Справа № 620/14777/23
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2024-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 березня 2024 року (м. Чернігів, дата складання повного тексту - 12.03.2024) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність щодо не збереження позивачу грошового забезпечення під час перебування у відпустці у зв`язку з хворобою, проходженням ВЛК та звільненням від виконання службових обов`язків через хворобу, у період з 17.02.2023 по 28.03.2023, в частині додаткової винагороди в розмірі 30 000,00 грн, яка на період дії воєнного стану є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення під час перебування у відпустці у зв`язку з хворобою, проходженням ВЛК та звільненням від виконання службових обов`язків через хворобу, у період з 17.02.2023 по 28.03.2023, в частині додаткової винагороди в розмірі 30 000,00 грн, яка на період дії воєнного стану є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не збереження позивачу грошового забезпечення під час перебування у відпустці у зв`язку з хворобою, проходженням ВЛК та звільненням від виконання службових обов`язків через хворобу, в період з 17.02.2023 по 28.03.2023, в частині додаткової винагороди в розмірі 30 000,00 грн, яка на період дії воєнного стану є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у її задоволенні та зазначає, що позивач отримав травму пов`язану з проходженням військової служби (відповідно до довідки гарнізонної військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 ), а не пов`язану із захистом Батьківщини, та перебував у відпустці за станом здоров`я і не виконував бойові (спеціальні) завдання, тому додаткова грошова винагорода у розмірі до 30 000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць йому не виплачувалася.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт зазначає, що наявні підстави для виплати додаткової винагороди збільшеної до 30 000 грн, оскільки в даному випадку, зазначене обмеження щодо невиплати додаткової винагороди, стосується додаткової винагороди збільшеної до 100 000 грн, яка не є предметом у даній справі.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період, до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).

Згідно копій наказів начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.02.2023 № 39-ВВ, від 24.03.2023 № 59 ВВ, від 29.03.2023 № 61-ВВ позивач був звільнений від виконання службових обов`язків через хворобу з 17.02.2023 по 28.03.2023, а також 20.02.2023 проходив ВЛК в ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 6, 7, 9, 10, 11, 12, 14, 15).

Як слідує з копії довідки гарнізонної військово-лікарської комісії від 20.02.2023 № 443 травма позивача, пов`язана з проходженням військової служби; потребує відпустки за станом здоров`я 30 календарних днів (а.с. 8).

Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 24.01.2024 № 31 позивачу виплачувалося грошове забезпечення за лютий 2023 року в розмірі 41 061,99 грн, за березень 2023 року в розмірі 26 175,50 грн (а.с. 38).

Спірним у даній справі є право позивача на отримання додаткової винагороди за період з 17.02.2023 по 28.03.2023 в розмірі 30 000,00 грн.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо виплати додаткової винагороди, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що отримана позивачем травма не пов`язана з захистом Батьківщини, а отримана під час проходження військової служби, а тому відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу, за період з 17.02.2023 по 28.03.2023, додаткову винагороду згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Збройні Сили України та інші військові формування ніким не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів влади чи перешкоджання їх діяльності.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_4 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

В подальшому строк дії режиму воєнного стану продовжувався.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168), відповідно до пункту 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка», виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах .

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Отже, додаткова винагорода є додатковою виплатою військовослужбовцям під час дії воєнного стану. При цьому, виплата винагороди залежить від певних умов та лише в означений період, перебування на стаціонарному лікуванні після отриманих у такий період поранень (контузії, травми, каліцтва), пов`язаним із захистом Батьківщини, висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії. Тобто, така виплата залежить від наведених обставин.

Відповідно до пункту 2-1 Постанови № 168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

26.01.2023 з метою виконання вимог Постанови № 168, Адміністрацією Державної прикордонної служби України було прийнято наказ № 36 «Про затвердження Порядку та умов виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України», який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31.01.2023 за № 196/39252 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 12 Порядку та умов виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України визначено, що додаткова винагорода не виплачуються військовослужбовцям, які перебувають у відпустках (крім тих, що надаються для лікування після тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії) за час перебування у відпустках.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.08.2023 у справі №620/2106/23 було встановлено, що відповідно до копії акту № 02-23 про нещасний випадок, що стався з військовослужбовцем під час виконання ним обов`язків військової служби (прим. № 2, форма Нвс-1), причиною нещасного випадку є особиста необережність старшого сержанта ОСОБА_1 під час пересування пішки.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що отримана позивачем травма не пов`язана із захистом Батьківщини, а отримана під час проходження військової служби, а тому відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу, за період з 17.02.2023 по 28.03.2023, додаткову винагороду згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Також колегія суддів звертає увагу, що пунктом 2 даного Порядку визначено, що на період дії воєнного стану додаткова винагорода виплачується у розмірі 30 000 гривень, військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (бойовими розпорядженнями) в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань:

- у складі діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупуваннями військ (сил), а також у межах операційних зон угрупувань військ (Сил оборони держави), залучених до заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії;

- наземної охорони та оборони об`єктів критичної інфраструктури;

- у районах ведення воєнних (бойових) дій у складі військових адміністрацій;

- із усебічного забезпечення діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями, крім випадків здійснення такого забезпечення в умовах вогневого ураження або безпосереднього зіткнення з противником.

Вищевикладені приписи норм чинного законодавства спростовують твердження апелянта, що встановленні обмеження щодо невиплати додаткової винагороди, стосується додаткової винагороди збільшеної до 100 000 грн.

Колегія судді дійшла висновку, що оскільки позивач отримав травму пов`язану з проходженням військової служби (відповідно до довідки гарнізонної військово-лікарської комісії Головного військово-медичного клінічного центру ДПСУ м. Київ), а не пов`язану із захистом Батьківщини, та перебував у відпустці за станом здоров`я і не виконував бойові (спеціальні) завдання, додаткова грошова винагорода у розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць не виплачувалася правомірно.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 березня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 16.08.2024.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

Н.В. Безименна