Справа № 360/1078/23
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2024 року справа №360/1078/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Луганського окружного адміністративного суду на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 грудня 2023 року (головуючий суддя І інстанції Волгіна Н.П.), складеного в повному обсязі 15 грудня 2023 року, у справі № 360/1078/23 за позовом ОСОБА_1 до Луганського окружного адміністративного суду, Державної судової адміністрації України про визнання протиправними дій, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Луганського окружного адміністративного суду, Державної судової адміністрації України, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Луганського окружного адміністративного суду щодо нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди за період з 1 січня 2021 року по день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом (включно) та допомоги на оздоровлення у 2021 - 2022 роках, обчислених, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2 102,00 грн;

- зобов`язати Луганський окружний адміністративний суд здійснити перерахунок та виплату належних позивачу суддівської винагороди за період з 1 січня 2021 року по день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом (включно) та допомоги на оздоровлення за 2021 - 2022 роки, зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році - 2 270,00 грн, у 2022 році - 2 481,00 грн, у 2023 році - 2 684,00 грн;

- визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо не забезпечення фінансування виплати належної позивачу суддівської винагороди за період з 1 січня 2021 року по день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом (включно) та допомоги на оздоровлення за 2021-2022 роки, зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році - 2 270,00 грн, у 2022 році - 2 481,00 грн, у 2023 році - 2 684,00 грн;

- зобов`язати Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування виплати належної позивачу суддівської винагороди за період з 1 січня 2021 року по день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом (включно) та допомоги на оздоровлення за 2021-2022 роки, зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році - 2 270,00 грн, у 2022 році - 2 481,00 грн, у 2023 році - 2 684,00 грн.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2023 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Луганського окружного адміністративного суду, Державної судової адміністрації України про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії направлено голові Луганського окружного адміністративного суду для вирішення питання щодо прийняття розпорядження.

Розпорядженням голови Луганського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2023 року № 5/с адміністративну справу передано до Першого апеляційного адміністративного суду для визначення підсудності.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2023 року визначено, що адміністративна справа № 360/1078/23 за позовом ОСОБА_1 до Луганського окружного адміністративного суду, Державної судової адміністрації України про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії підсудна Донецькому окружному адміністративному суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 грудня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Луганського окружного адміністративного суду щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за періоди з 1 січня 2021 року по 30 листопада 2023 року та допомоги на оздоровлення за 2021 - 2023 роки, обчислених виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2 102,00 грн.

Зобов`язано Луганський окружний адміністративний суд здійснити перерахунок та виплату належних ОСОБА_1 суддівської винагороди за періоди з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року, з 1 січня 2023 року по 30 листопада 2023 року, а також матеріальної допомоги на оздоровлення за 2021, 2022 та 2023 роки, відповідно до приписів статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи із базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого складає: на 1 січня 2021 року - 2 270 грн, на 1 січня 2022 року - 2 481 грн, на 1 січня 2023 року - 2 684 грн - із утриманням з цих сум передбачених законодавством податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Визнано протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо не забезпечення фінансування виплати належної ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 1 січня 2021 року по 30 листопада 2023 року та допомоги на оздоровлення за 2021, 2022 та 2023 роки, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого складає: на 1 січня 2021 року - 2 270 грн, на 1 січня 2022 року - 2 481 грн, на 1 січня 2023 року - 2 684 грн.

Зобов`язано Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування виплати належної ОСОБА_1 суддівської винагороди за періоди з 1 січня 2021 року по 30 листопада 2023 року та допомоги на оздоровлення за 2021, 2022 та 2023 роки, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого складає: на 1 січня 2021 року - 2 270 грн, на 1 січня 2022 року - 2 481 грн, на 1 січня 2023 року - 2 684 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Луганський окружний адміністративний суд подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідно до ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатись іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Луганський окружний адміністративний суд є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня і наділений повноваженнями щодо нарахування, виплати суддівської винагороди з дотриманням бюджетного законодавства при взятті таких бюджетних зобов`язань, їх реєстрації в органах Казначейства та здійсненням платежів відповідно до взятих бюджетних зобов`язань.

Відповідно до затвердженого ДСА України кошторису та щомісячного розпису видатків на 2021 - 2023 роки сума коштів була недостатньою для забезпечення виплати позивачу суддівської винагороди, обчисленої із урахуванням прожиткового мінімуму величиною 2 270,00 грн, 2 481,00 грн та 2684,00 грн.

Зауважує, що Луганський окружний адміністративний суд не наділений правом самостійно без відповідного правового врегулювання збільшувати видатки з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату суддівської винагороди у вищому розмірі, ніж це передбачено законодавством України.

Розміри видатків суду на оплату праці, у т.ч. на виплату суддівської винагороди, визначені статтями 7 Законів «Про Державний бюджет України» на 2021 рік, 2022 рік та 2023 рік, які не визнавалися неконституційними, були чинними, а тому підлягали застосуванню.

Отже, дії Луганського окружного адміністративного щодо обрахування з 1 січня 2021 року розміру суддівської винагороди позивача та допомоги на оздоровлення, виходячи з розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді 2 102,00 грн на підставі Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік»), вчинені в межах наданих повноважень та є правомірними.

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Апеляційним судом витребувано у Луганського окружного адміністративного суду справу, однак листом суд першої інстанції повідомив, що справа в паперовому вигляді не формувалась. Також повідомлено, що всі документи експортовано в комп`ютерну програму «Діловодство спеціалізованого суду».

Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянкою України згідно паспорта НОМЕР_2 , який виданий 11 квітня 1996 року, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2

Указом Президента України «Про призначення суддів» від 13 травня 2009 року № 321/2009 (https://www.president.gov.ua/documents/3) ОСОБА_1 призначено на посаду судді Луганського окружного адміністративного суду строком на п`ять років.

Наказом голови Луганського окружного адміністративного суду від 2 червня 2009 року № 44-ос позивач призначена на посаду судді цього суду строком на п`ять років, що підтверджується трудовою книжкою від 16 квітня 2002 року серії НОМЕР_3 .

Указом Президента України від 3 квітня 2017 року № 95/2017 «Про призначення суддів» ОСОБА_1 призначена на посаду судді Луганського окружного адміністративного суду (https://www.president.gov.ua/documents/0).

Наказом голови Луганського окружного адміністративного суду від 4 квітня 2017 року № 27/С-ос позивач приступила до здійснення повноважень судді на підставі Указу Президента України від 3 квітня 2017 року № 95/2017

Відповідно до пояснень Луганського окружного адміністративного суду, у зв`язку із захопленням міста Сєвєродонецьк Луганської області, у тому числі адміністративної будівлі Луганського окружного адміністративного суду, розташованої за адресою: проспект Космонавтів, буд. 18, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, документація Луганського окружного адміністративного суду, в тому числі накази та інші розпорядчі акти щодо нарахування та виплати судді Луганського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 за періоди з 1 січня 2021 року залишилися на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження

За поясненнями сторін, які підтверджуються наявними у справі довідками, виданими Луганським окружним адміністративним судом: від 22 серпня 2023 року № 02-23/170/2023, № 02-23/171/2023, № 02-23/172/2023, № 02-23/173/2023, від 30 жовтня 2023 року № 02-23/273/2023, № 02-23/274/2023, № 02-23/275/2023, від 8 листопада 2023 року № 02-23/287/2023, від 12 грудня 2023 року № 02-23/328/2023, суддівська винагорода з 1 січня 2021 року нараховувалась та сплачувалась позивачу із застосуванням при розрахунку базового розміру посадового окладу судді прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 2 102,00 грн, визначеної ст. 7 Закону України від 15 грудня 2020 року № 1082-ІХ «Про Державний бюджет України на 2021 рік», ст. 7 Закону України від 2 грудня 2021 року № 1928-ІХ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та ст. 7 Закону України від 3 листопада 2022 року № 2710-ІХ «Про Державний бюджет України на 2023 рік»

З наведених довідок вбачається, що матеріальна допомога нараховувалась позивачу у 2021, 2022 та 2023 роках також виходячи із прожиткового мінімуму 2 102,00 грн, а саме: у 2021 році - 69 366,00 грн, у 2022 році - 69 366,00 грн, у 2023 році - 69 366,00 грн

Відповідно до Кошторисів Луганського окружного адміністративного суду на 2021 - 2023 роки та Планів асигнувань на 2021 - 2023 роки, затверджених ДСА України, копії яких надані суду другим відповідачем, кошторисні призначення на вказані роки для виплати суддівської винагороди за кодом та назвою відомчої класифікації видатків та кредитування бюджету економічної класифікації (КПКВК) 0501020 «Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя», код 2110 «Оплата праці» становили:

- на 2021 рік: 31 469 600,00 грн (загальний фонд - 28 087 700,00 грн, спеціальний фонд - 3 381 900,00 грн); з них суддівська винагорода (код 2113): 18 736 900 грн (загальний фонд);

- на 2022 рік: 30 770 900,00 грн (загальний фонд - 30 770 900,00 грн, спеціальний фонд - 0 грн); з них суддівська винагорода (код 2113): 18 258 800,00 грн (загальний фонд);

- на 2023 рік: 32 745 000,00 грн (загальний фонд - 32 745 000,00 грн, спеціальний фонд - 0 грн); з них суддівська винагорода (код 2113): 19 698 100,00 грн (загальний фонд)

За поясненнями відповідачів, вказані кошториси були визначені із врахуванням при розрахунку суддівської винагороди суддів Луганського окружного адміністративного суду прожиткового мінімуму в розмірі 2 102,00 грн.

Згідно зі Звітом про надходження та використання коштів загального фонду за 2021 рік (форма № 2д) Луганським окружним адміністративним судом отримано та виплачено коштів на суддівську винагороду (за кодом 2113) у розмірі 15 346 629,13 грн, відповідно до аналогічного Звіту за 2022 рік суду було виділено та витрачено на виплату суддівської винагороди (за кодом 2113) кошторисні призначення у розмірі 18 638 888,54 грн.

Будучи не згодною із нарахуванням та виплатою їй суддівської винагороди з 1 січня 2021 року, а також матеріальної допомоги на оздоровлення за 2021 - 2022 роки, розрахованих виходячи із прожиткового мінімуму 2 102,00 грн, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Суд апеляційної інстанції погоджує висновки суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначено положеннями Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402).

Відповідно до ч. 1 ст. 135 Закону № 1402 суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 2 ст. 135 Закону № 1402 суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду-30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду-50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

3) судді Верховного Суду-75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Відповідно до частин 4,5 ст.135 Закону № 1402 до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти:

1) 1,1 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб;

2) 1,2 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб;

3) 1,25 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Згідно з ч. 9 ст. 135 Закону №1402-VIII обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.

Таким чином, Законом України "Про судоустрій і статус суддів" визначено базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду, який становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу. Суддям, які мають стаж роботи більше 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів (ч.1 ст. 136 Закону №1402-VIII).

Частиною 1 ст. 143 Закону №1402-VIII обумовлено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Відповідно до положень Закону України "Про прожитковий мінімум" від 15.07.1999 № 966-XIV прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

Разом із цим сьомими статтями Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» разом із встановленням на 1 січня відповідного року прожиткових мінімумів для різних соціальних груп громадян, у тому числі, для працездатних осіб в розмірі 2 270,00 грн, 2 481,00 грн та 2 684,00 грн (відповідно) була введена нова категорія прожиткового мінімуму - «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді», розмір якого визначений у сумі 2 102,00 грн.

Зміни до Закону № 1402-VIII в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у спірні періоди, а також до Закону № 966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, тож законні підстави для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди, відсутні.

Суд зазначає, що для спірних правовідносин спеціальними є норми ст. 135 Закону № 1402-VIII, які у часі прийняті раніше, мають пріоритет стосовно пізніших положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік».

Конституційний Суд України у рішенні від 18 червня 2020 року № 5-рп(II)/2020 вказав, що до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori) - «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali) - «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.

Водночас, Закони України про Державний бюджет України на 2021, 2022 та 2023 роки фактично змінили складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена ч. 2 ст. 130 Конституції України і ч. 3 ст. 135 Закону № 1402-VIII.

Як зазначив Верховний Суд у низці постанов, зокрема, у постановах від 12 липня 2023 року по справі № 140/5481/22, від 13 липня 2023 року по справі № 280/1233/22, від 22 червня 2023 року по справах № 400/2031/21, № 360/503/21 та № 400/4904/21, закон про Державний бюджет не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.

На такі аспекти законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у Рішеннях від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).

Отже, Законом № 1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум «для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року».

Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом № 1402-VIII.

Таким чином, заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня відповідного року, на іншу розрахункову величину, яка Законом № 1402-VIII не передбачена («прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2 102,00 грн») на підставі абз. 5 ст. 7 Закону № 1082-IX є неправомірним.

Аналогічна правова позиція щодо застосування ст. 7 Закону № 1082-IX та ст. 135 Закону № 1402-VIII у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 22 червня 2023 року у справах № 400/2031/21, № 360/503/21 та № 400/4904/21, від 12 липня 2023 року у справі № 140/5481/22, від 13 липня 2023 року у справі № 280/1233/22, від 27 липня 2023 року у справі № 240/3795/22, від 15 серпня 2023 року у справі № 120/19262/21.

Посилання відповідача/апелянта на приписи бюджетного законодавства судом відхиляються, оскільки бюджетне законодавство не може впливати на розмір суддівської винагороди, як гарантії незалежності суддів, передбаченої Конституцією України і спеціальним Законом № 1402-VIII.

Конституційний Суд України неодноразово та послідовно вказував на те, що однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів; встановлена система гарантій незалежності суддів не є їхнім особистим привілеєм.

Так, у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016, від 4 грудня 2018 року № 11-р/2018, від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 Конституційний Суд України висловив правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів та зазначив, що такими гарантіями є надання суддям за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та можливості набуття статусу судді у відставці. Конституційний принцип незалежності суддів означає, у тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

У рішенні від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав, що відповідно до ч. 3 ст. 22, ст. 64 Конституції України право громадян на соціальний захист, інші соціально-економічні права можуть бути обмежені, у тому числі зупиненням дії законів (їх окремих положень), лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк.

11 березня 2020 року Конституційний Суд України ухвалив рішення у справі № 1-304/2019(7155/19), в якому визначив, що гарантії незалежності суддів зумовлені конституційно визначеною виключною функцією судів здійснювати правосуддя (ч. 1 ст. 124 Основного Закону України), а законодавець не може свавільно встановлювати або змінювати розмір винагороди судді.

У рішенні від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 Конституційний Суд України наголосив на тому, що скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить ст. 6, ч. 2 ст. 19, ст. 130 Конституції України.

На зазначеному наголошували неодноразово і міжнародні інституції.

Так, в Основних принципах щодо незалежності правосуддя, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року, зазначено, що незалежність судових органів гарантується державою і закріплюється в конституції або законах країни. Усі державні та інші установи зобов`язані шанувати незалежність судових органів і дотримуватися її, а кожна держава-член повинна надавати відповідні засоби, які давали б змогу судовим органам належним чином виконувати свої функції.

Відповідно до Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (п. 6.1).

Незалежність суддів також вимагає економічної незалежності, яка повинна бути передбачена законодавством (Рекомендація CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки).

Консультативна рада Європейських судів (КРЄС) у Звіті про ситуацію стосовно судової влади та суддів в державах-членах Ради Європи (Оновлена версія № 2 (2015), прийнята в рамках 16-го пленарного засідання КРЄС (м. Лондон, 1416 жовтня 2015 року) зазначила, що навіть у часи економічної кризи законодавча та виконавча влади різних держав-членів повинні зрозуміти, що серйозне скорочення зарплат суддів є потенційною загрозою їх незалежності та належному відправленню правосуддя і може піддати небезпеці (об`єктивно і суб`єктивно) роботу суддів.

Проаналізувавши наведені вище нормативно-правові приписи, висновки Верховного Суду та Конституційного Суду України, враховуючи встановлені судом обставини, суд висновує, що розрахунок суддівської винагороди позивача у періоди з 1 січня 2021 року по 30 листопада 2023 року та допомоги на оздоровлення за 2021, 2022 та 2023 роки, виходячи із «прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді», розмір якого визначений у сумі 2 102,00 грн, був протиправним.

Згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 148 Закону України № 1402-VIII ДСА України здійснює функції головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення усіх інших судів, окрім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів. Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління ДСА України.

Відповідно до ст. 149 Закону 1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Частинами 1 - 2 ст. 22 Бюджетного кодексу України передбачено, що за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. Одним із головних розпорядників бюджетних коштів за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, є Державна судова адміністрація України.

Згідно із п.п. 2 та 4 ч. 5 цієї ж статті головний розпорядник бюджетних коштів організовує та забезпечує на підставі Бюджетної декларації (прогнозу місцевого бюджету) та плану діяльності на середньостроковий період складання проєкту кошторису та бюджетного запиту і подає їх Міністерству фінансів України (місцевому фінансовому органу); затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 січня 2019 року № 141/0/15-19, ДСА України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом.

Пунктом 2 цього Положення закріплено, що ДСА України здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади з метою створення належних умов функціонування судів і діяльності суддів.

Згідно з приписами п. 4-1 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України перерозподіл видатків між розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня у системі Державної судової адміністрації України у межах загального обсягу бюджетних призначень за відповідною бюджетною програмою окремо за загальним та спеціальним фондами державного бюджету здійснюється Державною судовою адміністрацією України за погодженням з Вищою радою правосуддя.

Відповідно до п. 2.1. розділу ІІ «Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 грудня 2012 року № 1407 головні розпорядники до початку бюджетного періоду визначають мережу за територіями (обласний рівень) із зазначенням статусу кожної установи (розпорядник бюджетних коштів або одержувач бюджетних коштів), яка обслуговується у відповідному органі Казначейства. Відповідальні виконавці бюджетних програм визначають мережу і подають головному розпоряднику для зведення мережі по головному розпоряднику.

До мережі включаються головний розпорядник, розпорядники нижчого рівня, які у своїй діяльності підпорядковані відповідному головному розпоряднику та/або діяльність яких координується через нього, та одержувачі бюджетних коштів, які уповноважені головним розпорядником на здійснення заходів, передбачених бюджетною програмою, та отримують на їх виконання кошти з державного бюджету.

До мережі включаються розпорядники бюджетних коштів та одержувачі бюджетних коштів, внесені до Єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів, у встановленому законодавством порядку.

Згідно із відомостями з Єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів (https://www.treasury.gov.ua/unifie-register-search) Луганський окружний адміністративний суд є розпорядником бюджетних коштів, вищестоящою установою якого є ДСА України.

Таким чином, ДСА України є головним розпорядником коштів державного бюджету України щодо Луганського окружного адміністративного суду, відповідно, Луганський окружний адміністративний суд є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня.

Оскільки позивач є суддею Луганського окружного адміністративного суду та перебуває із зазначеним судом у трудових відносинах, саме перший відповідач, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, нараховує та виплачує позивачу суддівську винагороду.

Як наслідок, дії Луганського окружного адміністративного суду щодо розрахунку розміру суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення позивачу у періоди з 1 січня 2021 року по 30 листопада 2023 року із застосуванням при такому розрахунку замість визначених статтями сьомими законів про Державний бюджет на 2021, 2022 та 2023 роки величин (показників) «прожиткового для працездатних осіб» - іншої величини (показника), встановленого цими статтями, - «працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді», а також з виплати позивачу суддівської винагороди у зазначеному розмірі, - є такими, що порушили права позивача та гарантій незалежності судді.

Висновок щодо протиправності дій розпорядника бюджетних коштів нижчого рівня щодо нарахування та виплати суддівської винагороди у належному розмірі узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 12 липня 2023 року по справі № 140/5481/22, від 13 липня 2023 року по справі № 280/1233/22, від 27 липня 2023 року по справі № 240/3795/22, від 25 липня 2023 року по справі № 120/2006/22-а.

Враховуючи встановлені судом обставини та керуючись наведеними вище нормативно-правовими приписами, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача в частині оскарження дій першого відповідача шляхом визнання протиправними дій Луганського окружного адміністративного суду щодо нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди за періоди з 1 січня 2021 року по 30 листопада 2023 року та в частині нарахування та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення за 2021, 2022 та 2023 роки.

