Справа № 120/290/24
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2024-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

15 серпня 2024 року

м. Київ

справа №120/290/24

адміністративне провадження № К/990/22860/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білак М.В.,

суддів - Жука А.В., Губської О.А.,

перевіривши касаційну скаргу Вінницької обласної прокуратури на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у справі № 120/290/24 за позовом ОСОБА_1 до Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, Офісу Генерального прокурора, Вінницької обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку,

У С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, Офісу Генерального прокурора, Вінницької обласної прокуратури, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 02 листопада 2023 року № 3 "Про неуспішне проходження атестації";

- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Вінницької обласної прокуратури від 04 грудня 2023 року №1159к про звільнення з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Вінницької області та органах прокуратури;

- поновити на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Вінницької області та органах прокуратури;

- стягнути з Вінницької обласної прокуратури середній заробіток за час вимушеного прогулу у порядку та за алгоритмом, визначеним постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 за №100.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2024 року, позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 02 листопада 2023 року № 3 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано наказ керівника Вінницької обласної прокуратури від 04 грудня 2023 року №1159к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Вінницької області та органах прокуратури.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Вінницької області та органах прокуратури з 05 грудня 2023 року.

Стягнуто з Вінницької обласної прокуратури середній заробіток за час вимушеного прогулу у порядку та за алгоритмом, визначеним постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року за №100, за період 05 грудня 2023 року по 13 березня 2024 року в сумі 159 272,86 грн, з вирахуванням при виплаті встановлених законом податків і зборів.

Допущено судове рішення до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Вінницької області та органах прокуратури та присудження виплати заробітної плати у межах сум стягнення за один місяць в сумі 48000,04 грн.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами загального позовного провадження.

13 червня 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Вінницької обласної прокуратури на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у справі № 120/290/24. Заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позові відмовити повністю.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28 червня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху та надано скаржнику десятиденний строк для усунення її недоліків шляхом подання до суду касаційної інстанції уточненої касаційної скарги, в якій необхідно зазначити підстави оскарження судового рішення в цій справі (з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 та пункту 4 частини другої статті 330 КАС України).

А саме, в ухвалі Верховного Суду зазначено про неналежне обґрунтування пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки заявником не було зазначено конкретну норму права (пункт, частина, стаття), яку на його думку, застосовано судом апеляційної інстанції всупереч висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 30 січня 2024 року у справі № 640/36185/21, від 22 грудня 2022 року у справі № 420/6035/21, від 24 березня 2023 року у справі № 640/1306/20, від 23 березня 2023 року у справі № 500/2220/21, від 21 грудня 2022 року у справі № 640/33526/20, від 28 лютого 2023 року у справі № 400/3152/21, від 23 березня 2023 року у справі № 160/5568/21, від 16 лютого 2023 року у справі № 520/6818/21, від 03 листопада 2022 року у справі № 440/4268/20, від 29 серпня 2023 року у справі № 160/5437/21.

На виконання вимог ухвали Суду про залишення касаційної скарги без руху заявником надіслано заяву, у якій зазначає, що судами попередніх інстанцій всупереч вимогам статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» при ухваленні рішень у даній справі, не враховано висновки Верховного Суду щодо застосування пункту 11, підпункту 2 пункту 12, пунктів 13, 15, 17, підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX. Пунктів 11, 12, 15, 16 розділу V Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03 жовтня 2019 року №221 (далі - Порядок №221), пункту 12 Порядку роботи кадрових комісій, затвердженого наказом Генерального прокурора від 17 жовтня 2019 року №233 (далі - Порядок №233), статей 11, 15, 16, частин другої третьої статті 21, частини другої статті 31, статей 32, 33 КАС України, викладених у постановах від 30 січня 2024 року у справі №640/36185/21, від 22 грудня 2022 року у справі №420/6035/21, від 24 березня 2023 року у справі №640/1306/20, від 23 березня 2023 року у справі №500/2220/21, від 21 грудня 2022 року у справі №640/33526/20, від 28 лютого 2023 року у справі №400/3152/21, від 23 березня 2023 року у справі №160/5568/21, від 16 лютого 2023 року у справі №520/6818/21, від 29 серпня 2023 року у справі №160/5437/21.

Суд касаційної інстанції звертає увагу заявника, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі цього пункту є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Верховний Суд зауважує, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права. Обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанову Верховного Суду на яку посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Верховний Суд наголошує, що кожне рішення кадрової комісії має індивідуальний характер, а його прийняття в кожному конкретному випадку здійснюється із урахуванням різних обставин проходження атестації (етапів) прокурором.

Так, у справах № 640/36185/21, 420/6035/21 причинами для прийняття рішення про непроходження позивачем атестації стали висновки комісії про невідповідність обсягу майна позивача і членів його сім`ї задекларованим доходам.

У справі №160/5437/21 причинами для прийняття рішення про непроходження позивачем атестації стали висновки комісії про те, що при вирішенні письмового завдання прокурором продемонстровано низький рівень професійної компетенції, неналежне володіння практичними уміннями та навичками прокурора, недостатній рівень знань основних положень КПК України та правозастосовної практики, а також відсутнє належне обґрунтування та аргументація наданої письмової відповіді, недостатньо розкрито правові наслідки. Окрім того, у комісії були обґрунтовані сумніви щодо належного професійного рівня позивача через незнання змін до антикорупційного законодавства.

