Справа № 520/13045/24
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2024-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2024 р. № 520/13045/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панова М.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення від 23.01.2024 №93 щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (код НОМЕР_1 ) у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до положень ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, з доповненнями згідно із Законом від 26.11.1993 № 3662-ХІІ, в редакції Закону від 12.07.2001 № 2663-ІІІ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () призначити, виплачувати довічно та щомісячно в повному обсязі без обмеження граничного розміру виплати пенсії та перераховувати пенсію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (код НОМЕР_1 ) за вислугою років з 16.01.2024 року з розрахунку 90 відсотків від розміру заробітної плати згідно довідок про складові заробітної плати, виданих Житомирською обласною прокуратурою, від 16.01.2024 №21-20ВИХ-24, від 16.01.2024 №21-21ВИХ-24 без обмеження максимального розміру заробітної плати для розрахунку пенсії, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, з доповненнями згідно із Законом України від 26.11.1993 № 3662-ХІІ, у редакції Закону від 12.07.2001 № 2663-ІІІ та без обмеження виплат, встановлених з 01.10.2017 Законами України від 03.10.2017 № 2148-VІІІ та від 09.07.2003 № 1058-ІV, незалежно від перебування на посадах в органах прокуратури України, а також Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VІ та Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, у тому числі без обмежень і особливостей, які можуть передбачатися законом для осіб з числа пенсіонерів, що працюють.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що відмова відповідача у призначенні пенсії є протиправною та такою, що порушує її право на належний соціальний захист та справедливий і гарантований державою рівень пенсійного забезпечення.

Ухвалою суду від 31.05.2024 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 257 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа до Електронного кабінету, яка міститься в матеріалах справи.

Представником відповідача 05.06.2024 до канцелярії суду надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та зазначає, що діяв в межах повноважень та згідно норм чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

У період з 22.07.2024 по 09.08.2024 суддя Панов М.М. перебував у щорічній відпустці.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 (далі - позивач) 16.01.2024 звернулась через веб-портал ГУПФ України в Харківській області (далі - відповідач) із заявою про призначення пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 12.07.2001 при наявності стажу роботи 20 років та розрахунку пенсії у розмірі 90% відсотків від заробітної плати.

До заяви про призначення пенсії позивачем додано копії: паспорту, ідентифікаційного коду, трудової книжки, дипломів про вищу освіту, двох довідок про складові заробітної плати, виданих Житомирською обласною прокуратурою, від 16.01.2024 №21-20ВИХ-24 і від 16.01.2024 №21-21ВИХ-24, довідки Житомирської обласної прокуратури від 16.01.2024 №07-33ВИХ-24, свідоцтва про народження дитини, витягу з реєстру територіальної громади про зареєстроване місце проживання.

Рішенням пенсійного органу від 23.01.2024 №93 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку з тим, що станом на дату звернення відсутній необхідний стаж за вислугу років, передбачений ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ, яка є чинною на час звернення із заявою про призначення пенсії, а тому у позивача відсутнє право на пенсію за вислугу років згідно ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ від 14.10.2014.

Не погоджуючись із рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії, позивач звернулася до суду з даним позовом.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Свою вимогу призначити пенсію згідно з положеннями ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону від 12.07.2001 № 2663-ІІІ позивач обґрунтовує тим, що саме на час, коли діяла вказана норма, вона розпочала роботу в органах прокуратури з урахуванням усіх гарантій, які надаються державою працівникам (в тому числі гарантій щодо пенсійного забезпечення). Зазначеною нормою Закону України «Про прокуратуру» було передбачено, що відпрацювавши в органах прокуратури понад 20 років на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років, ОСОБА_1 матиме право на призначення пенсії у розмірі 90% від заробітної плати. Гарантія реалізації зазначеного механізму права на пенсійне забезпечення додатково була закріплена ст. 22 Конституції України, яка передбачала, що закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Тобто, вступивши у відповідні правовідносини з державою (вступ на службу до органів прокуратури) позивач справедливо розраховувала, що запропоновані державою соціальні гарантії не будуть скасовані у разі зміни законів і вона зможе отримувати пенсію у розмірі 90% від заробітної плати, маючи понад 20 років відповідного стажу.

