встановлюють, що солдат (матрос) (далі - солдат) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна.

Солдат зобов`язаний сере іншого підтримувати на високому рівні особисту бойову готовність, досконало володіти закріпленою за ним зброєю і технікою, тримати їх завжди справними, чистими, готовими до бою; знати тактику дій відділення в різних видах бою та вміло діяти в бою; сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), бути готовим до виконання завдань за призначенням.

Внутрішній порядок - це суворе додержання визначених військовими статутами правил розміщення, повсякденної діяльності, побуту військовослужбовців у військовій частині (підрозділі) й несення служби добовим нарядом.

Внутрішній порядок досягається: глибоким розумінням, свідомим і неухильним виконанням військовослужбовцями обов`язків, визначених законами України та статутами Збройних Сил України; чіткою організацією бойової підготовки; зразковим бойовим чергуванням та несенням служби добовим нарядом; неухильним виконанням розпорядку дня; додержанням правил експлуатації озброєння, бойової та іншої техніки, матеріальних засобів, створенням у місцях розташування військовослужбовців умов для їх повсякденної діяльності, життя й побуту, що відповідають вимогам статутів Збройних Сил України; цілеспрямованою виховною роботою, поєднанням високої вимогливості командирів (начальників) з постійною турботою про підлеглих у додержанні їх прав, задоволенні потреб і зміцненні здоров`я; додержанням вимог пожежної безпеки, а також проведенням заходів щодо охорони довкілля в районі діяльності військової частини.

Згідно зі статтями 26, 27 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України Про оборону України дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Отже, аналізуючи наведені норми, суд приходить до переконання, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення за видами, встановленими ст.48 Дисциплінарного статуту. При цьому, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 13.12.2017 за №1503/31371 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку виконавською дисципліною є належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями функціональних обов`язків (посадових інструкцій), наказів Міністерства оборони України, доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин).

Службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Порядку службове розслідування може призначатися у разі: - невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; - невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; - неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; - дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; - втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; - порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; - недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; - внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; - повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; - вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією; - скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи; - надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції», а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку передбачено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 Розділу III Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Згідно з пунктом 3 розділу IV Порядку військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу (пункт 2 розділу VI Порядку).

Згідно з вимогами пункту 3 розділу VІ Порядку якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 06 липня 2023 року №189 та розпорядження тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу - першого заступника командира Військової частини НОМЕР_1 №11/869окп/нт від 22.08.2023 солдат ОСОБА_1 не виконав.

За результатами проведеного службового розслідування було встановлено факт відмови від виконання зазначеного вище наказу та розпорядження.

Вказаний факт також підтверджує позивач та в обґрунтування невиконання наказу та розпорядження вказує, що стан його здоров`я не дозволяє йому належним чином виконувати обов`язки військової служби, а також звертає увагу, що відповідно до довідки військово-лікарської комісії №6153 від 29.06.2023 на підставі статті 23б графи II Розкладу хвороб та графи ТДВ позивач обмежено придатний до військової служби, не придатний до служби у високомобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спеціальних спорудах; придатний до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах.

Відтак, сам позивач не заперечує факт не виконання наказу та розпорядження.

Проте, сам факт наявності захворювання та довідки військово-лікарської комісії про визнання військовослужбовця обмежено придатним до військової служби не можуть бути підставою для невиконання наказу в умовах воєнного стану на території України, а невиконання позивачем наказу було зумовлене суб`єктивними, а не об`єктивними причинами.

Статтею 60 Конституції України дозволено не виконувати лише явно злочинний наказ, водночас згідно з ч. 2 ст. 41 КК України наказ або розпорядження є законними, якщо вони віддані відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень і за змістом не суперечать чинному законодавству та не пов`язані з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 41 КК України, суд не вбачає ознак явної злочинності в наказі командира Військової частини НОМЕР_1 від 06 липня 2023 року №189 та розпорядженні тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу - першого заступника командира Військової частини НОМЕР_1 №11/869окп/нт від 22.08.2023. При цьому, позивачем не надано доказів їхнього оскарження та скасування у встановлено законом порядку.

