Справа № 340/3559/24
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2024-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 серпня 2024 року м. Дніпросправа № 340/3559/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року (суддя Момонт Г.М., повне судове рішення складено 27 червня 2024 року) в справі № 340/3559/24 за позовом ОСОБА_1 до Кропивницького відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Кропивницького відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі Кропивницький ВДВС) про визнання протиправною та скасування постанови від 05 грудня 2023 року про відкриття виконавчого провадження №73510159.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

З урахуванням редакцій Закону України «Про виконавче провадження», які були чинними у період існування заборгованості, база обрахунку виконавчого збору змінювалася. Так, в період до 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору становив 10% фактично стягнутої суми, а після 28 серпня 2018 року 10% суми, що підлягає примусовому стягненню.

Враховуючи приписи статті 58 Конституції України, правові позиції Верховного Суду з питання застосування статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», апелянт вважає, що зміни до статті 27 цього закону погіршили становище боржника. Оскільки виконавцем фактично не стягнуто з нього коштів за виконавчим листом, вважає помилковим висновки суду першої інстанції щодо застосування до спірних правовідносин статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діє після 28 серпня 2018 року.

Вказує, що виконавцем не з`ясовано, яка сума за виконавчим документом стягнута, та яка сума виконавчого збору сплачена.

Звертає увагу, що в порушення п. 22 розділу ІІІ Інструкції № 512/5, відповідно до якого у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу має бути зазначено залишок нестягнутої суми, суми виконавчого збору, у постанові про повернення виконавчого документу це не зазначено, що призвело до винесення оскарженої постанови.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Кіровоградського районного ВДВС від 29 листопада 2016 року відкрито виконавче провадження №52985490 щодо виконання виконавчого листа №2/404/82/16 від 10 червня 2016 року, виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 25 254,06 швейц. фр. та 8 877,13 грн заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 09 жовтня 2006 року, з яких: 23 265,26 швейц. фр. кредитної заборгованості; 1 988,90 швейц. фр. заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом; 4 078,54 грн пені за прострочення сплати кредиту та 4 798,59 грн пені за прострочення сплати відсотків. Пунктом 2 постановлено стягнути з боржника виконавчий збір в розмірі 887,71 грн.

Постановою державного виконавця Кіровоградського районного ВДВС від 04 травня 2018 року у виконавчому провадженні №52985490 про виправлення арифметичної помилки внесено виправлення до постанови про відкриття виконавчого провадження від 29 листопада 2016 року, в п. 2 слова «стягнути виконавчий збір в сумі 887,71 грн» замінено словами «стягнути виконавчий збір в сумі 64 478,29 грн».

Постановою державного виконавця Кіровоградського районного ВДВС від 04 травня 2018 року у виконавчому провадженні №52985490 стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 64 478,29 грн.

Постановою Кропивницького ВДВС від 05 грудня 2023 року у виконавчому провадженні №52985490 виконавчий лист №2/404/82/16 від 10 червня 2016 року, виданий Кіровським районним судом м. Кіровограда, повернуто стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою Кропивницького ВДВС від 05 грудня 2023 року відкрито виконавче провадження №73510159 щодо виконання з виконання постанови Кіровоградського РВ ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області від 04 травня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчий збір у сумі 57 221,75 грн.

Врахувавши, що оскаржувана постанова від 05 грудня 2023 року про відкриття виконавчого провадження №73510159 винесена на виконання постанови Кіровоградського РВ ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області від 04 травня 2018 року (ВП №52985490) про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору, а у позовній заяві позивач фактично наводить доводи щодо незгоди з розміром виконавчого збору, який зазначений у постанові про стягнення виконавчого збору від 04 травня 2018 року (ВП №52985490), яка боржником не оскаржується та є чинною, є належним виконавчим документом, суд першої інстанції дійшов висновку, що державний виконавець був зобов`язаний відкрити виконавче провадження щодо виконання такої постанови, та про правомірність спірної постанови.

Суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на виконанні у Кропивницькому ВДВС перебувало виконавче провадження №52985490 з примусового виконання виконавчого листа №2/404/82/16 від 10 червня 2016 року, виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 25 254,06 швейцарських франків та 8 877,13 грн заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 09 жовтня 2006 року, з яких: 23 265,26 швейцарських франків - кредитна заборгованість; 1 988,90 швейцарських франків - заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом; 4 078,54 грн - пеня за прострочення сплати кредиту, 4 798,59 грн - пеня за прострочення сплати відсотків.