Вирішуючи питання щодо застосування Закону України «Про прокуратуру» в часі, відповідач свідомо ігнорує положення ст. 22 Конституції України, яка встановлює, що закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

В рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності та припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення ч. 1 ст. 58 Конституції України про зворотну дію у часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Аналогічну позицію висловлено Конституційним Судом України в рішенні №1- р/2020 у справі № 1-5/2018(476/15) де зазначено, що «...Конституційний Суд України, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначає, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Отже, особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону України № 1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом України № 213-VIII. Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Таким чином, норми Закону, яким передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій ст. 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 (в редакції Закону № 2663-III від 12.07.2001), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у т.ч. зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80% від суми їхньої місячної зарплати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90% місячного заробітку. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов праці, що існували на день його звільнення.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 (в редакції Закону № 2663-ІІІ від 12.07.2001), розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед звільненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед звільненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Суд зазначає, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційним Судом України вказано, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

З урахуванням викладеного, відповідач при розгляді заяви позивача про призначення пенсії мав застосувати положення ст. 50-1 Закону України № 1789-ХІІ від 05.11.1991 «Про прокуратуру» у редакції до внесення змін Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011, оскільки внесеними вказаним Законом, а також Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 із змінами, всупереч вимогам ст. 22 Конституції України, було звужено зміст та обсяг соціальних гарантій працівників прокуратури.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вперше у рішенні у справі «Міллер проти Австрії» від 16 грудня 1974 року, де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позицію Суду було підтверджено рішенням «Гайгузус проти Австрії» від 16 вересня 1996 року, якщо особа робила внески у певні фонди, у тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, в свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Аналогічні висновки містяться в правовій позиції Європейського суду з прав людини, викладеній у п. 23 рішення «Кічко проти України» від 08.11.2005, а саме якщо правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

На момент звернення із заявою про призначення пенсії, стаж роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугою років, на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», складає 22 роки 6 місяців і 28 днів, з нього: частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років - 10 місяців 5 днів, робота в органах прокуратури на посадах прокурорів і слідчих прокуратури (на посадах помічника прокурора, старшого помічника прокурора міста, прокурора відділу прокуратури області, помічника, старшого помічника прокурора області, начальника відділу прокуратури області (копія трудової книжки додана до позовної заяви) - 21 рік 8 місяців 23 дні.

Крім того, у Рішенні про відмову у призначенні пенсії від 23.01.2024 зазначено, що стаж роботи позивача в органах прокуратури обчислено та він становить 21 рік 8 місяців 25 днів, в тому числі стаж роботи на посадах прокурорів 21 рік 8 місяців 25 днів.

Тобто, відповідач сам підтверджує той факт, що стаж роботи ОСОБА_1 , що дає право на пенсію за вислугою років, та стаж роботи на посадах прокурорів становлять кожний понад 20 років.

Таким чином, позивач має право на призначення пенсії за вислугу років згідно з положеннями ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 в редакції Закону України № 2663-ІІІ від 12.07.2001, але відповідач свідомо обмежує позивача в реалізації цього права.

Отже, відновлення права позивача на призначення пенсії полягає у зобов`язанні відповідача здійснити призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років з 16.01.2024 з розрахунку 90 відсотків від середнього розміру заробітної плати згідно з довідками про складові заробітної плати, виданих Житомирською обласною прокуратурою, від 16.01.2024 №21-20ВИХ-24, від 16.01.2024 №21-21ВИХ-24 без обмеження її максимального розміру, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991, з доповненнями згідно із Законом № 3662-ХІІ від 26.11.1993, в редакції Закону № 2663-ІІІ від 12.07.2001.

Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, 3 під., 2 пов., м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення від 23.01.2024 №93 щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (код НОМЕР_1 ) у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до положень ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, з доповненнями згідно із Законом від 26.11.1993 № 3662-ХІІ, в редакції Закону від 12.07.2001 № 2663-ІІІ.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () призначити, виплачувати довічно та щомісячно в повному обсязі без обмеження граничного розміру виплати пенсії та перераховувати пенсію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (код НОМЕР_1 ) за вислугою років з 16.01.2024 року з розрахунку 90 відсотків від розміру заробітної плати згідно довідок про складові заробітної плати, виданих Житомирською обласною прокуратурою, від 16.01.2024 №21-20ВИХ-24, від 16.01.2024 №21-21ВИХ-24 без обмеження максимального розміру заробітної плати для розрахунку пенсії, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, з доповненнями згідно із Законом України від 26.11.1993 № 3662-ХІІ, у редакції Закону від 12.07.2001 № 2663-ІІІ та без обмеження виплат, встановлених з 01.10.2017 Законами України від 03.10.2017 № 2148-VІІІ та від 09.07.2003 № 1058-ІV, незалежно від перебування на посадах в органах прокуратури України, а також Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VІ та Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, у тому числі без обмежень і особливостей, які можуть передбачатися законом для осіб з числа пенсіонерів, що працюють.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в загальному розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області ().

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М.Панов