Щодо наявності у позивача довідки військово-лікарської комісії, в якій зазначено про обмежену придатність до військової служби, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 10 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи, наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.

Підпунктом «г» п. 20.3 наказу Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» встановлено, що при медичному огляді військовослужбовців та інших контингентів ВЛК приймаються постанови, зокрема, такого змісту: «Обмежено придатний до військової служби».

Одночасно з постановою ВЛК в індивідуальному порядку з урахуванням військової спеціальності, займаної посади, віку, роботи, що фактично виконується, пристосованості до неї того, хто пройшов медичний огляд, у постанові у довільній формі вказується, які види служби та роботи протипоказані цій особі. Особи, визнані обмежено придатними до військової служби, - непридатні до служби у високомобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах. Військовослужбовці, визнані обмежено придатними до військової служби, придатні до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії №6153 від 29.06.2023, щодо сержанта ОСОБА_1 проведено медичний огляд ВЛК клініки амбулаторно-поліклінічної допомоги ВМКЦ Західного регіону 29.06.2023. На підставі статті 23б графи II Розкладу хвороб та графи ТДВ обмежено придатний до військової служби, не придатний до служби у високомобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спеціальних спорудах; придатний до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах.

Враховуючи викладене вище, та беручи до уваги те, що позивач визнаний обмежено придатним до військової служби, останній вважається придатним до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах.

Згідно зі ст.254 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

Статтею 255 Статуту внутрішньої служби передбачено, що амбулаторний прийом проводиться в медичному пункті військової частини лікарем (фельдшером) у години, встановлені розпорядком дня військової частини.

Відповідно до ст.257 Статуту внутрішньої служби висновок про часткове або повне звільнення військовослужбовців строкової військової служби від занять, робіт, несення служби у наряді, а офіцерів та військовослужбовців військової служби за контрактом, - від виконання службових обов`язків дається лікарем, а у військових частинах, де лікар за штатом не передбачений, - фельдшером не більше ніж на шість діб.

В той же час, ст.260 Статуту внутрішньої служби передбачає, що на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини.

У разі необхідності надання особі екстреної медичної допомоги у відповідності до Закону України «Про екстрену медичну допомогу», кожен громадянин України та будь-яка інша особа мають право звернутися за отриманням екстреної медичної допомоги до найближчого відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги чи іншого закладу охорони здоров`я, який може забезпечити надання такої допомоги.

Отже, у випадках, коли військовослужбовець потребує екстреної (невідкладної) медичної допомоги, він має право самостійно звернутися за медичною допомогою до найближчих закладів охорони здоров`я, в тому числі, зателефонувавши до служби екстреної медичної допомоги за телефоном 103. При цьому військовослужбовець повинен повідомити медичним працівникам про те, що він перебуває на військовій службі у Збройних Силах України та доповісти безпосередньому командиру (начальнику).

Суд наголошує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач звертався до лікарень за невідкладною медичною допомогою, потребував стаціонарного лікування або екстреної (невідкладної) медичної допомоги, у зв`язку з чим не міг виконати наказу командира. В матеріалах справи є лише письмовий рапорт позивача від 23.08.2023, у якому останній вказує, що не може виконати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 06 липня 2023 року №189 та розпорядження тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу - першого заступника командира Військової частини НОМЕР_1 №11/869окп/нт від 22.08.2023, у зв`язку з обмеженою придатністю до військової служби. Вказаний рапорт долучений відповідачем до матеріалів службового розслідування, що спростовує доводи позивача про його неврахування.

Згідно з поясненнями тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу - першого заступника командира Військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_15 , наданими під час службового розслідування, 07.07.2023 під час шикування, в присутності свідків до солдата ОСОБА_1 було доведено зміст витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 06 липня 2023 року №189, однак останній відмовився виконувати наказ, мотивуючи погіршенням стану здоров`я. Після цього його було направлено у ІНФОРМАЦІЯ_2 на обстеження до профільних лікарів. Лікарським оглядом не виявлено погіршення стану здоров`я і висновок ВЛК залишено без змін.