Виконавче провадження №52985490 відкрите постановою Кіровоградського районного ВДВС від 29 листопада 2016 року, пунктом 2 якої стягнуто з боржника виконавчий збір в розмірі 887,71 грн.

Постановою державного виконавця від 04 травня 2018 року у виконавчому провадженні №52985490 про виправлення арифметичної помилки внесено виправлення до постанови про відкриття виконавчого провадження від 29 листопада 2016 року, в пункті 2 слова «стягнути виконавчий збір в сумі 887,71 грн» замінено словами «стягнути виконавчий збір в сумі 64 478,29 грн».

Постановою державного виконавця від 04 травня 2018 року у виконавчому провадженні №52985490 стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 64 478,29 грн.

Постановою Кропивницького ВДВС від 05 грудня 2023 року у виконавчому провадженні №52985490 виконавчий лист №2/404/82/16 від 10 червня 2016 року, виданий Кіровським районним судом м. Кіровограда, повернуто стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою Кропивницького ВДВС від 05 грудня 2023 року відкрито виконавче провадження №73510159 з примусового виконання постанови Кіровоградського ВДВС від 04 травня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у сумі 57 221,75 грн.

Спірним в цій справі є питання правомірності постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII), відповідно до статті 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02 червня 2016 року №1403-VIII.

За змістом частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

При цьому частинами першою - четвертою статті 27 Закону №1404-VІІІ передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частинами першою та другою статті 27 Закону №1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Приписами статей 40, 42 Закону №1404-VІІІ унормований порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Частиною третьою статті 40 Закону №1404-VІІІ встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону №1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Тобто, приписами Закону №1404-VІІІ у редакції, що діяла до 28 серпня 2018 року, встановлювалось, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Законом України від 03 липня 2018 року №2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, внесено зміни до статті 27 Закону №1404-VІІІ, за якими виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відтак, у період перебування виконавчих документів на примусовому виконанні законодавцем змінена база обрахунку виконавчого збору: в період до 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, а у період після 28 серпня 2018 року - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, тобто положення статті 27 Закону №1404-VІІІ в редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, зменшували відповідальність боржника у порівнянні з нормами статті 27 Закону №1404-VІІІ в редакції, яка була чинна після 28 серпня 2018 року, оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.

Виконавче провадження № 52985490 про стягнення з позивача суми кредитної заборгованості відкрите 29 листопада 2016 року, тобто під час дії редакції статті 27 Закону №1404-VІІІ до внесення змін Законом №2475-VIII, яка передбачає стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Державний виконавець у ВП №52985490 визначив суму виконавчого збору в розмірі 10% від суми, зазначеної у виконавчому документі, тобто у розмірі 10% суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом, застосувавши таким чином Закон № 1404-VIII у редакції Закону № 2475-VIII.

Разом з цим, ці обставини, на яких наголошує позивач як в позовній заяві, так й в апеляційній скарзі, стосуються виключно питання правомірності постанови про стягнення з позивача виконавчого збору, прийнятої у виконавчому провадженні №52985490, тоді як предметом позову в цій справі є постанова від 05 грудня 2023 року про відкриття виконавчого провадження №73510159 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 04 травня 2018 року у виконавчому провадженні №52985490, якою стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 64 478,29 грн.

Тобто, усі підстави позову та доводи апеляційної скарги стосуються виключно неправомірності постанови про стягнення виконавчого збору від 04 травня 2018 року у виконавчому провадженні №52985490, якою стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 64 478,29 грн, тоді як апелянтом не приведено будь-яких доводів в обґрунтування протиправності саме постанови від 05 грудня 2023 року про відкриття виконавчого провадження №73510159.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 3 Закону №1404-VІІІ відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Відтак, постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є рішенням державного виконавця й, одночасно, є виконавчим документом, при цьому ОСОБА_1 не оскаржена постанова про стягнення виконавчого збору від 04 травня 2018 року у виконавчому провадженні №52985490.

Суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що оскільки ОСОБА_1 не оскаржується постанова від 04 травня 2018 року у виконавчому провадженні №52985490, постанова від 04 травня 2018 року у ВП №52985490 про стягнення виконавчого збору є чинною, Кропивницький ВДВС цілком правомірно відкрив виконавче провадження з виконання цієї постанови.

Доводи апелянта, як вказано вище, не стосуються предмету доказуванню в цій справі, тому відхиляються судом.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року в справі № 340/3559/24 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року в справі № 340/3559/24 за позовом ОСОБА_1 до Кропивницького відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття 14 серпня 2024 року та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 серпня 2024 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов