Справа № 480/2212/24
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2024-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 серпня 2024 року Справа № 480/2212/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Осіпової О.О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/2212/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просить:
1. Визнати протиправним рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 , викладене у листі №2/806 від 22.02.2024 року, щодо відмови ОСОБА_1 у оформленні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі положень абзацу 10 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
2. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 оформити ОСОБА_1 , в порядку передбачену чинним законодавством, відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі положень статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (на весь час існування відповідної підстави), відобразивши прийняте рішення у військово-обліковій документації ОСОБА_1 та видавши йому відповідну довідку.
Свої вимоги мотивує тим, що він має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі положень абзацу 10 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції Закону № 2122-ІХ від 15.03.2022) через сімейні обставини, а саме внаслідок здійснення ним постійного догляду за своєю матір`ю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у якої згідно із висновком ЛКК закладу охорони здоров`я, зафіксовано наявність порушення функцій організму через які, вона як невиліковно хвора особа не може самостійно пересуватись та самообслуговуватись, а тому потребує постійного стороннього догляду, за відсутності інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону її утримувати.
Зазначає, що Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачає альтернативу для підтвердження права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації шляхом надання висновку медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я для осіб, які потребують постійного догляду, тому відповідач незаконно відмовив йому в оформленні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі положень абзацу 10 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Крім того, позивач вважає, що відповідач зобов`язаний оформити йому в порядку, передбачену чинним законодавством, відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, відобразивши прийняте рішення у військово-обліковій документації та видавши йому відповідну довідку.
Ухвалою від 22.03.2024р. провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Представником відповідача подано відзив на позовну заяву (а.с.29-32), в якому у задоволенні позову просить відмовити, оскільки на підтвердження підстави для відстрочки позивачем надано копію висновку ЛКК КНП «Лебединська лікарня імені лікаря К.О. Зільберника» Лебединської міської ради від 07.06.2023 №187, з якого вбачається, що ОСОБА_3 рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.
Тобто вказаний документ, наданий ОСОБА_1 , підтверджує лише рекомендацію в отримуванні ОСОБА_3 соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи, а не її потребу в постійному сторонньому догляді.
Тобто, подані позивачем копії документів не доводять, що його матір потребує постійного стороннього догляду і що саме він здійснює такий догляд на постійній основі.
На думку представника відповідача, Висновок ЛКК не може підтверджувати необхідності здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, оскільки стосовно підтвердження цього факту уповноваженим органом є інша установа, якою є медико-соціальна експертна комісія, адже саме її висновком у розумінні абз.2 та 4 п.п.1 п.11 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009р. №1317, підтверджується необхідність здійснення постійного стороннього догляду хворими особами, що досягли повноліття.
Крім того, у постанові Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» від 12.06.2013 №413, визначено, що необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.
Тобто, документом, який підтверджує необхідність повнолітніх осіб у постійному догляді, є відповідний медичний висновок медико-соціальної експертної комісії.
Співвідносячи норми абзацу 10 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та норми абзацу 4 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», слід дійти висновку, що окрім статусу суб`єкта правовідносин, вони не несуть в собі інших розбіжностей, на основі чого ці норми права можна співвідносити відповідно до принципу аналогії права в сфері правовідносин із надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Зазначає, що позивачем не підтверджено документально, що такий догляд здійснює саме він, оскільки ним не додано акту обстеження або довідки про призначення виплати компенсації фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.
Представником позивача подана відповідь на відзив (а.с.43-44), згідно з якою Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» врегульовано порядок про порядок мобілізації особи, а Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» - проходження військової служби, відповідно і статус особи за цими законами є різним особа, яка мобілізується, та військовослужбовець.
Позивач же є саме особою, яка мобілізується (має відстрочку від мобілізації), а не військовослужбовцем.
Відтак, посилання представника відповідача на застосування у спірному випадку Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» від 12.06.2013 №413 є також безпідставним, оскільки в цій постанові ставиться питання саме про звільнення особи, а не про її мобілізацію.
Наголошує, що потреба у здійсненні постійного догляду підтверджена висновком ЛКК закладу охорони здоров`я, як це і передбачено відповідною нормою Закону.