Згідно з медичною характеристикою позивача від 24.08.2023 №9945, затвердженою ТВО начальника медичної служби ППД в/ч НОМЕР_1 , 17.07.2023 ОСОБА_1 пройшов обстеження-консультацію невропатолога, 17.07.2023 пройшов обстеження-консультацію терапевта: рекомендовано-хюмер-ЕКГ у ІНФОРМАЦІЯ_3 , 17.07.2023-18.07.2023 висновок хюмер-ЕКГ: Клінічно значущих змін сегменту ST не зареєстровано. У ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Більше того, суд зауважує, що за змістом наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.07.2023 №189 та розпорядження тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу - першого заступника командира Військової частини НОМЕР_1 №11/869окп/нт від 22.08.2023 слідує, що позивачу було наказано повернутися з пункту постійної дислокації ВЧ НОМЕР_1 АДРЕСА_2 , до розташування медичної роти в зону ведення бойових дій Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_5 ).

Необхідно звернути увагу, що Слов`янська міська територіальна громада в переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженому наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» у період з червня 2023 року по вересень 2023 року була визначена як територія, на якій «можливе» ведення бойових дій, а не як територія активних бойових дій. При цьому суд констатує, що вищевказаний наказ від 06.07.2023 №189 не був бойовим, адже позивачу наказано прибути до розташування медичної роти, фактично для подальшого лікування та нагляду медичного персоналу Військової частини НОМЕР_1 . Адже, як повідомив представник відповідача, у пункті постійної дислокації Військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , відсутній медичний підрозділ, який зміг би надати кваліфіковану допомогу позивачу.

Суд зазначає, що обмежена придатність позивача не може слугувати причиною невиконання наказу, оскільки служба у частинах (підрозділах) забезпечення можлива на всій території України. При цьому, Військова частина НОМЕР_1 , за своїм видом військ являється «окремою механізованою бригадою», а отже не відноситься до визначеного довідкою військово-лікарської комісії переліку військових частин (високомобільних десантних військах, плавскладів, морської піхоти спец споруд), в яких позивач визнаний обмежено придатним для проходження військової служби.

Таким чином, докази, що є у справі, не підтверджують того, що в день доведення наказу від 06.07.2023 №189 у позивача були поважні причини для невиконання такого та неможливості прибуття в район розташування медичної роти Військової частини НОМЕР_1 .

Під час службового розслідування, відповідачем також враховано службову характеристику позивача, за змістом якої ОСОБА_1 за час проходження військової служби на займаній посаді зарекомендував себе з негативної сторони. До виконання службових обов?язків ставиться байдуже. Відмічається невисокою особистою відповідальністю за доручену справу. Не вміє виділяти головний напрямок при вирішенні поставлених завдань. По характеру запальний, не добропорядний, не ініціативний і не тактовний військовослужбовець, схильний до порушення військової дисципліни. Не здатний досягти намічених цілей. В екстремальних ситуаціях орієнтується погано. Не бажання виконувати поставлені задачі, збільшує навантаження на особовий склад. В повсякденній службі, виконанні службових обов?язків дуже вибагливий. Ділянка роботи, за яку відповідає військовослужбовець оцінюється негативно. Не користується авторитетом та повагою в колективі, постійно має суперечки із особовим складом підрозділу. Статути Збройних Сил України, накази та настанови знає добре та не вміло керується їх вимогами в своїй службовій діяльності. Фізично розвинений задовільно, в стройовому відношенні задовільно.

Підсумовуючи вищенаведене та враховуючи тяжкість вчиненого позивачем проступку в умовах воєнного стану, його службову характеристику, суд дійшов переконання, що відповідачем правомірно обрано вид дисциплінарної відповідальності для позивача «сувора догана».

