Справа № 600/3543/24-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2024-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

15 серпня 2024 р. м. Чернівці Справа №600/3543/24-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Григораш В.О., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

12.08.2024 до Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач) до військової частини НОМЕР_1 (відповідач), з такими позовними вимогами:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду рапорту позивача ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі абзацу 7 підпункту «Г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військову службу та військовий обов`язок", як військовослужбовця який самостійно виховує дитину до 18 років;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу 7 підпункту «Г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військову службу та військовий обов`язок", як військовослужбовця який самостійно виховує дитину до 18 років.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї документи, суд дійшов до висновку, що вона підлягає залишенню без руху, з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви у тому числі з`ясовує, чи:

- відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу;

- немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі (ч. 2 ст. 171 КАС України).

Перевіривши наявність передумов та існування правових підстав для відкриття провадження в адміністративній справі, визначених ст. 171 КАС України, суд зазначає наступне.

Пунктами 5 та 8 ч. 5 ст. 160 КАС України встановлено, що в позовній заяві зазначаються: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують зазначені обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством (ст. 94, ч. 4 ст. 161 КАС України).

Порядок засвідчення копій документів визначений пунктами 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації "Вимоги до оформлювання документів" (ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55.

За вказаним нормативно-правовим актом, відмітка про засвідчення копії документа складається: зі слів "Згідно з оригіналом"; особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища; дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису.

Однак, в порушення наведених вимог, позивачем належним чином не засвідчено додані до позовної заяви копії документів, що є недоліком позовної заяви.

Аналогічна правова позиція висловлена у рішенні Верховного суду від 08 травня 2019 року справа №160/7887/18 провадження №К/9901/8838/19.

Окрім цього, згідно п. 5 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Пунктом 17 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предмет даного спору стосується проходження позивачем військової служби, тобто публічної служби.

Предметом спору у даній справі є бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту позивача ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі абзацу 7 підпункту «Г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військову службу та військовий обов`язок".

З матеріалів позовної заяви судом встановлено, що 06.01.2024 позивач звертався до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби на підставі абзацу 7 підпункту «Г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військову службу та військовий обов`язок", як військовослужбовця який самостійно виховує дитину до 18 років. До вказаного рапорту додано: копію рішення суду, копію паспорту, копію ідентифікаційного коду, копію свідоцтва про народження, копію довідки про місце реєстрації.

Листом від 11.01.2024 №387 позивачу відмовлено у звільненні з військової служби за сімейними обставинами, оскільки надані до рапорту документи не містять доказів самостійного виховання дитини віком до 18 років.

27.01.2024 позивач повторно звернувся до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби на підставі абзацу 7 підпункту «Г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військову службу та військовий обов`язок", як військовослужбовця який самостійно виховує дитину до 18 років. До вказаного рапорту додано: копію рішення суду, копію паспорту, копію ідентифікаційного коду, копію свідоцтва про народження, копію довідки про місце реєстрації, довідку про місце реєстрації дитини, копію договору про визначення місця проживання.

Листом від 30.01.2024 №821 позивача повідомлено про те, що попередньо поданий рапорт від 10.01.2024 вже розглянутий та на нього було надано відмову у звільненні, в зв`язку із самостійним вихованням дитини (відповідь за вих. №387 від 11.01.2024), а таким чином поданий рапорт з наведеними аналогічними підставами для звільнення являється повторним і не розглядається.

Відповідно до Закону України "Про звернення громадян" позивачу роз`яснено можливість оскарження даної відповіді командувачу оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " або до окружного адміністративного суду.

29.02.2024 позивач через засоби поштового зв`язку втретє звернувся до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби на підставі абзацу 7 підпункту «Г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військову службу та військовий обов`язок", як військовослужбовця який самостійно виховує дитину до 18 років. До вказаного рапорту додано: ккопію відмови від 11.01.2024, копію відмови від 30.01.2024, копію рішення Першотравневого суду від 06.12.2023, копію витягу про місце реєстрації позивача, копію витягу про місце реєстрації малолітньої дитини (доньки), копію свідоцтва про народження малолітньої дитини (доньки), копію паспорта позивача, копію ідентифікаційного коду позивача.

Проте, відповіді за результатами розгляду рапорту не отримував, що і стало підставою, як зазначає позивач, для звернення до суду з цим позовом.

Як свідчать матеріали справи, рапорт від 29.02.2024 відповідачем отримано 14.03.2024, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу.

З листа військової частини НОМЕР_1 вбачається, що 12.06.2024 позивач звертався на гарячу лінію Міністерства оборони України щодо звільнення з військової служби на що позивачу надано відповідь, згідно якої за поданими ним раніше рапортами про звільнення надавались обґрунтовані відмови з підстав не надання доказів самостійного виховання дитини (відмова від 30.01.2024 за вих.№821, відмова від 11.01.2024 за №387). Вказано, що іншого рапорту із клопотанням про звільнення від 07.03.2024 у діловодстві військової частини НОМЕР_1 не зареєстровано. Зважаючи на те, що з 25 лютого 2024 року позивач самовільно залишив військову частину, подання такого рапорту по-команді неможливо.

Відповідно до Закону України "Про звернення громадян" позивачу роз`яснено можливість оскарження даної відповіді командувачу оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " або до окружного адміністративного суду.

З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позивачу вже станом на 11.01.2024 (відповіді на рапорт від 06.01.2024) було відомо про позицію відповідача стосовно поданого ним рапорту про звільнення, яка згодом викладена і в листі від 30.01.2024 №821.

Між-цим, зважаючи на подання позивачем рапорту про звільнення втретє 29.02.2024, який отримано відповідачем 14.03.2024 позивач жодним чином не обґрунтовує не можливість звернення до суду з позовом про бездіяльність відповідача, військової частини НОМЕР_1 , щодо не розгляду його рапорту про звільнення з військової служби від 29.02.2024 (отриманий 14.03.2024), у період з 15.04.2024 (одного місяця після отримання відповідачем рапорту про звільнення від 29.02.2024) по 12.08.2024 (день звернення до суду з позовом), зважаючи на те, що протягом тривалого часу відповіді на рапорт не надано та беручи до уваги той факт, що станом на 29.02.2024 позивачу, фактично, було відомо про позицію відповідача стосовно питання його звільнення з військової служби.

При цьому, суд наголошує на тому, що не отримання позивачем відповіді на рапорт про його звільнення з військової служби від 29.02.2024, не перешкоджало зверненню до суду з цим позовом протягом встановленого ст. 122 КАС України місячного строку на звернення до адміністративного суду.

Таким чином, до суду з цим позовом, позивач звернувся тільки 12.08.2024, тобто з пропуском місячного стоку звернення до суду.

Згідно ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

У зв`язку з цим, для усунення недоліків позовної заяви запропонувати позивачу:

- подати до суду належним чином засвідчені копії документів, які додавались до позовної заяви;

- подати до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважних причин пропуску такого строку та докази на їх підтвердження.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Частиною 2 ст. 169 КАС України встановлено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч.3 ст. 169 КАС України якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

При цьому суд роз`яснює, що в разі невиконання вимог ухвали і не усунення недоліків у вказаний строк позовна заява буде вважатися не поданою і буде повернута особі, яка її подала, на підставі п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України.

На підставі наведеного та керуючись статтями 122, 123, 169, 241, 243, 248 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

1.Позовну заяву залишити без руху.

2. Встановити позивачу десятиденний строк, з дня вручення копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви, зазначених у мотивувальній частині цієї ухвали.

3. Копію ухвали невідкладно направити позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В.О. Григораш