Суд, дослідивши матеріали справи, повно та об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, встановив такі обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є громадянином України та сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з якою він проживає разом за однією адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач 14.02.2024 року звернувся за місцем свого проживання до відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_5 ), із заявою про оформлення йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі положень абзацу 10 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції Закону № 2122-ІХ від 15.03.2022) через сімейні обставини, а саме внаслідок здійснення ним постійного догляду за своєю матір`ю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у якої згідно із висновком ЛКК закладу охорони здоров`я зафіксовано наявність порушення функцій організму через які, вона як невиліковно хвора особа не може самостійно пересуватись та самообслуговуватись, а тому потребує постійного стороннього догляду за відсутності інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону її утримувати (а.с.16).
При цьому, разом із заявою він надав нотаріально завірені копії та оригінали наступних підтверджуючих обставину документів:
1) ID паспорт гр. України, РНОКПП, довідка про реєстрацію місця проживання від 13.02.2019 р. № 73 на ім`я ОСОБА_1 ;
3) Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 ;
4) Паспорт гр. України серії НОМЕР_2 , РНОКПП на ім`я ОСОБА_2 ;
5) Висновок ЛКК про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку від 07.06.2023 р. №187 на ім`я ОСОБА_2 ;
6) Свідоцтво про смерть батька від 15.09.2003 р. серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_4 ;
7) Нотаріальна Заява ОСОБА_2 про підтвердження постійного догляду за нею безпосередньо та одноособово ОСОБА_1 та необхідність подальшого отримання постійного догляду від нього (а.с.34-40).
На свою заяву ОСОБА_1 отримав від Сумського РТЦК листа №2/806 від 22.02.2024 року (а.с.41), яким йому було відмовлено у оформленні відстрочки від призову на військову службу, оскільки документом, який підтверджує потребу повнолітніх осіб в постійному догляді, є висновок медико-соціальної експертної комісії, а документи, надані позивачем, не підтверджують факт наявності у нього права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до абзацу 10 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у зв`язку з тим, що позивач не надав документи, які підтверджують потребу ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 у постійному догляді за нею (рекомендації, які міститься у пункті 4 висновку №187 від 07.06.2023 року (форма № 080-4/о) - «отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи».
Також у листі ІНФОРМАЦІЯ_6 зазначено, що позивачем не надано документів, що підтверджують факт здійснення ним постійного догляду за його матір`ю ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У змісті нотаріально завіреної заяви ОСОБА_3 від 25.01.2024р. міститься лише особисте ствердження заявниці про те, що позивач здійснює за нею постійний догляд, при цьому приватний нотаріус Фурдилов Ю.В лише засвідчив справжність підпису ОСОБА_3 .
На підставі вищевикладеного позивачу повідомлено, про відсутність підстав для надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що у зв`язку із військовою агресією РФ проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/202, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діяв на момент розгляду даної справи.
Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 №69/2022 оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Частиною 1 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-ХІІ від 25.03.1992 (Закон № 2232-ХІІ) визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Частиною 1 статті 22 Закону №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, а саме: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, Оперативно-рятувальній службі цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом.
Згідно із абзацом 10 частини 1 статті 23 Закону №3543-ХІІ (в редакції Закону № 2122-IX від 15.03.2022р., чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не підлягають призову на військову службу під час мобілізації зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.
Встановлено, що на підтвердження отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 10 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII, позивачем, окрім іншого, надано висновок лікарської консультативної комісії №187 від 07.06.2023р про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (а.с.38, зворотній бік).
Однак, листом ІНФОРМАЦІЯ_7 від 22.02.2024р. (а.с.41) відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації внаслідок ненадання позивачем належного документального підтвердження того, що його матір потребує постійного догляду та що саме позивач здійснює такий догляд.
Згідно з абзацом 8 частини 1 статті 1 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" від 06.10.2005 № 2961-IV (Закон № 2961-IV) медико-соціальна експертиза - встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, групи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (дитини з інвалідністю) в рамках стратегії компенсації на основі індивідуального реабілітаційного плану та комплексного реабілітаційного обстеження особи з обмеженням життєдіяльності.
Частиною 1 статті 7 Закону № 2961-IV визначено, що медико-соціальна експертиза осіб з обмеженнями повсякденного функціонування та осіб з інвалідністю проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я.
Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (Положення № 1317).
Згідно з пунктом 3 Положення № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
Пунктом 17 Положення № 1317 визначено, що медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
Абзацами 2 та 4 підпункту 1 пункту 11 Положення № 1317 визначено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають:
- ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;
- потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування.
