Справа № 460/26552/23
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2024-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/26552/23 пров. № А/857/11208/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року (головуючий суддя Дорошенко Н.О., м.Рівне) у справі № 460/26552/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

16.11.2023 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії позивачу від 07.07.2023 №51; зобов`язати відповідача призначити пенсію за віком позивачу з моменту звернення із заявою про призначення пенсії, а саме: з 02.04.2023.

Позов обґрунтовує тим, що 01.04.2023 позивачу виповнилося 63 роки, у зв`язку з чим 02.04.2023 він звернувся до органу Пенсійного фонду для призначення пенсії за віком. Рішенням органу Пенсійного фонду відмовлено у призначення такої пенсії з підстав ненадання позивачем документів, які засвідчують неперебування його на обліку в органах пенсійного забезпечення російської федерації як одержувача пенсії. Покликаючись до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України» від 25.11.2005 №22-1, та Порядку виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території АР Крим та м. Севастополя, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 234 від 02.06.2014, позивач зазначив, що територіальний орган, на підставі поданих документів, надсилає запит щодо витребування пенсійної справи до органів російської федерації. Тобто, необхідність витребування матеріалів паперової пенсійної справи стосується лише осіб, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя. До того ж, витребовується справа органом, що призначає пенсію, а не особою, яка звертається за її призначенням. Зауважив, що він не проживає на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя з березня 2022 року, а фактичним місцем його проживання є м. Острог Рівненської області. Відтак, посилання відповідача на необхідність подання позивачем документів, що засвідчують неперебування заявника на обліку в органах пенсійного забезпечення російської федерації як одержувач пенсії, є безпідставним. Вважає, що внаслідок протиправного рішення органу Пенсійного фонду про відмову в призначенні пенсії за віком порушено гарантоване державою право позивача на пенсійне забезпечення.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року адміністративним позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 07.07.2023 №51 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, починаючи з 02.04.2023.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року, а починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років. У разі відсутності, починаючи з 01.01.2018, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2023 по 31.12.2023 - від 20 до 30 років. Вік позивача на момент звернення за призначенням пенсії (02.04.2023) становить 63 роки, а страховий стаж - 25 років 10 місяців. Згідно з поданими документами позивач зареєстрований на тимчасово окупованій території України - АР Крим, м. Алушта. До заяви про призначення пенсії позивач надав, зокрема, довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 31.03.2022 №5620-. Жодних документів, які містять інформацію про припинення виплати пенсії або про неотримання пенсії за місцем реєстрації (АР Крим), до заяви не додано. Апелянт зауважив, що в органів Пенсійного фонду України в період дії правового режиму воєнного стану відсутні повноваження отримати від держави-агресора інформацію, зазначену в абзаці дев`ятому пункту 2.8. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1. Крім того, покликаючись до положень вищевказаного Порядку, зазначив, що рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви. Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів. Вважає, що приймаючи рішення від 07.07.2023 №51 про відмову в призначенні позивачу пенсії діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Позивач є внутрішньо переміщеною особою та з березня 2022 року проживає в м. Острог Рівненського району Рівненської області, що підтверджується довідкою від 31.03.2022 №5620-, виданою Управлінням праці та соціального захисту населення Острозької міської ради.

Місце проживання позивача зареєстроване в м. Алушта Автономної Республіки Крим, що підтверджується відміткою в паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 , виданому 16.08.1997 Кіровським РВ Миколаївського МУ УМВС України в Донецькій області.

02.04.2023 позивач звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області від 07.07.2023 №51 ОСОБА_1 відмовлено у призначення пенсії з підстав ненадання документів, які засвідчують неперебування його на обліку в органах пенсійного забезпечення російської федерації як одержувача пенсії.

Копію такого рішення позивач отримав одночасно з листом ГУ ПФУ в Рівненській області від 03.08.2023 №28329-25790/О-02/8-1700/23, наданого на його звернення через вебпортал Пенсійного фонду України.

Вважаючи таке рішення органу Пенсійного фонду протиправним, а свої права порушеними, позивач звернувся в суд першої інстанції з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV, який набрав чинності 01.01.2004 (Закон №1058-ІV).

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ст.45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Частиною першою статті 26 Закону №1058-ІV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Згідно з ч.2 ст.26 Закону №1058-ІV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону №1058-ІV наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Колегія суддів зазначає, що для призначення позивачу пенсії за віком органом Пенсійного фонду зараховано страхового стажу 25 років 10 місяців, який з урахуванням ч.2 ст.26 Закону №1058-ІV є достатнім для призначення позивачу такої пенсії в 2023 році по досягненню ним віку 63 роки.

Згідно з рішенням від 07.07.2023 №51 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком з підстав ненадання позивачем документів, які засвідчують неперебування його на обліку в органах пенсійного забезпечення російської федерації як одержувача пенсії.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (поновлення, перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (Порядок №22-1).

Відповідно до п.1.8 розділу І Порядку №22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Розділ ІІ Порядку №22-1 визначає документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший.

Пунктом 2.1 Порядку №22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації). Орган, що призначає пенсію, додає одержаний на запит документ про те, що особа не перебуває на обліку в органах пенсійного забезпечення російської федерації як одержувач пенсії (пп. 9).

Аналіз змісту вказаної правової норми свідчить на користь того, що заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта подається лише тими громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.

Разом з тим, за змістом довідки від 31.03.2022 №5620- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи фактичним місцем проживання позивача є м. Острог Рівненської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Враховуючи викладене, фактичним місцем проживання позивача є м. Острог Рівненської області, а документом, що підтверджує таке місце проживання, є довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 31.03.2022 №5620- .

Колегія суддів зауважує, що підпунктом 9 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 саме на орган, що призначає пенсію, покладено обов`язок одержання на запит документів про те, що особа не перебуває на обліку в органах пенсійного забезпечення російської федерації як одержувач пенсії.

Апеляційний суд вказує, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та на день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії (02.04.2023) досяг віку 63 роки 0 місяців 1 день та має страховий стаж понад 25 років, а отже, набув право на призначення пенсії за віком відповідно до положень ч. 2 ст. 26 Закону №1058-IV.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що відповідачем не доведено правомірності оскаржуваних дій, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року у справі № 460/26552/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний