Справа № 140/5427/24
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2024-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2024 року ЛуцькСправа № 140/5427/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 , позивач) звернулась з позовом до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , відповідач) про стягнення, безпідставно набутих коштів в сумі 53388,62 грн під час фактичного невиконання обов`язків військової служби.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.03.2023 №76 ОСОБА_1 зарахований до списків військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення та призначений командиром артилерійської взводу старшого офіцера на артилерійській батареї 3 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 . В подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.09.2023 №260 ОСОБА_1 зарахований в розпорядження командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України, у зв`язку із перебуванням на довготривалому лікуванні.

Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.11.2023 №324 ОСОБА_1 вибув на лікування до КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» м. Кривий Ріг.

Проте, відповідач станом на 06.03.2024 не надав будь-яких підтверджуючих документів про перебування на лікуванні.

У зв`язку з чим, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 13.03.2024 №699 було призначено службове розслідування за фактом відсутності на військовій службі без поважних причин ОСОБА_1 . В ході службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 з 11.11.2023 по 18.12.2023 проходив лікування в КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2». По закінченню лікування, ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 не прибув та знаходився поза її межами без законних підстав по 07.01.2023. 08.01.2024 ОСОБА_1 був госпіталізований до КНП «Могилів-Подільська ОЛІЛ», де перебував по 26.02.2024. По закінченню лікування 27.02.2024 ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 не прибув та по день складання цієї заяви знаходиться поза межами військової частини НОМЕР_1 без законних на те підстав, оскільки не надав жодних підтверджуючих документів про перебування на лікуванні, тобто вчинив самовільне залишення військової частини з метою ухилення від військової служби.

За час незаконної відсутності поза межами військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 відповідно до довідки від 05.04.2024 №4795 отримав грошове забезпечення в розмірі 53 388,62 грн, на яке не мав права, оскільки відповідно до пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

У добровільному порядку ОСОБА_1 не відшкодував кошти, отримані без достатньої правової підстави, чим наніс збиток державі у розмірі 53388,62 грн.

Позивач просить з відповідача стягнути безпідставно набуті кошти у вказаному розмірі.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 27.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 33).

Копія ухвали від 27.05.2024 про відкриття провадження в адміністративній справі була надіслана відповідачу рекомендованою кореспонденцією за адресою місця проживання ( АДРЕСА_1 ), зареєстрованою у встановленому законом порядку згідно із відомостями Єдиного державного демографічного реєстру (а. с.32), проте поштове відправлення було повернуте на адресу суду із довідкою відділення поштового зв`язку по причині повернення «адресат відсутній за вказаною адресою» (відбиток календарного штемпеля 28.05.2024).

Пунктом 5 частини шостої статті 251 КАС України визначено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до частини другої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Водночас до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "за закінченням терміну зберігання", "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду 22.04.2021 у справі № 0840/3762/18, від 12.08.2020 у справі № 520/1066/2020.

Отже, копія ухвали суду про відкриття провадження у справі від 27.05.2024 не була вручена відповідачу з незалежних від суду причин. Відтак у силу вимог пункту 5 частини шостої статті 251 КАС України слід вважати, що копія ухвали про відкриття провадження у справі вручена відповідачу належним чином 28.05.2024.

Проте, у встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав.

Згідно із частиною шостою статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи те, що відповідач пред`явлені позовні вимоги не оспорив, відзив на позов та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у встановлений судом строк не подав, тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.03.2023 №76 ОСОБА_1 зарахований до списків військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення та призначений командиром артилерійської взводу старшого офіцера на артилерійській батареї 3 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 (а.с. 12).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.09.2023 №260 ОСОБА_1 , зарахований в розпорядження командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України з 02.09.2023, у зв`язку із перебуванням на довготривалому лікуванні (а.с. 12 зворот).

Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.11.2023 №324 ОСОБА_1 вибув на лікування до КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» м. Кривий Ріг (а.с. 13).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.03.2024 №70 ОСОБА_1 вважається таким, що не прибув до пункту постійної дислокації в/ч НОМЕР_1 після лікування та з 06.03.2024 призупинено виплату грошового забезпечення (а.с. 13 зворот).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 13.03.2024 №699 було призначено службове розслідування за фактом відсутності на військовій службі без поважних причин ОСОБА_1 (а.с. 9 зворот).

В ході службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 з 11.11.2023 по 18.12.2023 проходив лікування в КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2». По закінченню лікування, ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 не прибув та знаходився поза її межами без законних підстав по 07.01.2023. 08.01.2024 ОСОБА_1 був госпіталізований до КНП «Могилів-Подільська ОЛІЛ», де перебував по 26.02.2024. По закінченню лікування 27.02.2024 ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 не прибув. Своїми діяннями лейтенант ОСОБА_1 завдав державі шкоди у вигляді переплати грошового забезпечення за час незаконної відсутності на військовій службі в сумі 53388,62 грн.

За результатами проведеного службового розслідування (акт від 29.04.2024, а.с. 6-9) командир військової частини НОМЕР_1 видав наказ від 29.04.2024 № 797/402, згідно з яким лейтенанта ОСОБА_1 за порушення військової дисципліни, а саме: відсутність на військовій службі без поважних причин з 19.12.2023 по 074.01.2024 та з 27.02.2024 по теперішній час, притягнуто до дисциплінарної відповідальності на підставі пункту «е» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та накладено стягнення пониження у військовому званні на один ступінь; наказано начальнику фінансово-економічної служби головному бухгалтеру в/ч НОМЕР_1 не виплачувати грошове забезпечення за час відсутності на військовій службі та позбавити премії за лютий-квітень 2024 року, а також не виплачувати додаткову грошову винагороду, передбачену постановою № 168 (а.с. 23-25).

З довідки в/ч НОМЕР_1 від 05.04.2024 № 4795 вбачається, що лейтенанту ОСОБА_1 за періоди з 19.12.2023 по 07.01.2024, з 27.02.2024 по 06.03.2024 переплачено грошове забезпечення в сумі 53388,62 грн 9а.с. 15 зворот). При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Згідно із статтею 9 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України від 24.03.1999 № 548-ХІV (далі Статут ВС ЗСУ) військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 11 Статуту ВС ЗСУ необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Статтею 16 Статуту ВС ЗСУ визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

За приписами статей 26, 27 Статуту ВС ЗСУ військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України Про оборону України дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі від 03.10.2019 № 160-ІХ (далі Закон № 160-ІХ).

Відповідно до пунктів 4, 5 статті 1 Закону № 160-ІХ у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:

матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності;

пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону № 160-ІХ розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 160-ІХ у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

З матеріалів справи вбачається, що заявлені до стягнення кошти були отримані відповідачем та є грошовим забезпечення за період, протягом якого відповідач був відсутній на службі без поважних причин, у зв`язку із чим був притягнутий до повної матеріальної відповідальності.

Відтак, у зв`язку із звільненням зі служби відповідача, який притягнутий до матеріальної відповідальності, та не здійснив відшкодування шкоди в добровільному порядку, суд дійшов висновку про наявність правових та фактичних підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно із частиною другою статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Отже, оскільки у цій справі задоволено позов суб`єкта владних повноважень, тому судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору в сумі 2422,40 грн згідно із платіжною інструкцією від 13.05.2024 №1608 (а. с. 4) з відповідача стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 кошти в розмірі 53388,62 грн (п`ятдесят три тисячі триста вісімдесят вісім гривень 62 копійки).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Суддя Р.С. Денисюк