Таким чином, необхідність здійснення постійного стороннього догляду за особами, що досягли повноліття, підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії.
Позивач до заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації не долучив висновок медико-соціальної експертної комісії, який би підтверджував необхідність здійснення постійного догляду за його матір`ю, що свідчить про відсутність підстав для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Варто зауважити, що приписи Закону № 2961-IV та постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 1317 не суперечать Закону №3543-ХІІ, а лише деталізують його положення, з огляду на специфіку регулювання спірних правовідносин в контексті співвідношення діяльності закладів охорони здоров`я та проходження такого особливого виду служби як військова.
При цьому, Закон №3543-ХІІ встановлює загальну правову норму, яка передбачає коло документів та перелік органів, які можуть підтверджувати відповідні обставини.
У свою чергу, приписи Закону № 2961-IV та постанови Кабінету Міністрів України № 1317 розмежовують повноваження таких органів в залежності від суб`єкта, якому надається відповідний висновок. Жодних суперечностей у викладеному правовому регулюванні не існує, позаяк воно не передбачає одночасної можливості різних суб`єктів підтверджувати ідентичні обставини.
Отже, висновок ЛКК не може бути визнаний документом, передбаченим чинним законодавством, на підставі якого позивачу може бути надана відстрочка від призову, оскільки висновок, виданий такою комісією, може підтверджувати відповідні обставини лише стосовно особи, яка не досягла 18 років.
Крім того, висновок ЛКК за формою первинної облікової документації №080-4/0, долучений позивачем до заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, є рекомендацією для отримання матір`ю позивача соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи та підставою для одержання компенсації за надання такої соціальної послуги, про що безпосередньо вказано у змісті цього висновку.
При цьому, абзац 10 частини 1 статті 23 Закону №3543-ХІІ містить посилання на таку передумову надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації як "постійний догляд", що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії.
Постійний сторонній догляд - це догляд, який надається особам з дуже тяжкою інвалідністю, спричиненою професійним захворюванням, каліцтвом або нещасним випадком, що призводить до значного обмеження життєдіяльності, які надзвичайно потребують постійного стороннього догляду, допомоги або нагляду з боку третьої особи і не здатні до обслуговування себе.
Висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги (п.2 Інструкції).
Згідно з п.4 Інструкції № 407 висновок надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року № 859.
Пунктом 7 Інструкції №407 визначено, що у пункті 4 Висновку вказуються рекомендовані соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома; отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.
Висновок призначений для надання до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчих органів міської, міста обласного значення, районної в місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання/перебування особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, або до структурного підрозділу, що визначений договором про співробітництво територіальних громад для вирішення питання призначення особі соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (п.8 Інструкції).
При цьому, механізм призначення і виплати компенсації за догляд, що призначається фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду без провадження підприємницької діяльності на непрофесійній основі, без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг особам із числа членів своєї сім`ї, які спільно з нею проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки встановлює Порядок подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі від 23 вересня 2020 року № 859.
Таким чином, законодавцем чітко врегульовано підстави і мету отримання висновку про порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, що не кореспондує із цілями абзацу 10 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Таким чином, призначення, мета і порядок одержання висновку про порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, та висновку медико-соціальної експертної комісії щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою є різними за своєю природою та наслідками подальшого використання і реалізації.
У цьому випадку долучений позивачем до заяви висновок про порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, неможливо визнати належною підставою для застосування абз. 10 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-ХІІ і, як результат, для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, оскільки він не належить до документів, що підтверджують необхідність здійснення постійного догляду за матір`ю позивача, а його призначенням є отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про правомірність оскаржуваного рішення про відмову у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз.10 ч.1 ст.23 Закону №3543-ХІІ.
З приводу долученої позивачем до матеріалів справи копії висновку про порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 24.01.2024р. №080-4/о (а.с.18), суд вважає необхідним відмітити, що цей висновок за своїм змістом аналогічний висновку №187 від 07.06.2023р., та він не подавався позивачем разом із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 14.02.2024р. (а.с.16), про що свідчить наведений у заяві перелік документів, що додаються до неї, внаслідок чого висновок від 24.01.2024р. №080-4/о не є належним доказом у справі та не може бути підставою для задоволення позовних вимог.
Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.
Відтак, в силу приписів ст. 139 КАС України відшкодування понесених судових витрат на користь позивача не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Осіпова