У справі № 640/1306/20 причинами для прийняття рішення про непроходження позивачем атестації стали висновки комісії про його невідповідність вимогам професійної етики та доброчесності. При цьому, такі висновки обґрунтовувалися сумнівами щодо відповідності позивачем критерію професійної етики через неодноразове притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, зокрема, двічі за втрату службового посвідчення, та обставини повторної втрати посвідчення у грудні 2018 році, затримання працівниками поліції Сотченка М.М. за стрільбу з вогнепальної зброї в межах населеного пункту, за що постановою Кагарлицького районного суду Київської області від 14 серпня 2019 року останнього було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 174 КУпАП, суд апеляційної інстанції, надаючи оцінку рішенню Комісії, дійшов висновку про його обґрунтованість.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій у справі № 500/2220/21, Верховний Суд зазначив, що одним із критеріїв процедури перевірки дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, що викладено в підпункті 3 пункту 9 розділу ІV Порядку №221, є відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції. Відповідність офіційним доходам джерел набуття коштів для придбання майна прокурором та його близькими особами викликали обґрунтований сумнів членів кадрової комісії та не були спростовані прокурором ані під час співбесіди, ані під час судового розгляду цієї справи в судах першої та апеляційної інстанцій, а також не надано підтверджуючих доказів, які б спростовували сумніви комісії щодо невідповідності позивача вимогам доброчесності та професійної етики. У зв`язку з цим, є всі підстави для висновку про те, що сумніви кадрової комісії щодо відповідності позивача вимогам доброчесності у частині відповідності джерел набуття коштів для придбання майна його близькими особами їх офіційним доходам, є обґрунтованими.

Щодо посилання на справи № 640/33526/20, № 400/3152/21, № 160/5568/21, № 520/6818/21, Суд зазначає, що правова позиція Верховного Суду, висловлена у цих справах, полягає в тому, що атестація за законом не є дисциплінарним провадженням, це, попри певну схожість, сутнісно різні, відмінні процедури. На стадії атестації відповідна Комісія не встановлює і не кваліфікує наявності в діях прокурора ознак складу дисциплінарного проступку, що є обов`язковою складовою процедури атестації. На цій стадії відбувається оцінювання фактів (явищ) минулої поведінки прокурора в сенсі виявлення і визначення (нових) якостей (характеристик, ознак чи рис) прокурора, на підставі яких формується висновок про його здатність бути прокурором. З точки зору прокурорської етики, порушення морально-етичних вимог може мати місце навіть у тому випадку, коли відсутнє порушення норм права, що дає підстави для притягнення до юридичної відповідальності.

Проте, у цій справі висновок по суті спору в цій справі щодо скасування спірного рішення Кадрової комісії, а також спірного наказу про звільнення, зумовлений іншим.

Так, у цій справі суди виходили з наявності висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 15 лютого 2022 року у справі №120/4824/20-а, якою надавалась оцінка рішенню четвертої кадрової комісії від 14 липня 2020 року № 19 «Про неуспішне проходження прокурором атестації», яким ОСОБА_1 було визнано таким, що не відповідає вимогам доброчесності, професійної етики та поведінки прокурора у зв`язку із обставинами аналогічними обставинам, викладеним у оскаржуваному рішенні шістнадцятої кадрової комісії у цій справі. Зокрема, у вказаній справі суд виходив з того, що за висновком додаткового службового розслідування стосовно вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП від 11 січня 2019 року встановлено відсутність підстав вважати, що ОСОБА_1 свідомо порушив правила прокурорської етики або вчинив інші правопорушення чи дії, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумніви у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури. А також з наявності висновку викладеного у постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №120/16921-а.

Тобто, у цій справі суди встановили наявність рішень, згідно з якими ОСОБА_1 не порушував правила прокурорської етики та не вчиняв інші правопорушення чи дії, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумніви у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури.

Враховуючи викладене, Верховний Суд зазначає, що спірні правовідносини у справах №640/36185/21, №420/6035/21, №640/1306/20, №500/2220/21, №640/33526/20, №400/3152/21, №160/5568/21, №520/6818/21, №160/5437/21 не є подібними до обставин цієї справи, а висновки Суду у цій справі зроблені виходячи з конкретних, встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, та ґрунтуються на їх аналізі та оцінці у межах конкретних правовідносин сторін, а відтак правові позиції викладені Верховним Судом у постановах не є релевантними до спірних правовідносин у цій справі.

З огляду на викладене, заявником належним чином не обґрунтовано посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, установлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Оскільки скаржником не усунуто недоліки касаційної скарги у встановлений Судом строк, то касаційну скаргу необхідно повернути скаржнику.

Керуючись статтями 169, 248, 330, 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Вінницької обласної прокуратури на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у справі № 120/290/24 за позовом ОСОБА_1 до Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, Офісу Генерального прокурора, Вінницької обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Судді М.В. Білак

О.А. Губська

А.В. Жук