Відтак, позовні вимоги позивача про зобов`язання першого відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, підлягають задоволенню шляхом: зобов`язання Луганського окружного адміністративного суду здійснити перерахунок та виплату належних позивачу суддівської винагороди за період з 1 січня 2021 року по 30 листопада 2023 року та допомоги на оздоровлення за 2021, 2022, 2023 роки - зі здійсненням передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році - 2 270,00 грн, у 2022 році - 2 481,00 грн, у 2023 році - 2 684,00 грн.

Щодо позовних вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності Державної судової адміністрації України стосовно не забезпечення фінансування виплати належної позивачу суддівської винагороди за періоди з 1 січня 2021 року та допомоги на оздоровлення, суд виходить з наступного.

Пунктами 2 та 4 ч. 5 ст. 22 Бюджетного кодексу України передбачено, що головний розпорядник бюджетних коштів: організовує та забезпечує на підставі Бюджетної декларації (прогнозу місцевого бюджету) та плану діяльності на середньостроковий період складання проекту кошторису та бюджетного запиту і подає їх Міністерству фінансів України (місцевому фінансовому органу); затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Відповідно до п. 2 Положення про Державну судову адміністрацію України ДСА України здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади з метою створення належних умов функціонування судів і діяльності суддів.

Зважаючи на положення ст.ст. 148, 149 Закону № 1402-VIII у зіставленні з положеннями ч.ч. 1, 2, 5 ст. 22, ч. 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України, виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є Державна судова адміністрація України.

Луганський окружний адміністративний, суд як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, здійснює свої повноваження в межах асигнувань, які Державна судова адміністрація України затверджує у відповідному річному кошторисі.

Як вбачається з наданих суду другим відповідачем кошторисів Луганського окружного адміністративного суду на 2021 - 2023 роки, Планів асигнувань загального фонду Бюджету, затверджених ДСА України, а також Звітів другого відповідача про надходження та використання коштів загального фонду за 2021 - 2022 роки, сума коштів, визначена у даних кошторисах, була недостатньою для забезпечення виплати позивачеві суддівської винагороди у періоди з 1 січня 2021 року по 30 листопада 2023 року та допомоги на оздоровлення у 2021, 2022, 2023 роках, обчислених із урахуванням прожиткового мінімуму у розмірі 2 270,00 грн (у 2021 році), 2 481,00 грн (у 2022 році), 2 684,00 грн (у 2023 році).

Отже, не виплата позивачу суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення у періоди з 1 січня 2021 року по 30 листопада 2023 року в належному обсязі пов`язана із діяльністю Державної судової адміністрації України як головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення діяльності судів (крім Верховного Суду), в тому числі фінансового забезпечення Луганського окружного адміністративного суду.

Враховуючи статус Державної судової адміністрації України як головного розпорядника бюджетних коштів та учасника бюджетного процесу у питаннях фінансування судової системи, суд висновує, що з боку другого відповідача мала місце протиправна бездіяльність щодо не забезпечення першого відповідача в належному обсязі бюджетними асигнуваннями на проведення видатків з виплати позивачу суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за періоди з 1 січня 2021 року по 30 листопада 2023 року, виходячи із прожиткового мінімуму у розмірі 2 270,00 грн (у 2021 році), 2 481,00 грн (у 2022 році), 2 684,00 грн (у 2023 році).

Як наслідок, позовні вимоги позивача і в цій частині підлягають задоволенню.

Керуючись приписами ч.ч. 1, 2 ст. 9, ст. 245 КАС України та враховуючи встановлені судами обставини суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 і в частині зобов`язання другого відповідача вчинити певні дії, а саме: зобов`язати ДСА України забезпечити Луганський окружний адміністративний суд бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за періоди з 1 січня 2021 року по 30 листопада 2023 року та матеріальної допомоги на оздоровлення за 2021, 2022, 2023 роки, розрахованих виходячи із встановленого законодавством прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2 270,00 грн (у 2021 році), 2 481,00 грн (у 2022 році), 2 684,00 грн (у 2023 році).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Луганського окружного адміністративного суду - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 грудня 2023 року у справі № 360/1078/23 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 серпня 2024 року.

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв

І.Д.Компанієць