В обґрунтування позову позивач також зазначає, що його не повідомляли про проведення службового розслідування, у нього не відбиралися пояснення.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 18.02.2021 у справі №1.380.2019.000616, пунктом 2 розділу IV Порядку №608 визначено права осіб, що проводять службове розслідування, зокрема, отримувати письмові пояснення, запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування. Отже, витребування пояснень при проведенні службового розслідуванні не є обов`язком для особи, що проводить його.

Пунктом 1 Розділу IV Порядку №608 встановлено обов`язок для особи, що здійснює службове розслідування, розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню.

Проте, докази того, що позивач звертався із рапортом щодо надання пояснень, при проведенні службового розслідування в матеріалах справи відсутні. Як зазначив відповідач, позивач відмовився від надання письмових пояснень, посилаючись на статтю 63 Конституції України.

Таким чином, позивач самостійно створив умови, які перешкоджали наданню відповідних пояснень.

При цьому, пунктом 3 цього Розділу визначено, що військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні та письмові пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Тобто, як витребування пояснень при проведенні службового розслідуванні, так і запрошення до місця проведення службового розслідування, не є обов`язком для особи, що проводить його.

При цьому, право військовослужбовця на ознайомлення з актом службового розслідування не кореспондує обов`язок особи, яка проводить таке розслідування, направляти (надавати) екземпляр акта військовослужбовцю, що потребує вчинення ним активної дії з метою реалізації цього права у вигляді звернення з відповідною заявою (рапортом).

Так, у постанові від 28.02.2020 у справі № 826/16420/18 Верховний Суд зауважив, що з урахуванням відсутності законодавчо визначеного обов`язку відповідача надати примірник акта про проведення службового розслідування під розписку військовослужбовцю, щодо якого проведено службове розслідування, реалізація права, передбаченого пунктом 3 розділу IV Порядку № 608 стосовно права на ознайомлення з актом службового розслідування, може бути здійснена шляхом надання військовослужбовцю примірника акта за його заявою (п. 58 постанови).

При цьому, у цій же постанові Верховний Суд дійшов висновку, що допущені окремі процедурні порушення під час проведення службового розслідування не є такими, що мають вплив на висновки службового розслідування та не можуть бути підставою для визнання протиправним пункту оскаржуваного позивачем наказу про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Верховний Суд в постанові від 18.02.2021 у справі №1.380.2019.000616 також зауважив, що надання пояснень військовослужбовцем є лише одним з джерел отримання інформації, необхідної для встановлення обставин в межах службового розслідування, однак відсутність таких не перешкоджає проведенню службового розслідування та, за умови дотримання вимог щодо всебічності, повноти, своєчасності та об`єктивності проведення службового розслідування, притягненню військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Таким чином, для притягнення до дисциплінарної відповідальності достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення та невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.

Отже, щодо доводів позивача про те, що під час службового розслідування у нього не відібрали пояснень, суд зазначає, що у позовній заяві не наведено жодних доводів у контексті того, що вказана обставина призвела до необ`єктивного чи неправильного встановлення обставин під час проведення службового розслідування.

Крім того, суд зауважує, що порушення процедури при прийнятті рішення суб`єктом владних повноважень може бути підставою для скасування такого рішення лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення.

Разом з тим, допущене військовою частиною порушення щодо строку проведення службового розслідування та порядку ознайомлення позивача із оскаржуваним наказом є неістотним та не може мати своїм наслідком визнання протиправним та скасування вказаного наказу, враховуючи підтвердження під час розгляду справи порушення ОСОБА_1 норм Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та підтвердження наявності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Вказані висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 16 грудня 2021 року у справі № 640/11468/20, відповідно до якої ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Суд наголошує, що приписами Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено можливість реагування керівним складом на військовослужбовця за фактичне невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.

В разі виникнення таких обставин командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 27.08.2023 №416 «Про результати службового розслідування» прийнято відповідачем правомірно, в межах повноважень та у спосіб визначений чинним законодавством України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Враховуючи висновки суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволені позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяБратичак Уляна Володимирівна